Справа № 509/1288/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 30.03.2018 р., -

ВСТАНОВИВ :

12 квітня 2018 року, адвокат ОСОБА_4 діючий в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з скаргою на постанову старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 30.03.2018 р., вказавши, що29.03.2018 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002615, за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Після чого, Котюжанським було заявлено клопотання щодо ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження, на підставі яких слідчий повідомив його про підозру. Пунктом 14 ч. 3 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваний за своїм клопотанням має право ознайомитись з матеріалами досудового розслідування в порядку , передбаченому ст.221 КПК України. Однак, незважаючи на вищевказані вимоги діючого законодавства, старшим слідчим Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 клопотання підозрюваного ОСОБА_6 задоволено не було, при цьому у якості обґрунтування відмови слідчим було зазначено, що ознайомлення підозрюваного з кримінального матеріалами провадження, буде перешкоджати проведенню досудового розслідування в зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 відмовився надавати будь-які покази, також відмовився від участі у слідчому експерименті, у зв`язку з чим, вважає, що вказана постанова є незаконною та суперечить вимогам ст. 221 КПК України, а тому просив суд, скасувати постанову старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про відмову в задоволені клопотання від 30.03.2018 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0002615 та зобов`язати старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП В Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 надати для ознайомлення підозрюваному ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження №80002615 які стали підставою для повідомлення особи про підозру.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити, проти чого не заперечував прокурор.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд встановив, що 29.03.2018 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002615, за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Після чого, Котюжанським було заявлено клопотання щодо ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження, на підставі яких слідчий повідомив його про підозру.

Пунктом 14 ч.3 ст.42 КПК України передбачено, що підозрюваний за своїм клопотанням має право ознайомитись з матеріалами досудового розслідування в порядку , передбаченому ст.221 КПК України.

Незважаючи на вищевказані вимоги діючого законодавства, старшим слідчим Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 клопотання підозрюваного ОСОБА_6 задоволено не було, при цьому у якості обґрунтування відмови слідчим було зазначено, що ознайомлення підозрюваного з кримінального матеріалами провадження, буде перешкоджати проведенню досудового розслідування в зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 відмовився надавати будь-які покази, також відмовився від участі у слідчому експерименті.

Суд вважає, що вказана постанова є незаконною та суперечить вимогам ст. 221 КПК України, згідно якої, слідчий, прокурор зобов`язані за клопотанням сторони захисту, потерпілого представника юридичної особи, що до якої здійснюється провадження надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.

Суд встановив, що дорожня транспортна пригода, яка стала причиною повідомлення ОСОБА_6 про підозру відбулась 12 жовтня 2013 року, відомості до ЄРДР були внесені 13.10.2013 року, тобто станом на 30.03.2018 року досудове розслідування у кримінальному провадженні триває майже 5 (п`ять ) років.

Стаття 6 Конвенції «Захист прав людини і основоположних свобод» передбачає право кожного на справедливий суд та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд - покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Крім цього, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція ЄСПЛ - у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін (див. рішення у справі «Стіл та Морріс проти Сполученого Королівства» (Steel and Morris v. the United Kingdom), заява № 68416/01, п. 59, ECHR 2005-ІІ). Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом (див. рішення від 26 травня 2009 року у справі «Бацаніна проти Росії» (Batsanina v. Russia), заява № 3932/02, п. 22). Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04, п.43, 14 лютого 2008 року) суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, на думку суду - не відкриття особі, яка підозрюєтеся у скоєнні кримінального правопорушення, матеріалів, які стали підставою для оголошення підозри «поза розумним сумнівом», грубо порушує право особи на захист, принцип змагальності та справедливості, закріплені у кримінальному процесуальному законодавстві України, а тому скарга є обґрунтованою і такою, що підлягає зоволенню.

Керуючись ст.ст. 42,221,303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ :

1.Скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 30.03.2018 р. задовольнити ;

2.Скасувати постанову старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 30.03.2018 р. ;

3.Зобов`язати старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 надати для ознайомлення підозрюваному ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження № 80002615, які стали підставою для повідомлення особи про підозру.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1