Провадження № 11-сс/780/748/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28.12.2017

УХВАЛА
28 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника -адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинскього районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року, якою в задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна - відмовлено,
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з ухвалою суду, 20.11.2017 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_7 зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, посилаючись на те, що Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області та слідчим відділом Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003819 від 25 червня 2017 року. 14 листопада 2017 року він направив до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, однак, слідча ОСОБА_9 допустила бездіяльність, яка полягає у нерозгляді клопотання.
Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року, в задоволенні скарги відмовлено, оскільки речі, які просить повернути підозрюваний ОСОБА_7 , визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Києво-Святошинського відділу поліції.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить її скасувати та винести нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого Києво-Святошинського ВП ОСОБА_10 повернути його майно.

В обґрунтуванні вказує, що на його майно, яке було тимчасово вилучено, арешт накладено не було, тому вважає, що воно підлягає негайному поверненню, у зв`язку з чим ним було подано старшому слідчому ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, однак, в порушення вимог законодавства слідчою винесено постанову про відмову в задоволенні його клопотання з тих підстав, що зазначене в клопотанні майно визнано речовими доказами по кримінальному провадженню, в якому ОСОБА_7 є підозрюваним, з тих же підстав його скаргу слідчим суддею залишено без задоволення.

Вважає таке рішення слідчого судді необґрунтованим та невмотивованим, таким, що суперечить вимогам норм законодавства.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу частково та просили повернути майно, що було вилучено 25.06.2017 року та належить ОСОБА_7 , зокрема: рушницю SAFARI ПН-001 KARATAY номер НОМЕР_1 , чотири патрони зеленого кольору та лом помаранчевого кольору, прокурора, яка підтримала судове рішення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування в апеляційному порядку, до яких ухвала про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого не відноситься.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року К6-рп/2001 зазначено, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб зазначених органів.

Згідно з ст.ст. 13, 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним і держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права і Конституція України, яка має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Дану позицію підтримує Верховний Суд України у своїй постанові Пленуму № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», в якій зазначив, що Конституцією України кожній людині гарантовано право звернутися до суду для захисту своїх конституційних прав і свобод та роз`яснив судам між іншим, що для гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Також підтвердженням права ОСОБА_7 на апеляційне оскарження судового рішення, оскарження якого не передбачено КПК України, є зміст Рішень Конституційного суду України від 02.11.2011 року № ІЗ-рп/2011, від 30 січня 2003 року N З-рп/2003, від 25 грудня 1997 року N 9-зп, відповідно до яких суд не може відмовити у правосудді, якщо мають місце ущемлення прав і свобод громадян, інакше це буде порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас ст. 13 Конвенції закріплено, що «кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.»

Згідно з Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Зокрема, у п. 79 рішення у справі Руслан Яковенко проти України від 04.06.2015 року зазначено: «Суд повторює, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див, рішення у справах «Ейрі проти Ірландії» від 9 жовтня 1979 року, п. 24, Series А № 32, та «Гарсія Манібардо проти Іспанії»? заява № 38695/97, п. 43, ЕСНК 2000-ІІ). Пам`ятаючи про зазначений принцип, суд у своїх рішеннях також встановлював, що фактична перешкода може суперечити Конвенції так само, як і юридична перешкода (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, п. 26, Series А № 18, та, у якості більш нового посилання, ««Центр правових ресурсів Валентина Кемпяну» проти Румунії».

З огляду на викладене, ОСОБА_7 , на підставі ст. 55 Конституції України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, має право на судовий захист своїх порушених прав, шляхом подачі скарги на ухвалу слідчого судді, яка підлягає розгляду по суті судом апеляційної інстанції.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги на обґрунтування неправомірності винесеної ухвали судом першої інстанції, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається у випадках, передбачених ч.5 ст.171 КПК України.

Згідно ч.5 ст.171 КПК України, слідчий чи прокурор повинні звернутися до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення, інакше майно підлягає негайному поверненню.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2017 року в ході проведення огляду місця події за адресою: с.Віта Поштова, вул. Івана Франка, 9 у ОСОБА_7 було вилучено два предмети схожі на гільзи зеленого кольору, предмет схожий на газовий балончик, рушницю SAFARI ПН-001 KARATAY номер НОМЕР_1 , чотири предмети схожі на патрони зеленого кольору, предмет схожий на лом помаранчевого кольору, змиви речовини бурого кольору, зіскоби лакофарбового покриття синього кольору та помаранчевого кольору.

27.06.2017 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся слідчий Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області молодший лейтенант поліції ОСОБА_11 з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0003819 від 25.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, яке ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.06.2017 року повернуто прокурору для усунення недоліків.

Однак, в порушення вимог ч.5 ст.171 КПК України, а ні слідчий, а ні прокурор станом на 28.12.2017 року з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, законним власником якого є ОСОБА_7 до суду не звернувся.

Тому, колегія суддів вважає, що тимчасово вилучене майно, відповідно до п.2 ч.1 ст.169 КПК України, підлягає поверненню законному володільцеві, та звертає увагу, що це є прямим обов`язком слідчого, а утримання майна у зв`язку із визнанням його речовими доказами, без накладення арешту, кримінальним процесуальним кодексом не передбачено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинскього районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року, якою в задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна - відмовлено, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області у кримінальному провадженні №0003819 від 25.06.2017 року негайно повернути ОСОБА_7 майно, яке було вилучено в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_7 , а саме: рушницю SAFARI ПН-001 KARATAY номер НОМЕР_1 , чотири предмети схожі на патрони зеленого кольору та предмет схожий на лом помаранчевого кольору.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: