Справа № 211/231/16-к
Провадження № 1-кп/211/168/18
У Х В А Л А
про зміну запобіжного заходу
06 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003280 від 18.11.2015 року, відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 , обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

встановив:
В провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу перебувае вказане кримінальне провадження.

Судом було поставлене на обговорення питання щодо доцільності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, оскільки строк тримання обвинувачених під вартою спливає 18.03.2018 року, а розгляд справи до цієї дати закінчити неможливо.

Прокурор ОСОБА_5 просив суд продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим, оскільки продовжують існувати ризики впливу на свідків, потерпілих, існує ризик того, що останні будуть переховуватись від суду.

В судовому засіданні захисником обвинувачених ОСОБА_6 , було заявлено клопотання, яке підтримали обвинувачені про заміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт. Мотивує тим, що його підзахисні з 2015 року тримаються під вартою, через постійну не явку потерпілих судом не розглядається справа по суті, прокурором не доведено жодного ризику. У ОСОБА_3 є зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він може відбувати домашній арешт. Обвинувачена ОСОБА_4 може відбувати домашній арешт за місцем реєстрації брата, за яким вона і проживала до затримання. Крім того, обвинувачені раніше не судимі.

Суд, вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши надані до суду матеріали, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як встановлено судом, обвинувачені перебувають під вартою з 16.12.2015 року (Т.1 а.с. 125-126, 144-145). Обвинувальний акт надійшов до суду 19.01.2016 року.

Під час розгляду справи в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_7 ухвалою суду, дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим продовжувалася неодноразово. Згідно з розпорядженням №1747 пр від 31.05.2017 року вказане кримінальне провадження було повторно автоматично розподілене у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 . Розгляд справи під головуванням судді ОСОБА_1 розпочато спочатку.

Таким чином, обвинувачені перебувають під вартою з 16.12.2015 року без постановлення вироку по справі та враховуючи терміни попереднього розгляду справи, неможливо однозначно стверджувати про швидкий розгляд справи.

Під час судового розгляду справи, потерпілі у судові засідання не являються, їх явка до суду не забезпечена, що унеможливлює подальший розгляд справи по суті.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справ «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою (ст. 5 Конвенції та рішення ЄСПЛ від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України»).

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Враховуючи обставини справи, тривалість перебування обвинувачених під вартою без постановлення вироку, відсутність доведеності тих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які суд може прийняти як підставу для продовження відносно обвинувачених найсуворішого запобіжного заходу, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для запобігання зазначених прокурором ризикам.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194, 331 КПК України, суд, -

ухвалив:
змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на шістдесят днів, тобто до 04 травня 2018 року включно, заборонивши обвинуваченому в період часу з 20.00 год до 07.00 год. залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі судового засідання.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на шістдесят днів, тобто до 04 травня 2018 року включно, заборонивши обвинуваченій в період часу з 20.00 год до 07.00 год. залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно в залі судового засідання.

Виконання ухвали доручити Довгинцівському ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали доручити Криворізькій місцевій прокуратурі № 1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1