Справа № 356/841/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1130/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 13.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 листопада 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» Міністерства юстиції України апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 28.08.2017 року, якою відмовлено в задоволенні спільного клопотання начальника ДУ «Березанська виправна колонія (№95)» Міністерства юстиції України ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Березанського міськвиконкому ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перелюб Корюківського району Чернігівської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності: 27.03.2001 року за ч.3 ст.81, ст.44 КК України до 2 років позбавлення волі; 30.06.2005 року за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 04.04.2006 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.ст.70,71 КК України до 5 років позбавлення волі; звільненого 15.12.2010 року умовно-достроково строком на 2 місяці 24 дні; засудженого вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 24.03.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 17.08.2015 року по 12.11.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, -
від відбування призначеного покарання.
Вказане рішення мотивоване тим, що факт працевлаштування ОСОБА_7 з моменту його прибуття до установи 21.01.2016 року по жовтень 2016 року та з січня 2017 року по серпень 2017 року включно не знайшов свого підтвердження та суперечить відомостям, вказаним в характеристиці засудженого від 05.07.2017 року і довідці помічника начальника установи ОСОБА_10 від 11.08.2017 року, оскільки відсутній наказ про призначення його на відповідні посади у вказаний період та будь-які інші документальні підтвердження, передбачені п.2.4.2, п.3.1, п.4.2 Порядку організації виробничої діяльності та залучення засуджених до суспільно корисної праці на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.01.2013 року № 26/5. Матеріали провадження не містять також і доказів залучення засудженого у вказаний період до робіт з господарського обслуговування установи виконання покарань, підтримання порядку в місцях проживання засуджених, робіт з благоустрою колоній і прилеглих до неї територій, поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.
Судом першої інстанції було враховано значну тривалість часу з моменту прибуття засудженого до установи виконання покарань 21.01.2016 року до часу застосування до нього першого заохочення 04.07.2016 року, і те, що з часу застосування до засудженого останнього заохочення 05.10.2016 року, до часу подачі клопотання 04.08.2017 року пройшов значний проміжок часу, протягом якого ОСОБА_7 не зміг зарекомендувати себе з позитивного боку, що не доводить його виправлення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити ухвалу Березанського міського суду Київської області від 28.08.2017 року та застосувавши до нього положення ст.81 КК України, звільнити умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
Свої вимоги мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки він відбуваючи покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, із першого дня перебування у ДУ «Березанська виправна колонія (№95)» Міністерства юстиції України був працевлаштований в 1 відділенні СПС-№1, відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, має від адміністрації установи 4 заохочення, характеризується виключно позитивно, приймає участь у соціальному житті установи відбування покарань. Разом із тим, апелянт зазначає, що у матеріалах провадження відсутні відомості про його працевлаштування у зв`язку із тим, що він був прибиральником житлової зони на безоплатній основі, про що на вимогу свого керівництва написав заяву без зазначення дати її складення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. У ч.3 ст.6 КВК України визначено працю серед основних засобів виправлення і ресоціалізації засуджених.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення суд виходить з того, що шлях виправлення та обсяг дій засудженого, що доводять його виправлення, є індивідуальним в кожному конкретному випадку.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення, а сумлінне ставлення до праці - це постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і навіть перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи і т.д.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 було засуджено вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 12.10.2015 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.
Згідно виписки з протоколу засідання комісії ДУ «Березанська виправна колонія (№95)» Міністерства юстиції України та Спостережної комісії Березанського міськвиконкому Київської області №14 від 05.07.2017 року постановлено звернутись з проханням до Березанського міського суду Київської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 у відповідності до ст.81 КК України (а.п.2).
Як вбачається з характеристики ОСОБА_7 від 05.07.2017 року, наданої начальником відділення СПС №1 лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_11 , ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Березанська виправна колонія (№95)» Міністерства юстиції України з 21.01.2016 року, по прибуттю до установи він був розподілений на відділення СПС № 1 та працевлаштований робітником житлової зони та деякий час в БПК установи, має 2 заохочення. Окрім того, згідно даної характеристики, засуджений своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього умовно-достроково звільнення (а.п.3).
Факт працевлаштування засудженого ОСОБА_7 на посаді машиніста з прання та ремонту спецодягу підтверджується наданими суду наказами «Про призначення засуджених на посади господарської обслуги» від 01.11.2016 року №129/ОД-16, від 02.12.2016 року №147/ОД-16 (а.п.25-30).
У вказаний період за листопад 2016 та грудень 2016 року засуджений ОСОБА_7 отримував заробітну плату (за листопад 2016 року 148,30 грн., грудень 2016 року 163,64 грн., в сумі 311,94 грн.), згідно довідок про заробітну плату засудженого за підписом бухгалтера виправної установи ОСОБА_12 та головного бухгалтера ОСОБА_13 (а.п.5, 23).
Згідно довідки помічника начальника установи ОСОБА_10 від 11.08.2017 року за термін відбування покарання засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований в господарській обслузі на посаді кухаря з посиланням на вказаний вище наказ «Про призначення засуджених на посади господарської обслуги» від 01.11.2016 року №129/ОД-16 (а.п.24).
Відомості щодо працевлаштування засудженого в період з часу його прибуття до установи 21.01.2016 року по жовтень 2016 року включно, а також з січня 2017 року по серпень 2017 року у матеріалах кримінального провадження відсутні.
Доказів, що підтверджують доводи апеляційної скарги, нібито засуджений був працевлаштований у даний період прибиральником житлової зони на безоплатній основі, колегії суддів надано не було.
Згідно довідки заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_7 з часу його прибуття до установи 21.01.2016 року він має 2 заохочення, останнє з яких застосоване до нього 05.10.2016 року, стягнень немає (а.п.4).
У відповідності до вказівки про усунення порушень вимог кримінально-виконавчого законодавства за підписом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_14 від 20.06.2017 року №34-01-9050вих.17 скасовано як незаконні постанови про заохочення засудженого ОСОБА_7 №159 від 05.04.2017 року, №2 від 04.01.2017 року, у зв`язку з підтвердженням факту працевлаштування засудженого ОСОБА_15 лише в період з листопада по грудень 2016 року, за що він отримав заробітну плату 311,94 грн., при цьому на час перевірки засуджений півтора року перебував в установі, також зазначено, що факт працевлаштування не свідчить про сумлінну поведінку і ставлення до праці; відсутні дані про систематичне виконання оплачуваних робіт, що є обов`язковою підставою для заохочення (а.п.22-24).
Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Враховуючи дану норму закону та виходячи із загального строку покарання призначеного вироком суду, на час розгляду провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 відбув 2/3 строку призначеного покарання, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, має два заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, вимог режиму не порушував, дисциплінарних стягнень не має, свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся, допомагає адміністрації по благоустрою колонії, заходи виховного впливу відвідує регулярно, сприймає їх позитивно.

Однак, враховуючи особу засудженого, тяжкість злочину, відсутність доказів щодо працевлаштування ОСОБА_7 у період з часу його прибуття до установи 21.01.2016 року по жовтень 2016 року включно, а також з січня 2017 року по серпень 2017 року, про залучення засудженого у вказаний період до робіт з господарського обслуговування установи виконання покарань, підтримання порядку в місцях проживання засуджених, робіт з благоустрою колоній і прилеглих до неї територій, поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством, колегія суддів вважає, що звільнення засудженого від покарання буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.
Також, апеляційний суд звертає увагу на значну тривалість часу з моменту прибуття засудженого до установи виконання покарань 21.01.2016 року до часу застосування до нього першого заохочення 04.07.2016 року, і те, що з часу застосування до засудженого останнього заохочення 05.10.2016 року, до часу подачі клопотання 04.08.2017 року пройшов значний проміжок часу.
Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 , оскільки він не довів власною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення та перевиховання.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Березанського міського суду Київської області від 28.08.2017 року, якою відмовлено в задоволенні спільного клопотання начальника ДУ «Березанська виправна колонія (№95)» Міністерства юстиції України ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Березанського міськвиконкому ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання без змін.
Головуючий:
Судді: