УХВАЛА
19.12.2017

Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 розглянувши заяву слідчого судді ОСОБА_1 про самовідвід,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.11.2017 подання голови Сихівського суду м. Львова ОСОБА_2 задоволено та скеровано на розгляд до Франківського районного суду м. Львова матеріали скарги ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення суддею Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 .

Слідчий суддя ОСОБА_1 заявив самовідвід з у зв`язку з тим, що існування дружніх відносин з суддею Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 може викликати сумніви в учасників провадження в об`єктивності розгляду цієї справи.

Дослідивши та вивчивши подану заяву про самовідвід, суд вважає її підставною і в силу цього вона підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Так, відповідно з ч.2 ст. 344 КПК України питання про відвід вирішується судом згідно зі статтями 75-81 цього Кодексу.

Підстави для відводу судді в кримінальному провадженні, передбаченні ст.ст.75, 76 КПК України.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно до ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний зобов`язані заявити самовідвід.

В силу положень ст. 6 Конвенцієї про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість якихдана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Як зазначає ЄСПЛ у рішенні по справі Лавентс проти Латвії від 22.листопада 2002 року п.114, згідно з пунктом 1 статті 6, «суд» має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Термін «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи. Термін «закон», про який йдеться в цьому положенні, стосується, таким чином не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Невиконання судом вимог вищезазначених положень в принципі спричиняє порушення пункту 1 статті 6.

У силу вимог п.2 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду, а отже вважається таким, що прийняте в порушення процесуальних норм.

Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення об`єктивності розгляду справи, усунення будь-яких сумнівів щодо упередженості чи необ`єктивності розгляду справи, виключення підстав та мотивів сторін для сумніву у безсторонності та об`єктивності, а також упередження скарг та відводів в адресу слідчого судді, суд приходить до висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 35, 75, 80-81, 344, 369, 371, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Самовідвід слідчого судді ОСОБА_1 у розгляді скарги ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення суддею Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 задоволити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1