№ 336/6270/17
пр.№ 1-кп/336/582/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року м. Запоріжжя Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.. ст.. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
20 березня 2017 року командиром військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) старшому солдату ОСОБА_4 було надано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 з метою визначення придатності до проходження військової служби в Збройних Силах України № 1226.
14 квітня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 на підставі вказаного направлення вибув до військової частини НОМЕР_3 для проходження медичного огляду та того ж дня повинен був повернутися на службу до військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 )). Проте, 14 квітня 2017 року ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_3 та до місця служби не з`явився.
Так, 14 квітня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, не з`явився без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 25 квітня 2017 року.
25 квітня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні кримінально караного посягання проти встановленого порядку несення військової служби і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення описаних дій.
Пояснив, що він проходив військову службу за контрактом, з 21.04.2017 року по 09.06.2017 року, з 20.06.2017 року по 27.11.2017 року перебував в зоні антитерористичної операції. Медичний огляд повністю не пройшов, 14.04.2017 року до військової частини не повернувся, а поїхав в зону АТО, де і перебуває до теперішнього часу. У вчиненні злочину щиро кається.
За згодою учасників судового провадження та в силу ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена, його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової служби за контрактом без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують його покарання.
Обвинувачений вперше скоїв тяжкий злочин. У вчиненому щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні істини, що суд визнає як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до ОСОБА_4 амністії та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній брав участь в антитерористичній операції.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти застосування до нього акту амністії.
Статтею 2 Закону України « Про амністію у 2016 році» передбачено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судом, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону.
Вчинене обвинувачений злочин в силу ст. 12 КК України не є особливо тяжким.
Як вбачається з довідки № 521 від 13.09.2017 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_4 дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в період з 21.04.2017 року по 09.06.2017 року, з 20.06.2017 року по теперішній час.
Він також отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 27.12.2016 року.
Крім того, на обвинуваченого не розповсюджуються обмеження, передбачені у 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону, що, в сукупності, є підставою для звільнення від відбування покарання, призначеного ОСОБА_4 відповідно до ст. 2 вказаного закону.
Заходи забезпечення у кримінальному провадженні застосовані не були.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 85, 86 КК України, ст. ст. 2, 10, 13, 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. ст. 373, 374 КПК України,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного цим вироком.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1