УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , детектива ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 на постанову детектива Першого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 про зупинення досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000884 від 21.12.2017, в порядку п.2 ч.1 ст.303 КПК України, -
ВСТАНОВИВ:
12.01.2018 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на рішення детектива, прокурора про зупинення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000884, мотивуючи свої вимоги наступним.
В провадженні Національного антикорупційного бюро України перебувають матеріали кримінальних проваджень №0000884 від 21.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
21.12.2017 детективом ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором ОСОБА_6 було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення розшук підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000884.
За твердженням адвоката, 25.10.2017 ОСОБА_5 за відсутності будь-яких заборон або обмежень з боку органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000884 виїхав із місця своєї реєстрації та постійного проживання до Луганської області міста Хрустальне, за для надання допомоги своїм хворим батькам, які за станом здоров`я потребують постійного догляду.
Твердження детектива, які містяться в оскаржуваній постанові щодо набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного не відповідають дійсності, оскільки вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 не відбулося 07.11.2017, а отже правові підстави за зупинення досудового розслідування та оголошення його в розшук відсутні.
Окрім того, акцентував, що сама по собі постанова детектива є необґрунтованою та невмотивованою, а також відсутні будь-які підтвердження фактичного виконання вимог закону з боку детектива щодо здійснення всіх можливих процесуальних дій з метою встановлення місцезнаходження підозрюваного.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 доводи викладені в скарзі підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Наполягав на тому, що оскільки виходячи з вимог чинного КПК України вручення повідомлення про підозру не відбувалося, в органу досудового розслідування були відсутні правові підстави для оголошення ОСОБА_5 , у розшук, адже він не набув статусу підозрюваного, а розшук можу бути оголошений лише щодо цієї категорії учасників кримінального провадження.
Детектив ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечував в повному обсязі. Наполягав на тому, що в органу досудового розслідування було достатньо підстав за для твердження, що ОСОБА_5 переховується від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності та місце його знаходження відомо не було. Наполягав, що всі дії ОСОБА_5 були направлені саме на ухилення від кримінальної відповідальності, адже після узгодження з адвокатом ОСОБА_3 дати та часу явку свідка ОСОБА_5 за для вручення повідомлення про підозру (26.10.2017 на 10 годину 00 хвилин), безпосередньо адвокат 26.10.2017 повідомив одного із детективів, який здійснює досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, про неможливість явки свого клієнта до НАБУ з невідомих адвокату причин. Телефон самого підозрюваного був вимкнений, через що детектив був змушений направити повторний виклик на адресу ОСОБА_5 на 07.11.2017 за місцем його реєстрації.
Повістку згідно зворотного повідомлення про вручення пошитого відправлення отримала дружина ОСОБА_5 ОСОБА_7 . Разом з тим, 01.11.2017 адвокат ОСОБА_3 повторно повідомив детектива про неможливість прибуття ОСОБА_5 для отримання повідомлення про підозру через перебування останнього на тимчасово окупованій території Луганської області.
Детектив акцентував, що безпосередньо сам адвокат ОСОБА_3 від отримання копії повідомлення про підозру ОСОБА_5 отримати відмовляється.
07.11.2017 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень: направлення зазначеного повідомлення засобами поштового зв`язку. Однак всі повідомлення були залишені ОСОБА_5 без уваги та у визначений час він не з`явився. В органу досудового розслідування були наявні всі підстави для оголошення ОСОБА_5 в розшук та відповідно зупинення досудового розслідування.
На підставі вищевикладеного в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 просив відмовити.
Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що Національним антикорупційним бюро України (далі - НАБУ) здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000042 від 09.12.2015.
В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 був допитаний в якості свідка.
Як вбачається з рапорту старшого слідчого в особливо важливих справах Першого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 26.10.2017, 25.10.2017 на виконання вимог ст.ст.133, 135 КПК України детективом, який здійснював досудове розслідування в рамках кримінального провадження 0000042 від 09.12.2015, було узгоджено з адвокатом свідка ОСОБА_5 ОСОБА_3 дату та час виклику ОСОБА_5 до Головного слідчого управління з метою вручення повідомлення про підозру (26.10.2017 на 10 годину 00 хвилин).
26.10.2017 адвокат ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомив слідчого ОСОБА_8 про неможливість прибуття його підзахисного до органу досудового розслідування у визначений час, пояснивши що причини неявки йому невідомі. Мобільний телефон ОСОБА_5 , номер якого був наявний в матеріалах кримінального провадження, перебував поза зоною досяжності.
Того ж дня (26.10.2017) слідчим було підготовлено повістку про виклик на ім`я ОСОБА_5 на 07.11.2017 та направлено її за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів рапорту старшого слідчого в особливо важливих справах Першого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 01.11.2017, вбачається, що в зв`язку з відсутністю ОСОБА_5 за місцем проживання, слідчим було доручено оперативним співробітникам Служби безпеки України вручити повістку про виклик ОСОБА_5 його рідним. 31.10.2017 повістку отримала дружина ОСОБА_5 ОСОБА_7 .
Наступного дня, 01.11.2017, слідчим було отримано в телефонному режимі повідомлення від адвоката ОСОБА_5 ОСОБА_3 про неявку його підзахисного до слідчого 07.11.2017 в зв`язку з перебуванням на тимчасово окупованій території у м. Луганськ.
07.11.2017 в рамках кримінального провадження №0000042 від 09.12.2015 старшим слідчим в особливо важливих справах Першого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, та направлено засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , в той же день.
21.12.2017 з матеріалів кримінального провадження №0000042 від 09.12.2015 було виділено в окреме кримінальне провадження матеріали стосовно ОСОБА_5 з присвоєнням номеру 0000884, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
09.11.2017 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва було задоволено клопотання детектива та надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою.
20.11.2017 ОСОБА_5 було оголошено у розшук, організацію якого доручено ГУ КЗЕ СБ України.
З відповіді на запит детектива ОСОБА_4 , Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.08.2018 вих.№0.184-26/0/15-18, вбачається що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув кордон України 25.10.2017 о 18 годині 41 хвилина на транспортному засобів з державним номерним знаком НОМЕР_1 , пункт пропуску: Нові Яриловичі.
21.12.2017 детективом Першого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_4 за погодженням з прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 було винесено постанову про зупинення досудового розслідування кримінального провадження №0000884 від 21.12.2017.
Положеннями ст.42 КПК України встановлено два способи набуття статусу підозрюваного:
-повідомлення особі про підозру в порядку передбаченому ст.ст.276-279 КПК України;
-затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі та в порядку встановленому ст..208 КПК України;
Процесуальним документом на підставі якого відбувається набуття певною особою статусу підозрюваного, в рамках даної скарги, є повідомлення про підозру.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Складання такого документу (повідомлення про підозру) здійснюється або особисто прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Як вже зауважувалось вище 07.11.2017 в рамках кримінального провадження №0000042 від 09.12.2015 старшим слідчим в особливо важливих справах Першого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 за погодженням з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво в рамках кримінального провадження №0000042 було встановлено наявність достатності доказів в матеріалах кримінальної справи за для прийняття рішення, з оформленням його у вигляді процесуального документу, про повідомлення ОСОБА_5 про підозру в рамках кримінального провадження №0000042 від 09.12.2015.
З досліджених матеріалів скарги, пояснень детектива вбачається, що дійсно сторона обвинувачення починаючи з 01.11.2017 була обізнана з фактом перебування ОСОБА_5 поза межами території України, офіційне підтвердження якого було отримано лише 08.01.2018, і не заперечує цей факт.
Разом з тим слідчим суддею критично оцінюються надані адвокатом в судовому засіданні документи враховуючи положення ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території» та до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Слідчий суддя погоджується з адвокатом ОСОБА_3 в частині зауваження щодо дійсного передбачення законодавцем механізму вручення письмового повідомлення про підозру безпосередньо особисто особі відносно якої воно складено, однак акцентує увагу на одночасному передбаченні положеннями цієї статті КПК України і обставин щодо неможливості такого здійснення.
Так, ч.3 ст.111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що в разі неможливості здійснення вручення письмового повідомлення про підозру слідчий (детектив) або прокурор зобов`язані вчинити низку процесуальних дій, зокрема здійснення виклику особи участь якої у певній процесуальній дії є обов`язковою відповідно до вимог Глави 11 КПК України.
В свою чергу положеннями ст..135 КПК України визначено, що здійснення такого виклику можливе один із вищенаведених або усіма разом способами та засобами:
-вручення повістки;
-надіслання повістки поштою (рекомендованим листом з повідомленням);
-надіслання повісти електронною поштою;
-надіслання повісти факсимільним зв`язком;
-здійснення виклику в телефонному режимі;
-здійснення виклику за допомогою телеграми;
Дослідженими в судовому засіданні матеріалами наявними в справі підтверджується факт неодноразового використання слідчим ОСОБА_8 одночасно декількох передбачених законодавцем способів, а саме: направлення виклику засобами поштового зв`язку, здійснення виклику в телефонному режимі як на особистий номер ОСОБА_5 так і його захисника ОСОБА_3 . Крім того, повістка про виклик до слідчого також була вручена родичам (дружині ОСОБА_5 ОСОБА_7 ) за для передачі останньому, а отже виконання вимог чинного КПК України в цій частині відбулося в повному обсязі.
Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що твердження адвоката ОСОБА_3 стосовно не набуття ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.280 КПК України досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме (в редакції статті чинній на момент винесення оскаржуваної постанови)
Сам факт відсутності інформації (невідомості) місцезнаходження підозрюваної особи після вжиття всіх можливих слідчим (детективом) заходів за для такого встановлення, покладає на нього або прокурора обов`язок по оголошенню такої особи в розшук.
Зупинення провадження на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України відповідно до ч.2 ст.281 КПК України може бути здійснено в одному процесуальному документі постанові.
Враховуючи, що детектив, так само як і прокурор є самостійними у своїй процесуальній діяльності при здійсненні своїх повноважень визначених чинним КПК України, в тому числі під час оцінки тих чи інших доказів, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що сукупність вчинених ОСОБА_5 дій давала достатньо підстав органу досудового розслідування припускати щодо їх спрямованості на ухилення від кримінальної відповідальності.
Що також знайшло своє відображення в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2017 під час вирішення питання про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
З огляду на це твердження адвоката ОСОБА_3 щодо відсутності у його підзахисного будь-якого умислу спрямованого на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів судового розслідування, слідчим суддею вважаються необґрунтованими та не приймаються до уваги.
Переконання адвоката ОСОБА_3 в частині невжиття органом досудового розслідування всіх передбачених процесуальним законодавством дії за для визначення дійсного місця перебування ОСОБА_5 та законності підстав такого перебування, слідчим суддею також не приймаються до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження слів адвоката матеріали скарги не містять.
Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених КПК України, в чому полягає принцип диспозитивності кримінального процесу.
Суд, слідчий суддя лише сприяє сторонам у здійсненні їх процесуальних прав.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх процесуальних позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України (ч.1 ст.22 КПК України)
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України (ч.2 ст.22 КПК України)
Під час кримінального провадження суд не може здійснювати одночасно функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду (ч.3 ст.22 КПК України)
Враховуючи, що зупинення кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України можливе за умови двох факторів: набуття особою статусу підозрюваного та виконання органом досудового розслідування всіх можливих та необхідних слідчих (розшукових) дій, а доводи викладені в матеріалах скарги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.22, 26, 111, 135, 278, 280-281, 309, 376 КПК слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 на постанову детектива Першого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 про зупинення досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000884 від 21.12.2017, в порядку п.2 ч.1 ст.303 КПК України, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1