АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 4-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , та накладено арешт на тимчасово вилучене 26 жовтня 2017 року під час проведення обшуку за місцем розташування 10 Хіммотологічного центру Міноборони України за адресою: м. Київ, вул. Відпочинку, 9-А, майно, а саме на: мобільний термінал марки Nokia, модель 301, зі встановленими в нього сім-картками UMS та Life, а також карткою пам`яті типу Micro SD, об`ємом 4 Gb; мобільний термінал iPhone та встановленою в нього сім-карткою Київстар № НОМЕР_1 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити. Так, апелянт посилається на незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення, оскільки розгляд клопотання слідчого відбувся з порушенням строків передбачених чинним кримінальним процесуальним законом. Зокрема апелянт вказує, що клопотання про арешт майна було подано слідчим до суду першої інстанції 10 листопада 2017 року, а його розгляд відбувся 17 листопада 2017 року. Таким чином, на думку представника, позбавлення ОСОБА_7 конституційного права на володіння і розпоряджання своїм майном, є незаконним, а відтак ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000281 від 21 липня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.
В ході досудового розслідування було встановлено, що службові особи Міністерства оборони України, діючи з відома та за попередньою змовою з представниками спеціальних і розвідувальних органів Російської Федерації та суб`єктами господарювання, починаючи з 2016 року вчиняють дії на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці України шляхом закупівлі для потреб Збройних сил України моторні олії для танкових двигунів з моторно-експлуатаційними властивостями неналежної якості, використання якої може призвести до виходу з ладу бронетехніки та нанести шкоду обороноздатності держави.
Зазначені дії супроводжуються наданням представниками суб`єктів господарської діяльності протягом 2016-2017 років службовим особам Міністерства оборони України та Збройних сил України неправомірної вигоди у великих розмірах за надання з використанням службового становища переваг при проведенні державних закупівель, обрання їх переможцями та укладання з ними договорів на постачання/закупівлю товарів, та відповідно одержання службовими особами Міністерства оборони України та Збройних сил України, при проведенні вказаних закупівель за вчинення вказаних дій, неправомірної вигоди у великих розмірах.
В рамках даного кримінального провадження, 26 жовтня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, за місцем розташування 10 Хіммотологічного центру Міністерства оборони України, за адресою: м. Київ, вул. Відпочинку, 9-А, проведено обшук, в ході якого, серед іншого було виявлено та вилучено мобільний термінал марки Nokia, модель 301, зі встановленими в нього сім-картками UMS та Life, а також карткою пам`яті типу Micro SD, об`ємом 4 Gb; мобільний термінал iPhone та встановленою в нього сім-карткою Київстар № НОМЕР_1 .
Постановою старшого слідчого в ОВС 4-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 від 27 жовтня 2017 року вказане майно визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 0000281.
Звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, є збереження речових доказів.
Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що вилучене в ході обшуку 26 жовтня 2017 року майно, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Що стосується посилань апелянта на ті обставини, що арешт майна порушує конституційне право його власника на володіння і користування цим майном, то слід зазначити, що надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак є законною і обґрунтованою.

Істотних порушень вимог чинного Кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 4-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , та накладено арешт на тимчасово вилучене 26 жовтня 2017 року під час проведення обшуку за місцем розташування 10 Хіммотологічного центру Міноборони України за адресою: м. Київ, вул. Відпочинку, 9-А, майно, а саме на: мобільний термінал марки Nokia, модель 301, зі встановленими в нього сім-картками UMS та Life, а також карткою пам`яті типу Micro SD, об`ємом 4 Gb; мобільний термінал iPhone та встановленою в нього сім-карткою Київстар № НОМЕР_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/99/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1