Справа № 199/8575/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2017 року грудня місяця 13 дня м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого, судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тім, що він, маючи умисел, направлений на незаконне виготовлення, зберігання психотропних речовин, збут психотропних речовин та надання приміщення для незаконного виготовлення та вживання психотропних речовин 31 серпня 2017 року вчинив дії спрямовані на вказані протиправні діяння.
31.08.2017 приблизно о 15:00 годині до місця мешкання ОСОБА_3 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , прибули ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_5 у вказаний час надав ОСОБА_3 одну конвалюту з 9 таблетками «Ефіна», з метою виготовлення ОСОБА_3 речовини, до складу якої входить психотропна речовина «метамфетамін». ОСОБА_3 прийняв таку пропозицію та, використовуючи надані ОСОБА_5 таблетки «Ефіна», незаконно виготовив невстановлену в ході досудового розслідування кількість психотропної речовини «метамфетамін», але не менше ніж 0,0859 г, 0,2734 г, 0,1228 г, 0,1364 г.
Виготовлену психотропну речовину «метамфетамін» ОСОБА_3 розподілив у 8 медичних шприців об`ємами 20 мл., 2,5 мл., 1 мл., 5 мл.
Так, ОСОБА_3 31.08.2017, знаходячись за місцем мешкання в кв. АДРЕСА_2 діючи з прямим умислом, направленим на збут психотропної речовини «метамфетамін», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в період часу з 16:00 год. до 17:00 год незаконно, безоплатно передав психотропну речовину «метамфетамін», яка містилася у шприцах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для їх особистого вживання шляхом ін`єкції, тим самим незаконно збув психотропну речовину «метамфетамін».
Органом досудового розслідування умисні дії ОСОБА_3 , що виразились у незаконному виготовленні з метою збуту психотропної речовини, та збут психотропної речовини кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України.
31 серпня 2017 року в період часу з 16:00 год. до 17:00 год, перебуваючи за місцем свого мешкання, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, створивши сприятливі умови, надав приміщення кухонної кімнати, розташованої в даній квартирі, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для незаконного вживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 психотропної речовини «метамфетамін», яку ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вжили за згодою ОСОБА_3 шляхом внутрішньовенної ін`єкції, перебуваючи в приміщенні кухонної кімнати в кв. АДРЕСА_2 .
Органом досудового розслідування умисні дії ОСОБА_3 , що виразились у наданні приміщення для незаконного вживання психотропних речовин, кваліфіковані за ч. 1 ст. 317 КК України.
31.08.2017 в період часу з 17 години 10 хвилин до 17 години 50 хвилин співробітниками ВКП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області спільно зі старшим слідчим СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпра, було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого в кухонній кімнаті виявлено та вилучено рідини світло жовтого кольору масами 1, 0590 г, 3,4294 г, 1,5063 г, 1,6608 г, які згідно із висновком експерта № 1/8.6/3123 від 06.10.2017 містять психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін. Маса метамфетаміну складає відповідно - 0,0859 г, 0,2734 г, 0,1228 г, 0,1364 г., загальною масою 0,6185 г., які ОСОБА_3 незаконно зберігав за місцем мешкання, з метою особистого вживання без мети збуту.
Органом досудового розслідування умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися у незаконному виготовленні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду на підставі даного обвинувального акту.
Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.
Суд, з урахуванням думки учасників процесу, приходить до висновку про наявність правових підстав для повернення обвинувального акту та Реєстру матеріалів досудового розслідування прокурору, з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ст. 22 КПК України Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З огляду на вказане перекладання функцій обвинувачення на суд - є не припустимим.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Як встановлено судом у підготовчому судовому засіданні, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме в супереч п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не повністю викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими, а саме прокурор не конкретизував у змісті пред`явленого обвинувачення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 307 КК України час, місце та спосіб вчинення злочину, що має важливе значення для з`ясування характеристики об`єктивної сторони злочину, що у свою чергу фактично призвело до порушення права обвинуваченого на захист, так як обмежило його у здійсненні цього права.
Так, за змістом Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин - це усі дії, включаючи рафінування, підвищення в препараті концентрації наркотичних засобів, психотропних речовин, чи переробку наркотичних засобів і психотропних речовин, у результаті яких на
основі наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів наркотичних засобів і психотропних речовин одержуються готові до використання та (або) вживання форми наркотичних засобів, психотропних речовин, або лікарські засоби, що їх містять, чи інші
наркотичні засоби, психотропні речовини.
Крім вказаного, за роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002р про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й
інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не
вживає, але виготовляє та зберігає їх.
Проте, в супереч наведеному, в обвинувальному акті не розкрита об`єктивна сторона злочину щодо способу виготовлення психотропної речовини з огляду на норми Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори». Не розмежована і не конкретизована кількість психотропної речовини яку, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 за місцем свого проживання - виготовив для збуту, зберігав без мети збуту та збув. Як вказано у обвинувальному акті, ОСОБА_3 по епізоду за ч.1 ст. 307 КК України, виготовив та збув невстановлену в ході досудового розслідування кількість психотропної речовини «метамфетамін», але не менше ніж 0,0859 г, 0,2734 г, 0,1228 г, 0,1364 г. і ту ж саму кількість метамфетаміну, що складала - 0,0859 г, 0,2734 г, 0,1228 г, 0,1364 г.- було виявлено і вилучено у ОСОБА_3 після того, як психотропну речовину «метамфетамін», яка містилася у шприцах, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже вжили шляхом внутрішньовенної ін`єкції.
Тобто кількість виготовленої психотропної речовини дорівнює кількості вилученої психотропної речовини, що при математичних розрахунках виключає взагалі кількість збутої психотропної речовини, а особа якій ОСОБА_3 збув начебто психотропну речовину не конкретизована, як і не конкретизована кількість шприців, які ОСОБА_3 збув та які було у нього вилучено.
Крім вказаного, оскільки ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення за 1 епізодом за ч.1 ст. 307 КК України, а в подальшому йому інкримінується вчинення злочину за ч.1 ст. 309 КК України, то об`єктивна сторона статті 309 КК України, яка містить у собі поділ на три частини, органом досудового розслідування не встановлена і не конкретизована у пред`явленому обвинуваченні, що потягло його незрозумілість.
З огляду на приписи чинного КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст. 291 КПК України). Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
З наведеного, слідує, що обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна так і суб`єктивна сторона злочину.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.
За ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено:
- В рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України": «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;
- В рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»;
- В рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Аналізуючи положення норм діючого КПК України, необхідно вказати і на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Питання повернення обвинувального акту визначенні і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК.
Відповідно до вимог ст. 109 КПК України, Реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом, та повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Реєстр матеріалів досудового розслідування, який складається слідчим або прокурором як процесуальний документ фіксування кримінального провадження, є інформаційним додатком до обвинувального акта. Реєстр містить формально-довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження. Реєстр, будучи достатньо повним довідником матеріалів досудового розслідування, дає можливість суду в судовому засіданні ретельно і повною мірою дослідити, перевірити зібрані під час досудового розслідування докази та постановити обґрунтоване рішення. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, атому в ньому обов`язково повинні міститися: (а) в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування - її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок), зокрема, повідомлення про внесення відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початок досудового розслідування (ст. 214 КПК), помітка про ознайомлення сторони захисту, потерпілого з матеріалами досудового розслідування до його завершення, інформація про кожну проведену слідчу (розшукову) дію та негласну слідчу (розшукову) дію, дані про факт відкриття матеріалів кожною стороною протилежній стороні по закінченні досудового розслідування та письмового підтвердження факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ст. 290 КПК); (б) зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення, зокрема, вручення письмового повідомлення про підозру, з якого, власне, й починається кримінальне переслідування, постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді, суду, які містять найменування документа, дату прийняття рішення; (в) всі обставини, пов`язані із застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження (дата прийняття, строк застосування), які приймаються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Однак прокурором не дотримано вищезазначених вимог Закону, та всупереч наведеному Реєстр матеріалів досудового розслідування, що долучив прокурор до обвинувального акту містить суттєві порушення права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист, оскільки не містить:
- дати складання протоколу про надання доступу ОСОБА_3 до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України та дати складання і затвердження обвинувального акту.
А інформація наявна в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, свідчить про те, що спочатку 31.08.2017 у ОСОБА_3 було проведено обшук про що складено протокол обшуку, а вже 19.10.2017 з приводу цих подій внесені відомості до ЄРДР, що прямо заборонено Законом та суперечить вимогам ст. 214 КПК України і тягне за собою відповідальність.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, а саме:
- для формулювання обвинувачення, яке би містило наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, предмет злочину(який би розмежовував кількісну характеристику виготовленої, збутої психотропної речовини та психотропної речовини виготовленої без мети збуту), форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення та конкретизації у змісті пред`явленого обвинувачення щодо ОСОБА_3
- для виконання вимог ч.3 ст. 291 КПК України.
При цьому, повернення обвинувального акту прокурору надасть можливість останньому прийняти необхідні та дієві заходи, передбачені КПК України, для надання обвинуваченому можливості для підготовки адекватного захисту, в розумінні положень закріплених у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції, оскільки, деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, про що йдеться в рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії":
Керуючись ст. 110, п. 5) ч. 2 ст. 291, ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369, 371, 372 КПК України, суд,-
На ухвалу можуть бути подані апеляційні скарги протягом 7 днів з дня її проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

13.12.2017