Справа №490/8718/17 06.03.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000584 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2017р., стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка, Жовтневого району, Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого фрезерувальником у ДП НПКГ «Зоря-Машпроект», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Короткій зміст заперечень на апеляційну скаргу
В запереченнях на апеляційну скаргу, потерпіла просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення. Вирок суду залишити без змін.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування призначеного покарання постановлено раховувати з дня затримання - з 10.07.2017 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до ОСОБА_5 продовжено до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру процесуальні витрати по залученню експертів в сумі 4444 грн. 20 коп.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз процесуальні витрати по залученню експертів в сумі 990 грн. 00 коп.
У задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь матеріальної шкоди у сумі 15000 грн., та відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 200000 грн. - відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що ДТП відбулася у темну пору доби, оглядовість на дорозі була обмеженою, а потерпілий був одягнений у сірий одяг, тому його було погано видно на дорозі, зауважує, що потерпілий був в нетверезому стані та перебігав проїжджу частину дороги у невстановленому місці.
Вказує, що сам зателефонував до поліції через декілька годин, коди прийшов до тями, оскільки дуже злякався. Зазначає, що аналізи, які він здавав показали, що він був тверезий, проте суд чомусь у вироку зазначив, що він був в стані алкогольного сп`яніння.
Звертає увагу, що сприяв якнайшвидшому та об`єктивному розслідуванню справи, щиро кається у скоєному, визнає свою вину, добровільно та повністю відшкодував завдану потерпілій матеріальну шкоду.
Просить суд не позбавляти його волі, зазначає, що злочин вчинив не навмисно, раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідності, працює на ГП НПКГ «Зоря-Машпроект» з 2011 року, порушень громадського порядку не вчиняв, за місцем проживання та роботи характеризується лише позитивно.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпіла вказує, що не згодна з наведеними в апеляційній скарзі обвинуваченого доводами, та вважає вирок таким, що відповідає меті виправлення ОСОБА_5 .
Зауважує, що не вбачається підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, оскільки останній двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушенням правил дорожнього руху.
Не вбачає потерпіла й обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, зазначає, що ОСОБА_5 залишив місце злочину, намагався переховуватися від органу досудового розслідування та на початку досудового слідства заперечував свою вину, чим не сприяв активному та швидкому розкриттю злочину. Разом з тим, вказує на обставини, які на її думку обтяжують покарання, а саме тяжкі наслідки, завдані злочином, загибель її племінника, вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння.
Пояснює, що від обвинуваченого не надходило пропозиції про відшкодування збитків, а ні під час досудового слідства, а ні під час попереднього судового розгляду, частина матеріальної шкоди в розмірі 15 000 грн. відшкодована після подання потерпілою цивільного позову
Звертає увагу, що у її загиблого племінника залишилися двоє неповнолітніх дітей, які з незрозумілих для потерпілої підстав, не були визнані потерпілими.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 10.07.2017 близько 01-00 години водій ОСОБА_5 , в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним автомобілем марки «Daewoo Lanos TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у крайній лівій смузі в темний час доби, по освітленій міським електроосвітленням, при ясній погоді, без опадів, сухій асфальтованій проїзній частині проспекту Центрального у м. Миколаєві, яка має по три смуги руху у кожному напрямку, розподілена алеєю, зі сторони вул. 6-а Слобідська у напрямку вул. Садова, зі швидкістю приблизно 124,7…134,1 км/год (згідно висновку експерта №611 від 17.08.2017), із увімкненим світлом фар головного освітлення у режимі «ближній».
При цьому, в порушення вимог п.2.1 «а» ПДР України, ОСОБА_5 , не мав посвідчення водія на право керування транспортними засобами, оскільки 01.12.2016 постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
В салоні автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Технічна несправність ходової частини автомобіля «Daewoo Lanos TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 полягала у надмірному зносі поверхні протектора шин передніх коліс, окрім того, передні колеса були укомплектовані шинами різних моделей із різними малюнками протектора, що не відповідає вимогам п.п. 31.4, 31.4.5 «а» та «г» ПДР України та вимогам п. 6.8.2 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби». Технічна несправність робочої гальмівної системи автомобіля «Daewoo Lanos TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 полягала у непрацездатності задніх гальмівних механізмів, що суперечить вимогам п.31.1 ПДР України.
В цей же час, пішохід ОСОБА_13 , будучи у стані сильного алкогольного сп`яніння, перебуваючи за межами перехрестя пр. Центрального та вул. 3-а Слобідська, по ходу руху транспорту у напрямку вул. Садової, у невстановленому для переходу місці, в районі будинку №148 по пр. Центральному, став переходити проїзну частину проспекту, рухаючись справа наліво по ходу руху автомобіля «Daewoo Lanos TF69Y» реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_5 .
При наближенні до перехрестя пр. Центрального та вул. 3-а Слобідська, а також після його проїзду, водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 11.2, 12.4, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, рухався у крайній лівій смузі руху, хоча повинен був рухатись якнайближче до правого краю проїзної частини, рухався із значним перевищенням швидкості, дозволеній у населеному пункті, при виявленні небезпеки у вигляді пішохода, якого він об`єктивно спроможний був заздалегідь виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки, хоча повинен був це зробити та мав таку можливість, внаслідок чого передньою частиною автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який переходив проїзну частину пр. Центрального в м. Миколаєві.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Відразу після дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_5 , в порушення п.п. 2.10 «а», «б», «г», «д», «е» ПДР України, не залишився на місці пригоди, не увімкнув аварійної сигналізації і не встановив знак аварійної зупинки, відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР України, не викликав швидкої медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, не очікував на їх прибуття та не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, їх огородження, організації об`їзду місця пригоди. Достовірно знаючи, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, завідомо усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого, позбавленого можливості вжити заходів до самозбереження, в небезпечний для життя стан, будучи зобов`язаним надати потерпілому допомогу та реально маючи таку можливість, ОСОБА_5 навмисно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, зник у невідомому напрямку.
Вказаними діями ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та завідомо залишив без допомоги особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 286, та ч. 1 ст. 135 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України ґрунтуються на досліджених судом доказах і апелянтом не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону в повному обсязі.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , призначене судом відповідно до вимог ст.65-69 КК України у межах санкцій ч.2 ст. 286, та ч.1 ст. 135 КК України, з урахуванням ступені тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до категорії тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості, сукупності усіх обставин, що характеризують дані злочини, даними про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проте неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим 01.12.2016р. постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обставину що пом`якшує покарання щире каяття, добровільне відшкодування матеріальних збитків. Тому посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції всіх пом`якшуючих покарання обставин є необґрунтованим.

Наявність у обвинуваченого стабільної роботи, та позитивних характеристик, не є тією обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і не впливає на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції також достатньо вмотивував застосування вимог ст. 70 КК України.

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Між тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше притягував до адміністративної відповідальності у тому числі і за керування транспортним засобом у нетверезому стані за що був позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік, скоїв злочин не маючи посвідчення водія та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, тим самим позбавив можливості потерпілого отримати своєчасну медичну допомогу, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме значно перевищив дозволену швидкість руху автомобіля, що призвело до тяжких наслідків загибелі потерпілого.

Крім того, потерпіла надала до суду заперечення в яких вважала вирок суду першої інстанції таким, що відповідає меті виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів. Зауважила, що частину матеріальної шкоди в розмірі 15 000грн обвинувачений відшкодував їй лише після подання останню цивільного позову та під час розгляду справи по суті перед судовими дебатами, що може свідчити про недостатнє усвідомлення обвинуваченим ступеню суспільної небезпеки скоєного ним злочину.

Таким чином, незважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обставин, разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність обтяжуючих покарання обставин, а також фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, настання тяжких наслідків, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції його від суспільства.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_5 вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на те, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінальних правопорушень є неприйнятними. Оскільки, із показань, які обвинувачений надавав суду першої інстанції, вбачається, що він 09.07.2017 року за деякий час до ДТП вживав алкогольні напої. Крім того, як вбачається із журналу та технічного запису фіксації судового засідання, ОСОБА_5 визнав себе винним, не оспорював фактичних обставин, інкримінованих йому злочинів. Тому суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, упевнившись в добровільності його позиції, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, прийняв рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому, суд роз`яснив учасникам провадження, що вони не вправі будуть оскаржити ці обставини в апеляційній інстанції. Оскільки, перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП, є фактичними обставинами вчиненого ним злочину, не оспорювались обвинуваченим в суді першої інстанції, а тому судом не перевірялись, за такого апеляційний суд позбавлений можливості перевірити дані обставини під час апеляційного перегляду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України.

Таким чином всі обставини на які посилається апелянт, судом першої інстанції, при призначенні йому покарання, враховані, а тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу, і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст. 405, 407, 419, 424,532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 , яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому ухвали апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: