В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.10.2017 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

представника органу з питань пробації ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області кримінальне провадження № 0000281 по обвинуваченню

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волнухіне Лутугінського району Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, освіта повна загальна середня, одруженого, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в:

30.09.2016 року близько 00 год. 00 хв. ОСОБА_5 знаходячись поблизу кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому в АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи по раптово виниклому злочинному умислу, спрямованому на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , з метою доведення злочинного умислу до кінця, умисно наніс останньому кистями правої та лівої руки зжатими в кулак два удари в ліву та праву ділянку щелепи.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці 32, 33 зуба та в ділянці суглобу зліва, повного вивиху 31, 32, 34 зуба, струсу головного мозку, синця правого скакового суглобу, забитої рани нижньої губи, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 381 від 18.11.2016 року по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення передбачене частиною 1 статті 122 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним повністю у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, при зазначених вище обставинах, щиро розкаявся. Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив вищевикладені обставини, повідомив, що на даний час його найбільше хвилює питання відновлення його здоров`я.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за вищевикладених обставин, обвинувачений, портерпілий та прокурор не оспорюють фактичні обставини провадження, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, в тому числі, обвинувачений, потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

При обранні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, обстановку та обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, наявність таких пом`якшуючих покарання обставини як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, стан здоров`я ОСОБА_5 , який є працездатним, те, що ОСОБА_5 є учасником бойових дій. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 122 КК України. Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, зміст досудової доповіді, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про застосування до нього амністії на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 є учасником бойових дій.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Прокурор в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського заявив цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в загальній сумі 3778,26 грн., який підтримав повністю. Обвинувачений ОСОБА_5 вказаний цивільний позов визнав повністю.

Суд вважає, що позов прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

В судовому засіданні встановлено, що потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії 12 ліжко-днів з 30.09.2016 року по 12.10.2016 року (а.с. 26). Вартість перебування на стаціонарному лікуванні, враховуючи вартість ліжко-днів, ліків, виробів медичного призначення, діагностичних аналізів, за цей період становить всього 3778,26 грн (а.с. 26).

Відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського є юридичною особою, підпорядкована головному управлінню охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації та фінансується з обласного бюджету. Таким чином, прокурором доведено підстави та розмір стягнення витрат на лікування.

Крім цього потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та просив стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 70000 гривень та матеріальну шкоду в сумі 11316,27 грн., який в судовому засіданні підтримав в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на лікування потерпілий витратив 11316 грн. 27 коп. Крім того, як вказує потерпілий, злочином йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він не міг читати, висловлюватися, була відсутня моторика рук, всі ці факти завдають йому душевні страждання, моральні переживання, порушують нормальні життєві зв`язки, які позначили негативні зміни у його житті, викликали негативні переживання та спогади. Потерпілий відчуває потребу в уникненні аналогічних обставинах, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння. Крім цього, йому потрібне оперативне втручання, щоб виправити і реконструювати нижню щелепу, а потім і зуби, які довелося видалити для встановлення шини. В результаті встановлення шини були оголені нервові закінчення зубів, і це завдавало нестерпного болю, їжу він міг приймати тільки потрібнену, шинами було порушено зубну емаль, і він схуд на 17 кг. Наслідки події, що сталася, потягло за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, отримання правової допомоги), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, і дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Потерпілий вважає, що йому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи обсяг фізичних, душевних страждань, характеру майнових втрат, він оцінює в 70 000 грн. Потерпілий зазначає, що обвинувачений не надав йому жодної допомоги як на місці скоєння злочину, так і в подальшому, не цікавився станом його здоров`я та не приймав жодної участі у його видужанні.

ОСОБА_5 позов визнав частково, визнав позовні вимоги в частині матеріальної шкоди в сумі 11316 грн. 27 коп., позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди визнав у сумі 15 000 грн., в іншій частині позовні вимоги не визнав.

Суд вважає, що позов потерпілого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір витрат потерпілого на лікування доводиться копіями відповідних чеків та рахунків (а.с. 36-45), та узгоджується з іншими доказами у справі, не заперечується обвинуваченим, тому суд вважає його доведеним.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою, щодо неї самої. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що потерпілому заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, в результаті чого він перебував на стаціонарному лікуванні. При цьому суд приймає до уваги пояснення потерпілого, викладені у позовній заяві, пояснення, надані ним у судовому засіданні, що в результаті нанесених йому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень він був змушений тривалий час лікуватися, зазнав фізичних та моральних страждань, до цього часу не може повноцінно харчуватися, бо може вживати лише м`яку їжу, не може кусати тверду їжу, практично не відчуває ту частину обличчя, в яку було завдано удару, під час хвилювання у нього з`являються дефекти мови, часто болить голова, перший час після вказаної події не міг читати, бо не міг усвідомлювати прочитане, порушені внаслідок травми функції головного мозку не відновилися в повній мірі, йому прийшлось перейти на легшу працю, для його транспортування до обласної лікарні довелося наймати сторонніх осіб. Суд приймає до уваги пояснення потерпілого про те, що лікувальні та реабілітаційні заходи на час розгляду справи не закінчено і в подальшому йому доведеться продовжувати відповідні заходи, що вимагатиме значних коштів і додаткових зусиль.

Суд, крім іншого, приймає до уваги надані потерпілим фото таблиці, які свідчать про стан, в якому опинився потерпілий після нанесення йому тілесних ушкоджень (а.с. 34-35).

Таким чином, суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди у вигляді фізичного болю, порушення нормального способу життя, психічних страждань, необхідності докладання додаткових зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 70000 тисяч гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався. Судові витрати по справі відсутні. Речові докази не вилучались.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368, 370, 373-376 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

з а с у д и в:

1. ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

2. Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

3. У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку один рік він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

4. На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.

5. Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 11316 (одинадцять тисяч триста шістнадцять) гривень 27 копійок та моральну шкоду в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.

6. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в загальній сумі 3778 (три тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 26 копійок.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Оржицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя