Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/598/18

Справа № 711/1694/18

13 березня 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар ОСОБА_2 , захисник ОСОБА_3 , слідчий - ОСОБА_4
розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на постанову слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження №0001998,

ВСТАНОВИВ:

Захисник звернувся до суду 05.03.2018р. зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого ОСОБА_4 від 15.02.2018р. про відмову у задоволенні клопотання захисника від 07.02.2018р. №07-02-КЛ-2/2018, як незаконну і невмотивовану та зобов`язати слідчого вчинити процесуальні дії, а саме: провести допит в якості свідка заступника управління ГПУ ОСОБА_7 , та провести зазначену слідчу дію за участі ОСОБА_5 ..

В обґрунтування скарги зазначено, що захисник ОСОБА_5 07.02.2018р. звернувся до слідчого з клопотанням, в якому просив допитати за його участі в якості свідка заступника начальника управління ГПУ ОСОБА_7 , про його особисту роль у виготовленні, підписанні та використанні листа № 001-775 від 31.03.2017, що міститься в матеріалах кримінального провадження, з вимогою зареєструвати та розслідувати справу проти ОСОБА_6 , виконану нібито Київським міським головою ОСОБА_8 ..

В обґрунтування скарги зазначено, що постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання захисника є незаконною, оскільки прийнята з порушенням триденного строку розгляду клопотання, не містить достатньої мотивації відхилення клопотання захисника та необґрунтовано обмежує сторону захисту у збиранні доказів під час досудового розслідування, внаслідок чого неможливо вважати розслідування повним та об`єктивними.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який також є захисником ОСОБА_6 , підтримав доводи скарги і наполягав на її задоволенні. Пояснив, що неврахування показань такого свідка є порушенням права на захист ОСОБА_6 від необґрунтованого обвинувачення, що в подальшому матиме суттєві негативні наслідки для держави. Також зауважив, що на момент розгляду даного клопотання досудове розслідування зупинено, а відтак слідчий не мав права вчиняти будь-яких процесуальних дій до його поновлення. Просив задля реалізації принципів верховенства права та використання права на ефективний засіб юридичного захисту задовольнити вимоги скарги.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги адвоката ОСОБА_5 , вважаючи, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а в допиті ОСОБА_7 відсутня потреба.

Заслухавши пояснення захисника та слідчого, дослідивши надані слідчому судді докази в обґрунтування доводів скарги, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим підрозділом прокуратури Черкаської області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001998.

Досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинено на підставі постанови прокурора від 20.12.2017р. у зв`язку з оголошенням розшуку підозрюваного ОСОБА_6

07.02.2018р. захисник підозрюваного звернувся до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням в рамках кримінального провадження №0001998, в якому просив допитати за його участі в якості свідка заступника начальника управління ГПУ ОСОБА_7 , про його особисту роль у виготовленні, підписанні та використанні листа № 001-775 від 31.03.2017, що міститься в матеріалах кримінального провадження, з вимогою зареєструвати та розслідувати справу проти ОСОБА_6 , виконану нібито Київським міським головою ОСОБА_8 ..

За наслідками розгляду такого клопотання слідчим ОСОБА_4 винесено постанову від 15.02.2018р., якою відмовлено у задоволенні клопотання. Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий виходив з того, що потреба у допиті в якості свідка ОСОБА_7 на даній стадії досудового розслідування відсутня, оскільки значення його показів не стосується обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого захисник звернувся зі скаргою до слідчого судді.

Даючи оцінку діям слідчого вважаю за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до положень ст.223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
З аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.
В цьому контексті слід враховувати, що кримінальне провадження ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та забезпеченні доведеності вини. Відповідно до зазначеного принципу ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ст.17 КПК України). Зазначене є реалізацією державою свого обов`язку забезпечити належний ефективний юридичний спосіб захисту від публічного обвинувачення (судовий захист), що полягає у гарантуванні обов`язкового судового розгляду кримінального провадження безстороннім судом, який має підтвердити або спростувати об`єктивність висунутого обвинувачення. Саме судовий розгляд забезпечує дотримання принципу рівності сторін кримінального провадження.
Варто звернути увагу, що з огляду на зміст принципу змагальності та порядок збирання доказів в кримінальному провадженні, сторона захисту не позбавлена можливості самостійно отримувати докази, які має намір використати для спростування обвинувачення. Частиною третьою статті 93 КПК України передбачено право сторони захисту на самостійне збирання доказів, зокрема, і шляхом отримання від фізичних осіб відомостей. Таке право сторони захисту може бути реалізоване шляхом отримання від фізичних осіб пояснень (ч.8 ст.95 КПК України). Такі докази можуть зберігатись у сторони захисту і мають бути надані стороні обвинувачення лише під час відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.290 КПК України.
Показання свідків, які сторона захисту має намір використати в обґрунтування невинуватості у пред`явленому обвинуваченні, не обов`язково мають фіксуватись шляхом здійснення допиту таких свідків стороною обвинувачення. В контексті судового розгляду кримінального провадження (судом або слідчим суддею) такі показання мають доказове значення виключно у випадках, якщо вони були надані свідком у судовому засіданні (ч.4 ст.95 КПК України). Отже про наявність та намір використати в якості доказів показання свідків стороні захисту достатньо лише повідомити сторону обвинувачення під час відкриття матеріалів кримінального провадження. Сприйняття та оцінка такого доказу є обов`язком суду, а для сторони обвинувачення це є правом.
При цьому слід звернути увагу, що функція підтримання державного обвинувачення належить виключно прокурору. З огляду на зміст презумпції невинуватості та мету і завдання кримінального провадження сторона обвинувачення має право не досліджувати запропоновані стороною захисту докази, якщо на думку обвинувачення такі докази не мають значення для кримінального провадження (обставин, що підлягають доказуванню) і не впливають на правомірність процесуального рішення прокурора за наслідками закінчення досудового розслідування. Натомість в такому випадку саме на сторону обвинувачення покладається ризик об`єктивної неправомірності прийнятого процесуального рішення (обвинувального висновку, постанови про закриття кримінального провадження т.і.) без врахування таких доказів, якщо внаслідок здійснення судового контролю буде встановлено, що такі докази мають істотне значення для кримінального провадження і спростовують правомірність висунутого обвинувачення, або іншого процесуального рішення прокурора за наслідками досудового розслідування. Діюче кримінальне-процесуальне законодавство не пов`язує ознаку допустимості доказів з фактом їх дослідження органом досудового розслідування, а отже будь-які докази можуть бути використані стороною захисту на будь-якій стадії кримінального провадження під час здійснення судового контролю, коли доводи обвинувачення оцінюються судом (слідчим суддею) на предмет об`єктивності висунутої підозри чи обвинувачення. Визначальною умовою є обізнаність сторони обвинувачення про наявність таких доказів.
За таких обставин доводи захисника, що внаслідок відмови у задоволенні його клопотання про допит свідків, сторона обвинувачення обмежує право підозрюваного на захист та ефективний засіб юридичного захисту є необґрунтованими, оскільки це не позбавляє сторону захисту на використання судового способу захисту і права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також слід зауважити, що потреба допиту обумовлена правовою оцінкою сторони захисту обставин кримінального провадження, але кожна сторона самостійно оцінює такі обставини і потім відстоює об`єктивність такої оцінки перед судом.

Отже, відмова слідчого у здійсненні допиту в якості свідків певних фізичних осіб в даному випадку не є обмеженням права на захист, оскільки внаслідок такої відмови показання свідка не втрачають ознак доказу і можуть бути використані стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження, якщо такий доказ було відкрито стороні обвинувачення.
За таких обставин, висновки слідчого про відсутність необхідності здійснення ним допиту свідка ОСОБА_7 через недоцільність проведення такої слідчої дії на даній стадії кримінального провадження в даному випадку є правомірними.

Щодо доводів сторони захисту про неправомірність дій слідчого щодо розгляду клопотання під час зупиненого досудового розслідування, то варто звернути увагу, що положення ч.5 ст.280 КПК України забороняють проведення слідчих дій під час зупиненого досудового розслідування, що не є тотожним поняттю процесуальних дій. Розгляд клопотань учасників кримінального провадження та вирішення стороною обвинувачення під час зупиненого досудового розслідування інших процесуальних питань, які не є слідчими діями, законом не забороняється, а тому доводи захисника в цій частині є помилковими.

Необґрунтованими є доводи захисника щодо неналежної мотивації слідчим змісту оскаржуваної постанови. В цьому контексті слід звернути увагу, що незгода захисту із способом викладення мотивів прийнятого рішення не свідчить про відсутність мотивації взагалі.

За таких обставин, постанова слідчого від 15.02.2018р. про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту є такою, що за своїм змістом відповідає положенням ст.ст.110, 220 КПК України, винесена з врахуванням змісту засад кримінального провадження та з дотриманням належної правової процедури, а тому підстави для її скасування відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 16 березня 2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1