Справа № 216/653/18
Провадження № 1-кс/216/818/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.02.2018 м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000297 від 09.02.2017 року,
В С Т А Н О В И В:
12.02.2018 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Дане клопотання мотивоване наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.02.2018 року у вечірній час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився поблизу гаражу № НОМЕР_1 , встановленого на території гаражного кооперативу «Дружба» по вул. Іртишська в Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де між ним та його знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті давньої неприязні виникла побутова сварка, в ході якої ОСОБА_7 образливо висловився на адресу ОСОБА_4 .

Образливі висловлювання посилили у ОСОБА_4 почуття особистої неприязні до ОСОБА_7 , унаслідок чого у нього раптово виник умисел на заподіяння ОСОБА_7 смерті за вказаних мотивів.

Діючи з цією метою, ОСОБА_4 пішов до розташованого біля вказаного гаража власного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де підшукав знаряддя вбивства - належну йому гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру, з маркуванням " НОМЕР_2 ", 1951 року випуску.

Відразу ж після цього ОСОБА_4 повернувся до ОСОБА_7 , який продовжував знаходитися біля власного гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Дружба» по вул. Іртишська в Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_7 смерті, з мотивів особистої неприязні до нього, приблизно о 17.40 годині 09.02.2018 року з невеликої відстані умисно здійснив у потерпілого ОСОБА_7 один прицільний, цілеспрямований постріл у шию - життєво важливий орган людини, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді: відкритої рани на передній правій бічний поверхні шиї, у середній та нижній третині, яка на шкірі подовжується в рановий канал, патологічної рухливості хрящів гортані, безпосередньо під нижнім краєм рани.

Від отриманого вогнепального поранення в шию потерпілий ОСОБА_7 впав на землю та в короткий проміжок часу помер, а ОСОБА_4 залишив місце учиненого ним злочину.

Дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Хренівка Копайгородського району Вінницької області, громадянин України, розлучений, на утриманні малолітніх дітей не має, пенсіонер, освіта середньо-спеціальна, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

10.02.2018 року о 01.20 годині ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (фактичне затримання 22.30 година 09.02.2018 року) за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

10.02.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 09.02.2018 року;

- протоколом огляду трупу ОСОБА_7 від 09.02.2018 року;

- протоколом обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого в приміщенні господарської споруди на території подвір`я будинку виявлено та вилучено знаряддя злочину - гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру, з маркуванням " НОМЕР_2 ", 1951 року випуску, а також змиви з рук ОСОБА_4 , гільзу від мисливського патрону 16 калібру, мисливський патрон 16 калібру, два сліди папілярних ліній з поверхні рушниці, протяжки з каналів стволів рушниці;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , який став очевидцем сварки між потерпілим та ОСОБА_4 , в ході якої почув постріл;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України під час досудового слідства встановлена наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 KПK України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 є:

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років. За злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , кримінальним законом передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного, який вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, залишив місце вчинення злочину, не має міцних соціальних звэязків, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має, а також характер вчиненого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі, є достатні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином є достатні підстави для застосування саме такого запобіжного заходу, оскільки встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України. Інші більш м`які запобіжні заходи у даних фактичних обставинах не є достатніми, тому що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, тому не вбачається підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобіганню ризиків та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків.

Крім того, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, з метою запобігання вищезазначеним ризикам, розмір застави в даному випадку застосовувати не доцільно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 і його захисник ОСОБА_5 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, враховуючи обставини справи та особу підозрюваного, зокрема, що останній є пенсіонером і людиною похилого віку, має постійне зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно. Крім того, його підтримує колишня дружина та повнолітній син. При цьому підозрюваний пояснив, що з потерпілим у них були давні неприязні відносини й за тиждень до цих подій потерпілий під час чергового конфлікту побив його. Він не мав наміру вбивати потерпілого, а хотів лише налякати його, але випадково влучив.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим частиною 4 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» та у справі «Харченко проти України»).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Підозрюваний свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає повністю. Крім того, підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується такими доказами: протоколом огляду місця події від 09.02.2018 року; протоколом огляду трупу ОСОБА_7 від 09.02.2018 року; протоколом обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого в приміщенні господарської споруди на території подвір`я будинку виявлено та вилучено знаряддя злочину - гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру, з маркуванням " НОМЕР_2 ", 1951 року випуску, а також змиви з рук ОСОБА_4 , гільзу від мисливського патрону 16 калібру, мисливський патрон 16 калібру, два сліди папілярних ліній з поверхні рушниці, протяжки з каналів стволів рушниці; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , який став очевидцем сварки між потерпілим та ОСОБА_4 , в ході якої почув постріл.

Підозрюваний ОСОБА_4 є людиною похилого віку, раніше не судимий, пенсіонер, розлучений, за місцем проживання характеризується позитивно, зареєстрований та постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про те, що, усвідомлюючи скоєне, побоюючись покарання та відповідальності за вчинене, є достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки на даний час родичі померлого ще не залучені в якості потерпілих, тому невідомо хто саме з них буде визнаний потерпілим і на кого може впливати підозрюваний. Стосовно свідків захисник підозрюваного пояснив, що свідки навпаки будуть свідчити на користь останнього з приводу неналежної поведінки потерпілого, тому наміру впливати на них підозрюваний не має.

Таким чином, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер вчиненого злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у їх взаємозв`язку з можливим ризиком у справі, зокрема, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, що зможе запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193-196, 369-372 КПК України,
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 12.04.2018 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора, суду за межі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання або реєстрації;

- не залишати приміщення будинку АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з метою контролю передати для виконання до Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1