Єдиний унікальний номер справи № 274/3052/17
провадження №1-кп/0274/269/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судового засідання Бердичівського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000192 від 27.06.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобрівники Монастириського району Тернопільської області, громадянин України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на вихованні троє неповнолітніх дітей, маючого статус учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,-

в с т а н о в и в :
21 липня 2015 року солдата ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 липня 2015 року № 15/2015.
Наказом командира військової частини польова пошта - НОМЕР_1 від 16 вересня 2015 року № 211 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира четвертої гаубичної самохідно-артилерійської батареї другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону.
Наказом командира військової частини польова пошта - НОМЕР_1 від 01 серпня 2016 року № 197 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги четвертої обслуги другого гаубичного самохідно-артилерійського взводу четвертої гаубичної самохідно-артилерійської батареї другого гаубичного самохідно- артилерійського дивізіону.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 22 серпня 2016 року о 08 год. 20 хв. самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 27 червня 2017 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю, щиро розкаявся. Суду повідомив, що дійсно був призваний для проходження військової служби через ІНФОРМАЦІЯ_3 "єднаний районний військовий комісаріат Тернопільської області. Служити його направили до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , розташованої у АДРЕСА_2 . 22.08.2016 року він самовільно залишив військову частину та поїхав додому. При цьому нікого з командування не попередив, дозволу не отримував. Весь час проводив вдома, допомагав дружині по господарству, будь-кого з військової частини про своє місцезнаходження та причини своєї відсутності не повідомляв. В кінці червня 2017 року він повернувся до військової частини. Просить застосувати до нього положення Закону України "Про амністію у 2016 році" та звільнити його від відбування покарання у зв"язку із тим, що він брав участь в антитерористичній операції та має статус учасника бойових дій.

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 407 ч. 4 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначенні покарання ОСОБА_4 , суд керується загальними засадами призначення покарання визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ст. 407 ч. 4 КК України, належить до категорії тяжких злочинів.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується не вперше, однак в силу ст. 89 КК України вважається несудимим, свою вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, по місцю проходження служби характеризувався негативно, не працює, одружений, має утриманні малолітню доньку, та виховує двох неповнолітніх дітей дружини, по місцю проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 ч. 1 п. 1 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Водночас, суд вважає обґрунтованим і клопотання обвинуваченого про застосування до нього амністії, яке не заперечується прокурором.

Так, згідно з ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Статтями 2 і 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року передбачена можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ст.ст. 408 ч. 2, ч. 3, ч. 4, ст. 410, ст. 411 ч. 2, ч. 3, ч. 4 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в анатитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ст. 86 ч. 4 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році".

ОСОБА_4 визнається винним у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", тобто до 07.09.2017 року. Застережень щодо застосування амністії, передбачених ст. 86 ч. 4 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", не вбачається. На день набрання Законом чинності обвинувачений має статус учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення видане на його ім`я за № НОМЕР_2 від 15.03.2016 року та приймав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції (АТО) на території Луганської та Донецької областей (згідно відмітки на 12 сторінці війського квитка), тому підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого або інших осіб не накладався.

Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 369-371, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1