Справа №478/1900/17 28.02.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2017р., якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від відбування призначеного вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2016 року покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію 2016 році» - відмовлено
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд помилково послався на п.9 «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» при обґрунтуванні свого рішення про відмову у задоволенні клопотання, оскільки об`єктивними даними обставини сп`яніння не були підтверджені, а саме відсутній медичний висновок та інші докази.
Зауважує, що суд не дослідив важливу обставину, а саме те, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 засуджено за вчинення необережного злочину, тому повторного умисного злочину ОСОБА_6 не вчиняв.
Крім того, вказує, що засуджений ОСОБА_6 відшкодував завдану злочином шкоду потерпілим, на протязі досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження давав щирі свідчення, не намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин, а також має неповнолітню дитину.
Вважає, що за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області та враховуючи те, що вчинений злочин не є тяжким, повне відшкодування шкоди, можливо застосувати вимоги п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини встановлені судом першої інстанції.
Адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернулась до суду з клопотанням, в якому просила на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання адвоката, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року за ч.2 ст.286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння), тому вважав, згідно до вимог п.«е» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року за необхідне відмовити в задоволенні клопотання щодо застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. «е» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів (ч.2 ст. 286 КК України 2001р).
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 засудженого 13 жовтня 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. А саме за порушення правил дорожнього руху України в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.
Щодо твердження захисника про те, що об`єктивними даними обставини сп`яніння не були підтверджені, то вони неспроможні, оскільки, перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину встановлено вироком суду та підтверджується висновком судово-медичної експертизи №394 від 04.04.2014р.)
Крім того, вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.09.2016р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014. та призначено остаточне покарання у виді 4р.1міс. позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21.11.2016р. вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.09.2016р. залишено без змін.
Тому відповідно до п. «е» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року амністія до ОСОБА_6 не застосовується
Отже рішення суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, є вірним та обґрунтованим.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532, Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, апеляційний суд,

постановив :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2017р., якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» - без змін.

Головуючий

Судді