Справа № 645/4736/17
Провадження № 1-кс/645/907/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду зі скаргою, в якій просили припинити кримінальне порушення ухвали Апеляційного суду Харківської області від 06.11.2016 року за справою № 645/4736/17 (провадження № 11-сс/790/1774/17) та ухвал інших суддів, які надано поліції для виконання в межах вказаних нижче кримінальних проваджень; виконати вимоги ухвали від 06.11.2016 року за справою № 645/4736/17 (провадження № 11-сс/790/1774/17), зокрема в повному обсязі зареєструвати в ЄРДР усі відомості з усіх їх заяв, які знаходяться у кримінальних провадженнях № 0000794, № 0001007, № 0000388, № 0000099 та інших. В обґрунтування зазначалося, що слідчі поліції, прокуратури, прокурори порушуючи ухвали судів, не реєструють в ЄРДР відомості заяв щодо грабежу ОСОБА_7 та них, з утриманням і обманом заручників, який організували та легалізували, перевищивши свої повноваження при виконанні своїх службових обов`язків: судді, прокурори, слідчі прокуратури та поліції, працівники поліції (міліції), державні виконавці та посадові особи: підприємств, створених та кредитованих ОСОБА_3 ; підприємств, що порушують вирок Жовтневого районного суду м. Харкова; органів місцевого самоврядування сел. Кулиничі м. Харкова та м. Мерефи. Слідчі судді заперечують факти мешкання, грабежу, а також законні інтереси та права заявників, стверджують, що суд не примушує поліцію реєструвати в ЄРДР грабіж ОСОБА_7 та їх, оскільки суддя не усвідомлює мету, з якою вони вимагали зареєструвати в ЄРДР грабіж ОСОБА_7 .. Внаслідок кримінального порушення ухвал районних судів, Немишлянським ВП ГУНП України в Харківській області та прокуратурою не зареєстровано в ЄРДР і не розслідувано відомості про незаконне утримання заручників та їх обман. Незаконне утримання та обман заручників продовжують особи, на користь яких порушують вирок та ухвали суддів, а також працівники прокуратури та поліції (міліції), що безпосередньо організували чи вчинили незаконні затримання, допити та утримання заручників. Судді, прокурори, слідчі поліції та кілька посадових осіб органу місцевого самоврядування сел. Кулиничі судам та ним в судових засіданнях та прокуратурі заперечують факт мешкання інваліда ОСОБА_3 за адресою реєстрації та грабіж. Вони посилаються на документи, що створені та засвідчені нотаріусами і комісіями експертів, що без рішення суду та свідків «полізли» на житлову площу інваліда ОСОБА_3 досліджувати та встановлювати права власності на носії інформації, документацію та майно у 2011 році.
На підставі викладеного, до суду подано скаргу.
В судовому засіданні заявники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтримали доводи скарги, просивши про її задоволення, посилаючись на те, що вони не погоджуються із кваліфікацією, яка вказана у витягах ЄРДР, а також не погоджуються із відомостями, які викладені у витягах ЄРДР.
Присутні в судовому засіданні прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_6 заперечували проти задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність, необґрунтованість, зазначаючи, що усі заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 внесені до ЄРДР за № 60000794, № 0001007, № 0000388, № 0000099.
Заслухавши пояснення заявників та прокурорів, дослідивши наявні матеріали, дослідивши матеріали кримінальних проваджень № 60000794, №0001007, №0000388, №0000099 та оцінивши надані до суду докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, дана правова норма розповсюджується в тому числі на суддів всіх судових інстанцій без виключення.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Стаття 303 КПК України передбачає, які рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.
Так, заявники просять припинити кримінальне порушення ухвали Апеляційного суду Харківської області від 06.11.2016 року за справою № 645/4736/17 (провадження № 11-сс/790/1774/17), проте слідчому судді так і не надано ухвали Апеляційного суду Харківської області від 06.11.2016 року, натомість надано копію ухвали Апеляційного суду Харківської області від 06.11.2017 року справа № 645/4736/17 (провадження № 11-сс/790/1774/17) відповідно до якої було скасовано ухвала слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2017 року щодо відмови в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанови про закриття кримінальних проваджень та внесення відомостей до ЄРДР за його заявами, винесено нову ухвалу якою матеріали за скаргою ОСОБА_3 повернуто до Фрунзенського районного суду м. Харкова для вирішення питання щодо відновлення процедури, передбаченої ст.ст. 304-306 КПК України в частині вимог скарги про реєстрацію відомостей до ЄРДР за заявами та розгляду питання щодо можливості розгляду скарги за відсутності інших процесуальних перешкод.
Вищевказана скарга перебуває в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова, тобто скарга прийнята в провадження слідчого судді, перебуває на розгляді.
Що стосується доводів заявників про припинення кримінального порушення ухвал інших судів, які надано поліції для виконання в межах кримінальних проваджень № 0000794, № 0001007, № 0000388, № 0000099 та інших необхідно зазначити наступне.

Так, в провадженні Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області знаходилося кримінальне провадження № 0000099, яке внесене 16.01.2017 року до Єдиного реєстру судових розслідувань за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виконання ухвали слідчого судді від 13.01.2017 року (витяг з кримінального провадження № 0000099 від 16.01.2017 року).

Слідчий суддя зазначає, що 16.01.2017 року до Єдиного реєстру судових розслідувань внесені відомості за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виконання ухвали слідчого судді від 13.01.2017 року (витяг з кримінального провадження № 0000099 від 16.01.2017 року).
Також в матеріалах кримінального провадження міститься витяг з кримінального провадження № 0000388, внесеного до ЄРДР 24.02.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова, згідно якої Немишлянський ВП ГУНП в Харківській області було зобов`язано виконати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.01.2017 року, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 03.01.2017 року про вчинення кримінального правопорушення.
Постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області від 25.08.2017 року матеріали кримінальних проваджень № 0000099 від 16.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України об`єднані в одне провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000099.
Вищевказане кримінальне провадження постановою слідчого від 14.11.2017 року закрито, у зв`яку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Також в провадженні Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області знаходилося кримінальне провадження № 0001007, внесене до ЄРДР 24.04.2015 року за заявою ОСОБА_3 ..
Постановою від 20.08.2015 року кримінальне провадження за № 00001007 від 24.04.2015 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.
В провадженні Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 0000794, внесене до ЄРДР 15.03.2016 року за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..
Досудове розслідування триває.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема: 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З пояснень заявників, наданих в судовому засіданні вбачається, що, відомості внесені до витягу з кримінальних проваджень № 0000794, № 0001007, № 0000388, № 0000099 та кваліфікація злочинів, відображені слідчим, на їх думку, неправильно, зовсім не так, як вони зазначали в заяві, що і стало підставою для звернення до суду із цією скаргою, а також невірно, на їх думку, викладені підстави їх заяв.
Згідно п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості із зазначенням попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Тобто, як зазначено у ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржникам не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Так, як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.
У справі Європейського суду з прав людини Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
При цьому, у разі встановлення під час проведення досудового розслідування ознак інших злочинів (окрім тих, які були зазначені при реєстрації кримінального провадження), слідчий чи прокурор в порядку ст.110 КПК України мають право прийняти процесуальне рішення про перекваліфікацію, зміну чи доповнення кваліфікації по кримінальному провадженню.

Також, зазначене питання може бути поставлено перед слідчим чи прокурором стороною кримінального провадження (в т.ч. потерпілим), шляхом подання в порядку ст. 220 КПК України відповідного клопотання.

При цьому, у разі непогодження із рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування чи прокурора, під час проведення досудового розслідування по порушеному кримінальному провадженню, заявник не позбавлений можливості їх оскаржити в порядку, встановленому ст.ст. 303-308 КПК України.

Проте, на теперішній час кримінальні провадження № 0001007, № 0000099, постановами слідчих закриті.
У разі незгоди заявників з постановами про закриття кримінальних проваджень, останні не позбавлені можливості оскаржити ці постанови до слідчого судді.
Таким чином, доводи за скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду по даній справі.
Також в судовому засіданні надані постанова слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова відповідно до якої скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Харківської міжрайонної прокуратури Харківської області задоволена та зобов`язано прокурора Харківської міжрайонної прокуратури Харківської області виконати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.05.2015 року та внести до ЄРДР відповідні відомості про кримінальне правопорушення за заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 08.07.2015 року, 09.07.2015 року
Також ОСОБА_3 в судовому засіданні надана відповідь Харківської місцевої прокуратури № 6.
З вищезазначеного, вбачається, що в провадженні інших органів досудового розслідування, окрім Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області знаходяться інші кримінальні провадження за заявами, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Проте скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах юрисдикцій якого знаходиться орган досудового розслідування, з урахуванням вимог ст.ст. 32,33 цього Кодексу щодо територіальної та інстанційної підсудності.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Виходячи з аналізу норм КПК України, законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному проваджені під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, і з врахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом.

Заявники оскаржують бездіяльність, у тому числі Харківської місцевої прокуратури № 6, а цей орган розташований по Григорівському шосе, 52 у м.Харкові, та дана скарга не підлягає розгляду в Фрунзенському районному суді м.Харкова, оскільки Харківська місцева прокуратура №6 територіально не відноситься до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді, проте дані доводи заявників стали відомі слідчому судді, вже після відкриття провадження по даній скарги, у судовому засіданні, а тому в задоволенні скарги у цій частині також слід відмовити, роз`яснивши право на звернення до відповідного суду за оскарженням рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора..

У зв`язку із вищевикладеним, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303-307, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1