Справа № 216/452/18
Провадження № 1-кс/216/712/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.01.2018 м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 клопотання старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 17.01.2018 року,
В С Т А Н О В И В:
29.01.2018 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Дане клопотання мотивоване наступним.

У провадженні СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження за № 0000132 від 17.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що 18.12.2017 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_4 , знаходячись у сквері біля постаменту «воїнам танкістам ВВВ», що на площі Визволення в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де останній розпивав спиртні напої з раніше йому знайомим ОСОБА_6 . Під час вживання алкогольних напоїв у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків розпочалася бійка, під час якої ОСОБА_4 повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи з корисливих мотивів, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_6 , яке виразилося в нанесенні не менше двох ударів в обличчя останньому, відкрито викрав мобільний телефон марки «Lenovo A6010» вартістю 1600 гривень, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та обернувши викрадене на свою користь, чим завдали потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 1600 грн.

Таким чином, встановлена достатність підстав для підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області, громадянин України, який має не повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні малолітніх дітей не має, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий:

- 10.04.2007 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік;

- 09.07.2009 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 10.09.2009 року з Бердянської ВК № 77 80 за постановою Бердянського міського суду Запорізької області від 02.09.2010 року умовно-достроково, не відбутий строк 7 місяців 27 днів;

- 01.11.2011 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2009 року, до відбуття 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 21.12.2011 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до відбуття 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнився 18.06.2014 року з Солонянської ВК № 21 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

- 12.01.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 76 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік;

- 23.06.2016 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 76 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки;

- 12.12.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, обґрунтована повністю зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- заявою про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_6 від 20.12.2017 року;

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , наданими під час допиту від 18.01.2018 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 25.01.2018 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 26.01.2018 року;

- пред`явлення особи ОСОБА_4 для впізнання свідку ОСОБА_8 від 26.01.2018 року.

Відповідно до пункту 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- зважаючи на тяжкість злочину та суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, також враховуючи, що ОСОБА_4 раніше судимий, а в останній раз 12.12.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, усвідомлюючи наслідки порушення іспитового строку, існує реальна загроза того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, про що свідчать спосіб та суспільна небезпека вчиненого ним кримінального правопорушення;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, оскільки на даний час не встановлено місцезнаходження викраденого у потерпілого ОСОБА_6 майна;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, тому що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини та не має постійного джерела прибутку.

Зазначені вище обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Крім того, враховуючи, що злочин вчинено із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання й просив суд обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

При цьому підозрюваний пояснив, що незаконних методів досудового розслідування до нього не застосовувалось.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Підозрюваний свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає повністю. Крім того, підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується такими доказами: заявою про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_6 від 20.12.2017 року; показаннями потерпілого ОСОБА_6 , наданими під час допиту від 18.01.2018 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 25.01.2018 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 26.01.2018 року; пред`явлення особи ОСОБА_4 для впізнання свідку ОСОБА_8 від 26.01.2018 року.

Підозрюваний ОСОБА_4 не працює, не одружений, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків і дає достатні підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, у тому числі за кримінальні правопорушення проти власності, підозрюється у вчиненні злочину під час іспитового строку, тому є достатні підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також знищити, сховати або спотворити речові докази, оскільки на даний час не встановлено місцезнаходження викраденого у потерпілого ОСОБА_6 майна.

Ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного, а також характер вчиненого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі, слідчий суддя вважає, що є достатні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя погоджується з наведеними слідчим підставами для застосування такого запобіжного заходу, оскільки встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Інші більш м`які запобіжні заходи у даних фактичних обставинах не є достатніми, тому що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речові докази, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому слідчий суддя не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання ризиків та виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Разом з тим слідчий суддя вважає за необхідне скористатись правом не визначати розмір застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства (п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193-196, 369-372 КПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 17 години 30 хвилин 29.03.2018 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1