Справа № 750/8952/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/924/2017
Категорія - ч.3 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченої ОСОБА_6

її захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

її представника адвоката ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

Розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005286,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з неповною вищою юридичною освітою, не працюючої, одруженої, яка має на утриманні дочку 14.08. 2000 року народження, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 засуджена: за ч. 3 ст. 190 КК України на 6 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011) на 4 місяці арешту.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_6 звільнена від призначеного покарання за ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011) у зв`язку із закінченням строків давності,

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2336 грн. 28 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 20 червня 2013 року, в денний час, маючи умисел на заволодіння коштами від реалізації кВ., АДРЕСА_2 , перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , одержала у невстановлений слідством спосіб та від невстановленої органом досудового розслідування особи довіреність № ВТІ 124397 від 20.06.2013 року, зареєстровану в Єдиному реєстрі довіреностей за № 2527, на представлення інтересів ОСОБА_10 з питань продажу, обміну або здачі в оренду належної останній квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з правом продати, обміняти або здати в оренду її за ціною та на умовах на свій розсуд та отримати кошти в будь-якій валюті, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 з 26 травня 2013 року перебуває в Італії, за межами України і не видавала та не підписувала цю довіреність на її ім`я.

Після цього, 25 липня 2013 року, в денний час, перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , що за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 , з метою заволодіння грошима від продажу квартири ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що остання з 26.05.2013 року перебуває за межами території України в Італії, і не підписувала довіреність на її ім`я, що даний документ є підробленим, містить завідомо неправдиві дані про делегування їй права продати, обміняти або здати в оренду квартиру за ціною та на умовах на свій розсуд та отримати кошти в будь-якій валюті, вводячи в оману нотаріуса та покупця квартири ОСОБА_8 , надала приватному нотаріусу ОСОБА_15 підроблену довіреність, зареєстровану в Єдиному реєстрі довіреностей за № 2527, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , на підтвердження повноважень представника по реалізації квартири та отримання коштів від імені ОСОБА_10 , для оформлення договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 з ОСОБА_8 , внаслідок чого, нотаріусом ОСОБА_15 був оформлений договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , серії ВТК № 442408 від 25.07.2013 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , як представником ОСОБА_10 та зареєстрований правочин у Державному реєстрі правочинів за № 2547, в результаті чого, шляхом обману покупця ОСОБА_8 про наявність повноважень представника на реалізацію квартири та отримання коштів від імені ОСОБА_10 , без згоди та відома останньої, ОСОБА_6 заволоділа належними потерпілій ОСОБА_8 грошовими коштами в сумі 287 287, 5 грн. від реалізації вказаної квартири, заподіявши власнику проданої квартири ОСОБА_10 та покупцю ОСОБА_8 майнову шкоду у великих розмірах.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_13 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання в бік його пом`якшення, застосувати положення ст. 75 КК України та остаточно призначити покарання, що не буде пов`язане із позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують вину обвинуваченої, такі як визнання своєї провини та щире каяття у вчиненому. Крім того, поза увагою суд залишились такі фактичні дані, як те, що ОСОБА_6 хоча офіційно і одружена, однак її чоловік з родиною не проживає, його місце перебування невідоме, на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, яка на час судового розгляду перебувала в стані вагітності, а на час написання скарги народила дитину, яка також перебуває на повному утриманні обвинуваченої.

Вважає, що з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд мав підстави для призначення більш м`якого покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від покарання з іспитовим строком на 1 рік, що буде достатнім для її виправлення та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати за м`якістю призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України посилити покарання до 8 років позбавлення волі, аргументуючи тим, що з обставин, встановлених під час судового розгляду та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 погодилась з обвинуваченням, проте щиро не розкаялася та не розповіла про мотиви та обставини вчинення тяжкого злочину, не просила пробачення і майнову шкоду, завдану у великих розмірах, незважаючи на тривалий час, що минув, не відшкодувала. Не має роботи, а відповідно не може утримувати свою неповнолітню дочку, яка народила онуку.

Потерпіла не оспорюючи висновки суду про винуватість ОСОБА_6 , зазначає про наявність у останньої попередньої змови з потерпілою ОСОБА_10 , яка доводиться матір`ю обвинуваченій, на відміну від неї ОСОБА_10 одержала за рішенням суду квартиру, її дочка - ОСОБА_6 гроші, а вона віддавши гроші за квартиру, не має ні квартири ні грошей.

На думку потерпілої, суд повинен був викликати та допитати потерпілу ОСОБА_10 про що вона неодноразово заявляла клопотання, однак судом їй було відмовлено. Злочин був спланований та підготовлений, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченої, яка не видає своїх спільників та намагається уникнути відповідальності.

Піддає сумніву і висновки почеркознавчих експертиз, оскільки вважає, що надані на експертизу зразки почерку обвинуваченої та ОСОБА_10 повинні були бути відібраними в наближений до вчинення злочину час, а не за 2003, 2008 та 2010 роки.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги про пом`якшення покарання, потерпілу ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту та просили про посилення покарання, представника потерпілої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу захисника обвинуваченої про пом`якшення покарання та заперечував проти аргументів потерпілої про посилення покарання, прокурора ОСОБА_12 , яка просили подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає залишити їх без задоволення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому у великих розмірах та у використанні з цією метою завідомо підробленого документу довіреності, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним під час судового засідання доказам і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Судовий розгляд за правилами ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до положень ст. 93 КПК України, обов`язок збирання доказів покладається на сторони кримінального провадження, в той час, як суд під час судового розгляду та ухвалення судового рішення надає їм оцінку, спираючись на своє внутрішнє переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженню всіх обставин у кримінальному провадженні.

Неприбуття потерпілої ОСОБА_10 в Україну для участі в судовому засіданні, не перешкоджало суду встановити фактичні обставини справи, тим більше, що потерпіла ОСОБА_8 на засіданні апеляційної інстанції підтвердила, що усі питання при купівлі квартири вона вирішувала саме з обвинуваченою, якій і віддала свої гроші.

Свої права потерпіла ОСОБА_10 реалізувала через представника адвоката ОСОБА_11 , а тому, суд першої інстанції після неодноразових відкладень розгляду справи провів його без потерпілої, яка перебуває за межами України і не бажає брати участі в судовому розгляді.

У матеріалах кримінального провадження наявні два висновки почеркознавчих експертиз, з яких вбачається, що в графі «Підпис» в довіреності ВТІ № 124397 від 20.06.2013 року, виконаний від імені ОСОБА_10 іншою особою, а не ОСОБА_10 . Отже, призначати третю комісійну почеркознавчу експертизу, не було правових підстав.

Згідно підозри та обвинувального акту ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене у великих розмірах та у використанні завідомо підробленого документу. Обвинувачення у підробці документів ОСОБА_6 не пред`являлось.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Санкція ч. 3 ст. 190 КК України передбачає покарання від 3 до 8 років позбавлення волі.

Прохання сторони захисту про зниження терміну покарання та застосування ст. ст. 75, 76 КК України не може бути задоволене, як таке, що прямо суперечить принципам призначення покарання.

Обвинувачена ОСОБА_6 визнала провину, проте не розкаялася, не шкодує з приводу вчиненого, не намагається залагодити свою провину перед потерпілою ОСОБА_8 .

Посилання на необхідність утримувати неповнолітню дочку, який виповнилося 17 років і яка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила свою дитину, не можуть бути підставою для пом`якшення покарання, оскільки обвинувачена ніде не працює і матеріально допомогти своїй дочці та онуці не може.

В той же час названі обставини вказують на позитивні соціальні зв`язки обвинуваченої і на відсутність правових підстав для обрання їй покарання у максимальних межах санкції ч.3 статті 190 КК України.

Позиція представника потерпілої ОСОБА_10 висловлена під час апеляційного розгляду про пом`якшення покарання, не може бути врахована, оскільки названа потерпіла одержала у власність квартиру, проданою власною дочкою за підробленою довіреністю, тоді як потерпіла ОСОБА_8 не має ні квартири, ні грошей.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який віднесений до категорії тяжких злочинів, обставини справи, спланованість злочину та його високу суспільну шкідливість та небезпеку, відсутність відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_8 , особу обвинуваченої, визнання нею вини, формально позитивні характеристики, наявність неповнолітньої дочки, і за відсутності обтяжуючих обставин, обрав покарання, яке є достатнім та необхідним для виправлення винної та попередження вчинення нею нових злочинів.

Саме реальне покарання у даному кримінальному провадженні відповідає меті покарання, а також принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18