Справа №486/723/17 11.01.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000470 за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.08.2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 21.11.2016 року Бєлгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 2 роки; - 09.03.2017 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі

- обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6

______________________________
провадження :№ 11-кп/784/113/18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія :ст.185 ч.2 КК України доповідач апеляц.інстан. : ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуті частини покарань за вироками Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.03.2017 р. і Бєлгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016р., а остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Крім того, у ході апеляційного розгляду повторно дослідити дані щодо судимостей обвинуваченого.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано до покарання призначеного за цим вироком, не відбуте покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.03.2017 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обрано ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання зараховано з 30 червня 2017 року.
Покарання, призначене за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016 року у вигляді 3 років позбавлення волі з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, призначено виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання» матеріальну шкоду в розмірі 12 901 (дванадцять тисяч дев`ятсот одну) гривню 00 коп.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини, апелянт вважає зазначений вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати.

В обгрунтування своїх доводів зазначає, що суд не дотримався положень ч.2 ст. 75, ч.3 ст. 78 КК України та роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7, оскільки при застосуванні правил ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків, до покарання призначеного за оскаржуваним вироком, приєднав лише невідбуту частину покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.03.2017 р. та не врахував при цьому невідбуту частину покарання за вироком Бєлгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016 р., неправильно зазначивши у вироку про його самостійне виконання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Протягом травня 2017 року, точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_6 маючи на меті викрадення чужого майна, діючи таємно та непомітно для сторонніх осіб, демонтував та виніс з горища під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 частину труб зливної каналізаційної системи, а через деякий час викрав решту труб.
Всього було викрадено ОСОБА_6 майна на загальну суму 12 901 гривень, яким він розпорядився на власний розсуд, чим спричинив Южноукраїнському комунальному підприємству Житлово-експлуатаційне об`єднання матеріальну шкоду на загальну суму 12 901 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів і апелянтом не оспорюються.

Враховуючи визначені ст. 404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції, вирок в цій частині не переглядається.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при ухвалені оскаржуваного вироку в частині призначення покарання, то вони є слушними.

Згідно з дослідженими апеляційним судом копіями вироків ОСОБА_6 було засуджено вироками: Бєлгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016 р. за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки, вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.03.2017 р. ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначене покарання за цим вироком та вироком Бєлгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016р., ухвалено виконувати самостійно.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано до покарання призначеного за цим вироком, не відбуте покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.03.2017 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, а покарання призначене за вироком Бєлгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року у вигляді трьох років позбавлення волі з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, ухвалено виконувати самостійно.
Але, як вбачається з матеріалів провадження, злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України за оскаржуваним вироком обвинуваченим було вчинено протягом травня 2017 р., тобто у період іспитового строку, призначеного за вироком Бєлгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року, який 09.03.2017 року було ухвалено виконувати самостійно.
Таким чином, при застосуванні правил ст.71 КК України при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції, в порушення вимог ч.2 ст. 75, ч.3 ст. 78 КК України та не дотримуючись роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7, до покарання призначеного за оскаржуваним вироком, приєднав лише невідбуту частину покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.03.2017 р. не врахувавши, при цьому, не відбуту частину покарання за вироком Бєлгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016р.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок, з урахуванням положень ст. 420 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку в частині призначення покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд апеляційної інстанції,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити .
Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.08.2017 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання за сукупністю вироків скасувати, ухваливши в цій частині новий вирок.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуті частини покарань за вироками Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.03.2017 р. і Бєлгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016р., та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Строк відбування покарання рахувати з 30 червня 2017 року.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: