Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/2189/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" березня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законних представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 від 19.10.2016 року, №0000287 від 21.10.2016 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадяника України, з освітою середньою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого 2 липня 2015 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 304 , ч.1 ст. 70, ст.ст.75, 76 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, 9 грудня 2015 року Теребовлянським районним судом за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК, ст.ст.75, 76 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 304, ч.2 ст. 304 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :
28 листопада 2015 року, близько 19:30 год. ОСОБА_5 , під час відбування покарання за вчинення умисних злочинів, перебуваючи в парку відпочинку, що в с. Яблунів, Гусятинського району, з метою втягнення в пияцтво, достовірно знаючи, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с. Яблунів, Гусятинського району є неповнолітнім, пригостив його спиртним напоєм - горілкою, яку придбав в магазині за власні кошти, чим умисно довів його до стану алкогольного сп`яніння. Після розлиття спиртного напою у парку відпочинку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розійшлися по домівках.

Крім того, 15 квітня 2016 року, близько 19 год. ОСОБА_5 , будучи в центрі села Яблунів, Гусятинського району, з метою втягнення неповнолітнього в пияцтво, знову запросив неповнолітнього ОСОБА_9 та знайомих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 до розпиття спиртного напою - пива, яке придбав в магазині за власні кошти, де знову, умисно довів неповнолітнього ОСОБА_4 до стану алкогольного сп`яніння, після чого вони пішли до дому.

Надалі, 04 вересня 2016 року, близько 15 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля приміщення бару «Дует», що в с. Яблунів, Гусятинського району, з метою втягнення неповнолітнього в пияцтво, знову запросив неповнолітнього ОСОБА_4 до розпиття спиртного напою - пива, яке придбав в магазині за власні кошти, чим знову, умисно довів неповнолітнього ОСОБА_4 до стану алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 304 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, час, місце, спосіб його вчинення. Зокрема, він пояснив, що 28.11.2015 року, 15.04.2016 року та 04.09.2016 року він спонукав неповнолітнього ОСОБА_9 до вживання спиртного. 15.04.2016 року разом з ними вживали спиртне ще ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а 28.11.2015 року та 04.09.2016 року вони з ОСОБА_4 в селі Яблунів Гусятинського району розпивали пиво, яке купляли за спільні кошти. Додатково пояснив, що йому було відомо, що ОСОБА_9 є неповнолітнім, оскільки вони навчались в одній школі.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснивши, 28.11.2015 року, 15.04.2016 року та 04.09.2016 року він дійсно за пропозицією ОСОБА_5 вживав спиртне, зокрема пиво.
Жодного разу він не перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. Просив обвинуваченого суворо не карати.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 підтвердив факт втягнення ОСОБА_5 неповнолітнього ОСОБА_9 в пияцтво.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що з поліції до них надійшло звернення по факту розпивання спиртних напоїв ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Відреагувавши на дане звернення вони створили комісію, яка розглядати дане питання. На засіданні комісії, ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнали вину та обіцяли більше такого не вчиняти..
Аналогічні пояснення надав суду свідок ОСОБА_13 .
Як слідує із змісту постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Яблунівської сільської ради Тернопільської області від 29 січня 2016 року № 2, комісія, розглянувши протокол відносно ОСОБА_5 по притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 180 КУпАП встановила, що ОСОБА_5 28.11.2015 року близько 19 год. 30 хв., перебуваючи на території парку відпочинку в с. Яблунів Гусятинського району спільно з неповнолітнім ОСОБА_4 довів останнього до стану алкогольного сп`яніння. Комісія постановила накласти на ОСОБА_5 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 102 грн.(а.с.183-184).
Відповідно до постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Яблунівської сільської ради Тернопільської області від 16 червня 2016 року № 3, адміністративна комісія, розглянувши протокол відносно ОСОБА_5 по притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 180 КУпАП встановила, що ОСОБА_5 15.04.2016 року близько 19 год., перебуваючи біля будинку культури довів неповнолітнього ОСОБА_4 до стану алкогольного сп`яніння. Комісія постановила накласти на ОСОБА_5 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 136 грн.(а.с.190-191).
Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Яблунівської сільської ради Тернопільської області від 13 жовтня 2016 року № 5, адміністративна комісія, розглянувши протокол відносно ОСОБА_5 по притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 180 КУпАП встановила, що ОСОБА_5 04.09.2016 року близько 15 год., перебуваючи у с. Яблунів Гусятинського району з ОСОБА_4 , довів останнього до стану алкогольного сп`яніння. Комісія постановила накласти на ОСОБА_5 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 136 грн.(а.с.194).
При таких обставинах суд доходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у втягненні неповнолітнього у пияцтво доведена, оскільки ним вчинялись умисні дії, спрямовані на появу у неповнолітнього ОСОБА_9 бажання систематично вживати спиртні напої. При цьому обвинувачений розумів неповнолітній вік потерпілого і бажав втягнути останнього у пияцтво.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 304 КК України, тобто в умисному втягненні малолітнього ОСОБА_14 у злочинну діяльність, за наступних обставин.
Так, 04.10.2016 року на території Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію ОСОБА_5 з метою втягнення в злочинну (антигромадську) діяльність, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель с. Славна Зборівського району Тернопільської області, є малолітнім, спонукав його до незаконного заволодіння чужим майном, тобто вчинення крадіжки мобільного телефону марки «Nokia - 1600», який належить ОСОБА_15 , жителю АДРЕСА_2 . Внаслідок спонукань та негативного впливу в ОСОБА_14 виникло бажання вчинити крадіжку. Так, 05.10.2016р. малолітній ОСОБА_14 , на території Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію скоїв крадіжку чужого майна, а саме мобільно телефону марки «Nokia - 1600», який належав ОСОБА_15 та в подальшому передав ОСОБА_5 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 304 КК України визнав повністю та пояснив, що 04.10.2016 року на території Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію що в с.Яблунів, Гусятинського району біля річки зустрів малолітнього ОСОБА_14 , якому повідомив, що йому потрібен мобільний телефон, та вказавши пальцем на ОСОБА_15 , який знаходився неподалік наказав малолітньому ОСОБА_14 вкрасти належний ОСОБА_15 його мобільний телефон. За це він пообіцяв ОСОБА_14 сигнал до велосипеда.

Наступного дня у обідню пору доби, біля санаторію в с. Яблунів, Гусятинського району, він зустрів ОСОБА_16 та попросив її, щоб остання покликала ОСОБА_14 . Коли останній прийшов до нього, то вони обмінялись речами, а саме ОСОБА_17 віддав йому телефон марки «Nokia» сірого кольору, а він йому сигнал до велосипеда. Додатково показав, що ОСОБА_14 не бив та не погрожував йому розправою.

В судовому засіданні малолітній потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що у 2016 році він навчався у п`ятому класі школіінтернат Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію. Під час навчання проживав у цьому закладі і у його кімнаті разом із ним проживали ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

04.10.2016 року він ляг спати, а належним йому телефон марки «Nokia» залишив у своїй при ліжковій тумбочці. Прокинувшись зранку, виявив, що його мобільний телефон відсутній. Його сусід по кімнаті на ім`я ОСОБА_21 повідомив, що його телефон вночі викрав ОСОБА_17 для ОСОБА_5 , який намовив його викрасти, а ОСОБА_5 взамін на телефон пообіцяв ОСОБА_22 світилко. Після телефон разом із сім-картою йому повернули.

Допитаний в якості свідка малолітній ОСОБА_14 дав показання, що в 2016 році в жовтні місяці проходячи зранку біля річки, що знаходиться на території Яблунівського комунального дитячого протитуберкульозного санаторію, що в с.Яблунів, Гусятинського району зустрів ОСОБА_23 , який повідомив, що йому потрібен телефон, який потрібно вкрасти та вказав на ОСОБА_24 , який в той час стояв біля кладки річки, та пригрозив, що якщо не вкраде, то йому буде «хана», вдарив його по шиї та пообіцяв, що за крадіжку телефону дасть йому сигнал до велосипеда.

Після цього він повернувся в корпус санаторію, що в с.Яблунів. Під час навчання, він проживав у кімнаті №3 Яблунівського комунального дитячого протитуберкульозного санаторію та того вечора ліг спати у 21-й годині вечора.

Десь в 5 годині ранку наступного дня пішли разом з ОСОБА_25 Нестором у кімнату № НОМЕР_1 , де спав ОСОБА_26 , щоб викрасти телефон.

Після крадіжки телефону він повернувся у свою кімнату і сховав вкрадений кнопочний телефон марки «Nokia» сірого кольору, який заховав під матрац. Коли він здійснював крадіжку телефону, то його в той час крім ОСОБА_27 ніхто не бачив.

Перебуваючи зранку у школі, дівчата сказали, що його чекає ОСОБА_23 біля качелі на території школи, і він побіг до своєї кімнати, забрав вкрадений телефон з під матрацу і віддав ОСОБА_23 , а той дав йому сигнал до велосипеду. Сигнал світився червоним та синім кольорами.

Допитаний в якості свідка малолітній ОСОБА_28 повністю підтвердив показання свідка ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що восени 2016 року коли прогулювалась біля річки неподалік санаторію, до неї підійшов ОСОБА_5 та попросив покликати ОСОБА_17 , вона побігла і повідомила ОСОБА_22 , що його чекає ОСОБА_5 .

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000287 від 21.10.2016 року закрито, у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України.

Із змісту мотивувальної частини постанови слідує, що 04.10.2016 року на території Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію ОСОБА_5 спонукав ОСОБА_14 до вчинення крадіжки мобільного телефону марки «Нокіа - 1600», який належить ОСОБА_15 . Внаслідок негативного впливу в ОСОБА_14 виникло бажання вчинити дану крадіжку. Відповідно до свого злочинного умислу малолітній ОСОБА_14 05.10.2016 року на території Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію, таємно вчинив крадіжку чужого майна, а саме мобільно телефону марки «Нокіа - 1600» ОСОБА_15 .

Враховуючи те, що на час вчинення злочину ОСОБА_14 не досяг віку з якого може наступати кримінальна відповідальність та той факт, що враховуючи вартість викраденого майна не заподіяно істотної шкоди потерпілому, тому в даному випадку відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, однак, можуть вбачатись ознаки адміністративних правопорушень, кримінальне провадження закрито за відсутністю ознак складу кримінальних правопорушень.

Також сторона обвинувачення вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 304 КК України доводить:

?Протоколом огляду місця події від 12.10.2016 року (а.с.200-201).

?Заявою ОСОБА_5 про добровільну видачу мобільного телефона без дати. (а.с.202)

?Заявою ОСОБА_29 без дати про добровільну видачу електронного світло шумового сигналу, який знаходився у її малолітнього сина. (а.с.203).

?Даними протоколів огляду та вилученого мобільного телефона марки «Нокіа» та електронного світло шумового сигналу від 12.10.2016 року (а.с.204-206, 207-212).

?Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 27.10.2016 року за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_15 (а.с.218-221).

?Протоколом проведення слідчого експерименту від 03 травня 2017 року за участю малолітнього свідка ОСОБА_14 (а.с.222-227).

Оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних у справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України недоведене, з наступних підстав.

Частина 2 статті 304 КК України передбачає відповідальність за втягнення малолітнього у злочинну діяльність.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2, п.5, п.6, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 27 лютого 2004 року «Про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність», у справах про втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність суди мають перевіряти, чи зазначено чітко й конкретно в обвинувальних висновках, у чому саме полягало втягнення, його форми та способи.

Відповідальність за втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність настає в разі вчинення ним хоча б одного злочину.

При вирішенні питання про кваліфікацію злочину, вчиненого дорослою особою із залученням неповнолітніх осіб, які внаслідок свого віку не є його суб`єктами, треба мати на увазі, що таке спільне вчинення злочину не утворює співучасті. У зазначених випадках відповідно до ч. 2 ст. 27 КК доросла особа розглядається як виконавець злочину, і її дії кваліфікуються за статтями КК, якими передбачено відповідальність за цей злочин і за втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність.
Відповідно до ст.11 КК України, не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Як встановлено, залишкова вартість, викраденого мобільного телефону марки «Nokia» моделі: 1600, станом на 05.10.2016 року, з урахування ступеня зносу та наявності дефектів, може становити 45 гривень.
Відповідно до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, крадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто у 2016 році кримінальна відповідальність настає, якщо вартість викраденого чужого майна перевищує 137,8 гривень.
Таким чином, внаслідок впливу обвинуваченого, малолітнім вчинено дії, які хоча формально і містять ознаки ч.1 ст. 185 КК України, але через малозначність не становлять суспільної небезпеки, і, відповідно до ч.2 ст. 11 КК України не є злочином, тобто не є злочинними.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року, Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Згідно ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення.

Суд, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 304 КК України. Тому за цим обвинуваченням ОСОБА_5 належить виправдати, ухваливши відносно нього виправдувальний вирок з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України.

При цьому суд наголошує, що визнання вини самим обвинуваченим суд не може визнати достатнім і беззастережним доказом вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 304 КК України, оскільки встановлені судом фактичні обставини, суперечать обвинуваченню.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.1 ст. 304 КК України, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом враховується, зокрема, те, що ОСОБА_5 по місцю проживання характеризується позитивно, проте не вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також його молодий вік. ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому, сприяв суду в розкритті злочину.
Також судом враховується, що внаслідок вчинення зазначеного кримінального правопорушення тяжких наслідків не наступило, потерпілий ОСОБА_4 , який на даний час досяг повноліття, просить суворо не карати обвинуваченого.
Наведені обставини суд, на підставі ст. 66 КК України визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Враховуючи встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 1 статті 304 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання за цією статтею у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_5 засуджений 09 грудня 2015 року вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70, ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_5 за цим вироком та за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2015 року за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України у виді 3 років позбавлення волі, від відбування якого останній звільнений на підставі ст.75 КК України з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно.

Дане покарання обвинуваченому відповідає передбаченій ст.50 КК України меті покарання, зокрема, виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Речові докази:

?мобільний телефон марки «Nokia» моделі: 1600, code: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , сірого кольору, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_30 - повернути останній;

?світло-звуковий велосипедний сигнал марки «JING YI» червоного та чорного кольорів, який перебуває на зберіганні в камері схову речових доказів Гусятинського відділення поліції Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області повернути ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
На підставі ч.4 ст.70, ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_5 за цим вироком та за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2015 року за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України у виді 3 років позбавлення волі, від відбування якого останній звільнений на підставі ст.75 КК України з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно.

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Речові докази:

?мобільний телефон марки «Nokia» моделі: 1600, code: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , сірого кольору, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_30 - повернути останній;

?світло-звуковий велосипедний сигнал марки «JING YI» червоного та чорного кольорів, який перебуває на зберіганні в камері схову речових доказів Гусятинського відділення поліції Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляції через Гусятинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення

Суддя: підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1