Справа № 464/5077/17
пр.№ 1-кп/464/324/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.10.2017 Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження № 0001851 від 04.06.2017 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів,
українця, громадянина України, не одруженого, не
військовозобов`язаного, з вищою освітою, має на утриманні
неповнолітного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не
працюючого, зареєстрованого:
АДРЕСА_1 ,
проживаючого: АДРЕСА_2 ,
судимого 19.02.2016 Городнянським районним судом
Чернігівської області за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.305 КК України до штрафу у розмірі 12750 грн., покарання відбув,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_8
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_3 04.06.2017 близько 11.30 год., перебуваючи поблизу будинку № 129 по пр.Червоної Калини у м.Львові, на грунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , наніс декілька ударів правою рукою в область голови останнього та удар правою рукою в область грудної клітки, в результаті чого спричинив ОСОБА_6 синці та садна на голові, струс головного мозку, перелом кісток носу, синець на грудній клітці, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро кається у вчиненому. Цивільний позов визнав в частині відшкодування майнової шкоди, витрат на правову допомогу, в частині відшкодування моральної шкоди - визнав частково.
Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що учасниками не оспорюються фактичні обставини і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю та об`єктивно доведена.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України є вірною, оскільки останній вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до невеликої тяжкості, особу винного, його вік, стан здоров`я, є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності, позитивну характеристику за місцем проживання, не перебуває на обліку в лікаря психіатра і лікаря нарколога, раніше судимий, повністю сплатив штраф, обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого не знайдено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_3 слід обрати в межах санкції статті, за якою він обвинувачується у виді штрафу.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про застосування до ОСОБА_3 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання, оскільки він є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину, вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, з наслідками застосування амністії ознайомлений. Дане клопотання підтримав обвинувачений ОСОБА_3 .

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. "в", "г" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

З матеріалів кримінального провадження, а саме: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ №032182 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» в установленому порядку визнаний інвалідом третьої групи, вчинив 04.06.2017 кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Крім цього, згідно довідки № 02-02/1357 від 09.10.2017, виданої службою у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав, має неповнолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 Закону України «Про амністію у 2016 році», передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов, заявлений ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення у відповідності до ч.3 ст.1166 ЦК України. Обвинувачений повністю визнав розмір майнової шкоди, тому така підлягає безумовному стягненню на користь потерпілого. Розглядаючи питання цивільного позову в частині моральної шкоди, у відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику про відшкодування моральної немайнової шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазначив позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Як встановлено судом, потерпілий переніс фізичні страждання, змушений тривалий час лікуватись, він вимушений також звертатись за захистом своїх прав у правоохоронні та судові органи, частково був порушений його звичайний ритм життя. При цьому, суд враховує і реальну можливість відшкодування завданої шкоди обвинуваченим, який на момент розгляду справи є інвалідом 3 групи, не працює, має на утриманні неповнолітнього сина. Враховуючи наведене у сукупності, суд згідно зі ст.23 ЦК України переконаний, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню і з обвинуваченого слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн. на користь потерпілого, що буде достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань, справедливою сатисфакцією і такою, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Речових доказів у справі немає. Запобіжний захід по данному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.ст.370, 373,374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) гривень.

Відповідно до п. "в", "г" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 4407 грн 42 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., а всього 10407 (десять тисяч чотириста сім) грн. 42 коп.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1