Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/680/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2017 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали клопотання засудженого ОСОБА_6 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2017 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженцю с. Білозір`я, Черкаського району, Черкаської області,

громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого: 13.08.1985 року Краснолуцьким районним судом Луганської області за ч.2 ст. 81 КК УРСР до 2 років виправних робіт з утриманням 20 % заробітної плати в прибуток держави; 30.09.1987 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 140; ст. 45 КК УРСР до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік;15.02.1988 року Черкаським районним судом Черкаської області зач.2 ст. 140; ч.2 ст. 81; ч.3 ст. 81; ст. 44; ст. 42; ст. 43 КК УРСР до 4 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна; 26.04.1989 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 206; ст. 43 КК УРСР до 5 років позбавлення волі. Звільнений .15.02.1993 року по відбуттю строку покарання; 19.01.1996 року Черкаським районним судом Черкаської області за ст. 86-1; ст. 44 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна. Звільнений 09.09.1999 року по відбуттю строку покарання; 29.11.2000 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 140; ч.3 ст. 81; ч.2 ст. 17 - ч.3 ст. 82; ч.1 ст. 89; ч.1 ст. 196-1; ст. 42 КК України до 6 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна. Звільнений 22.12.2004 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 01 місяць 02 дні за постановою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 20.12.2004 року; 28.09.2009 року Черкаським районним судом Черкаської області за 4.1 ст. 309; ч.2 ст. 263; ч.1 ст. 263; ч.1 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 18.11.2011 року по відбуттю строку покарання; 27.07.2012 року Замостянським районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309; ч.1 ст. 263; ч.2 ст. 263; ст. 395; ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 08.01.2014 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 8 місяців 06 днів за Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.12.2013 року; 22.05.2014 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2ст. 289; ст. 71 КК України до 5 років 02 місяців позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Своє рішення суд мотивував тим, що з матеріалів особової справи засудженого не вбачається достатніх підстав вважати те що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і може бути звільнений від відбування призначеного покарання умовно-достроково.

В апеляційних скаргах:

-засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Мотивуючи тим, що районний суд відмовляючи в задоволенні клопотання безпідставно врахував дані, які мали місце у 2014 та 2015 роках та містяться в матеріалах особової справи, щодо наявності у нього таких стягнень як: «порушення режиму невиконання команди «Підйом», невиконання обов`язків чергового по камері, зберігання заборонених речей (мобільного телефону), оскільки останні відповідно до вимоги КВК України на момент розгляду клопотання ним погашені. Також суд першої інстанції вказав, що він відбуваючи покарання в державні установі не працює та не займається суспільно-корисною працею, що є безпідставним. Як вбачається з матеріалів особової справи та медичної довідки наданої до суду першої інстанції, він позбавлений можливості самостійно пересуватись, оскільки прикутий до інвалідного візка і за умов працевлаштування в ВК№6, остання жодним чином не пристосована для осіб з обмеженими можливостями, що пересуваються у інвалідному візку. А тому праця для таких осіб в умовах колонії взагалі не можлива.

-захисник-адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду щодо свого підзахисного скасувати, постановити нову ухвалу якою, клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання належним чином не врахував стан здоров`я ОСОБА_6 , який пересувається в інвалідному візку. Крім того, вказує що негативна характеристика видана ОСОБА_6 адміністрацією установи складена за умов упередженого ставлення даної установи до ОСОБА_6 натомість засуджений неодноразово скаржився на умови його утримання, зокрема і на відсутність умов для його переміщення по установі на інвалідному візку і дані скарги не знайшли відповідного реагування. Більше того, засуджений потребує належної медичної допомоги, має пройти ряд медичних обстежень, як не можливо проводити в умовах відбування покарання. Також вказує, що засуджений має стійкі соціальні зв`язки та сім`ю. Крім того, суд першої інстанції посилався і на рішення адміністративної комісії Кіровоградської ВК№6 від 09.02.2017 року, яким засудженому відмовлено в застосуванні ст.82 КК України та на рішення комісії від 03.08.2017 року, яким відмовлено в застосуванні ст.81 КК України. При цьому, суд залишив поза увагою пояснення ОСОБА_6 щодо порушення розгляду комісією його клопотання. Оскільки, розгляд відбувся без його участі не роз`яснивши причини та підстави відмови.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив ухвалу районного суду залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, засудженого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в його інтересах, які підтримали свої апеляційні вимоги і просили їх задовольнити звільнити засудженого від відбування покарання умовно-достроково, перевіривши матеріали подання, та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокового звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Частина 2 ст.81 КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК).
Крім того, в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання.

Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 22.05.2014 року, за яким його визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та на підставі ст.71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці без конфіскації майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2016 року відповідно до Закону України № 838-УІІІ «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18.03.2014 року по 14.10.2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання 18.03.2014 року, кінець строку 22.10.2018 рік.

Як вбачається з матеріалів клопотання, зокрема і характеристики ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 26.03.2014 року, за час відбування покарання допустив 5 порушень встановленого порядку відбування покарання, за які притягався до дисциплінарної відповідальності, на даний час усі стягнення погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

З 26.03.2014 року перебував в СІЗО м. Черкаси.

З 12.11.2014 року по 28.07.2016 року відбував покарання в Кропивницькій виправній колонії (№6), з 28.07.2016 року по 13.08.2016 року перебував на лікуванні в Лікувальному закладі при УВП № 4 Дніпропетровської області.

З 13.08.2016 року по 03.04.2017 року відбував покарання в Кропивницькій виправній колонії (№6), з 03.04.2017 року по 13.07.2017 року перебував на лікуванні в Багатопрофільній лікарні при УВП № 4 Дніпропетровської області, 13.07.2017 року прибув до Кропивницької виправної колонії (№ 6); стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість, міру покарання, призначену судом, вважає надто суворою; правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом дотримується не завжди; не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням; передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує під контролем; уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні; до виконання робіт із благоустрою установи та до робіт без оплати праці, передбачених п.5 ст.118 КВК України, не залучався, враховуючи стан здоров`я засудженого.

Відповідно до ст.126 КВК України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок інтересу не проявляє; відповідно до ст. 127 КВК України участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє; відповідно до ст. 123 КВК України подав заяву про участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Підготовка до звільнення, але свідомого прагнення для її реалізації не проявляє; характеризується негативно.

Також з особової справи засудженого ОСОБА_6 вбачається, що на засіданні адміністративної комісії Кіровоградської ВК (№6) розглядалося питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_6 , де останньому було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення (протокол № 05 від 09.02.2017 року, а.о.с. 98, 99). На засіданні адміністративної комісії Кіровоградської ВК (№6) розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 , де останньому було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення (протокол № 22 від 03.08.2017 року).

Колегією суддів враховано, що процес виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_6 є нестабільним та непослідовним.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов"язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Апеляційні доводи засудженого та його захисника-адвоката про неврахування судом першої інстанції стан здоров`я засудженого, який самостійно не може ходити, а пересувається в інвалідному візку, внаслідок чого позбавлений можливості працювати в виправній колонії, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів клопотання та довідки медичної частини ДУ «Кропивницька виправна колонія №6» від 09.08.2017 року засуджений ОСОБА_6 перебуваючи в лікувальному закладі при ДСІ м. Дніпропетровськ 28.04.2017 року від обстеження для встановлення групи інвалідності відмовився, що в свою чергу ставить під сумнів його твердження. Інших даних, які б свідчили про неможливість засудженого самостійно пересуватися, матеріали справи не містять.

Будь-яких інших доказів, які б беззаперечно вказували на необхідність звільнити засудженого ОСОБА_9 умовно-достроково ні засудженим ні його захисником-адвокатом до апеляційної інстанції не надано.

Аналізуючи викладене та доводи апеляцій в сукупності, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними з огляду на вище викладене.
Так, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст..ст.404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 серпня 2017 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4