АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2327/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 639/4484/17
Категорія: ч.1, 3 ст. 358 ,ч.1, 2 ст.222 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001338 за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 серпня 2017 року ухвалений стосовно ОСОБА_8 ,-
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецька, громадянки України, фізичної особи - підприємця, раніше не судимої, не заміжньої, яка має на утриманні неповнолітню дитину та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 222, ч. 1, 3 ст. 358 КК України і призначено покарання за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 грн. з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів громадян у сумі 51 000 грн. з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади строком на 2 роки, за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1700 грн., за ч. 3 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, з випробуванням терміном на 3 роки.
Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , являючись з 22 жовтня 2014 року особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, вирішила стати на шлях вчинення шахрайства з фінансовими ресурсами та підроблення офіційних документів 13 травня 2015 року, перебуваючи в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 1, маючи умисел на вчинення шахрайства з фінансовими ресурсами шляхом підроблення офіційного документа, яким є заява про призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, бланк якої затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015 року «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг», отримала вказаний бланк. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 , того ж дня, достовірно знаючи, що станом на 13.05.2015 року на її ім`я в ПАТ КБ «Приват Банку» був відкритий депозитний рахунок на суму 70000 грн., з метою збагачення та одержання державної субсидії, у вказаній заяві у розділі інформації щодо підтвердження наявності на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10 кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, вписала завідомо неправдиву інформацію про відсутність у неї вказаного рахунка. При цьому вона завірила зазначену неправдиву інформацію своїм підписом та надала заяву про призначення щомісячної адресної допомоги до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради. ОСОБА_8 виконала всі дії, які вважала за необхідне, для вчинення в ідеальній сукупності шахрайства з фінансовими ресурсами та підроблення офіційного документа, яким є заява про призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, бланк якої затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015 р. «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг», та в період з червня по жовтень 2015 року включно безпідставно отримала державну субсидію на загальну суму 4354 грн. ОСОБА_8 , являючись переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 29 жовтня 2015 року, перебуваючи в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 1, маючи умисел на вчинення шахрайства з фінансовими ресурсами, шляхом підроблення офіційного документа, яким є заява про призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, бланк якої затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015 р. «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг», отримала вказаний бланк. Далі, ОСОБА_8 , знаючи, що станом на 29.10.2015 року на її ім`я в ПАТ КБ «Приват Банку» був відкритий депозитний рахунок на суму 70000 грн., з метою одержання державної субсидії, у вказаній заяви у розділі інформації щодо підтвердження наявності на депозитному рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10 кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, вписала завідомо неправдиву інформацію про відсутність у неї вказаного рахунка. При цьому вона завірила зазначену неправдиву інформацію своїм підписом та надала заяву про призначення щомісячної адресної допомоги до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради. ОСОБА_8 виконала всі дії, які вважала за необхідне, для вчинення в ідеальній сукупності шахрайства з фінансовими ресурсами та підроблення офіційного документа, яким є заява про призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, бланк якої затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015 р. «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг», та в період з листопада 2015 року по квітень 2016 року включно безпідставно отримала державну субсидію на загальну суму 4354 грн. ОСОБА_8 , являючись переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 12 травня 2016 року, перебуваючи в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 1, маючи умисел на вчинення шахрайства з фінансовими ресурсами, шляхом підроблення офіційного документа, яким є заява про призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, бланк якої затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015 р. «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг», отримала вказаний бланк. Далі, ОСОБА_8 , знаючи, що станом на 12.05.2016 року на її ім`я в ПАТ КБ «ПриватБанку» був відкритий депозитний рахунок на суму 70000 грн., з метою одержання державної субсидії, у вказаній заяви у розділі інформації щодо підтвердження наявності на депозитному рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10 кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, вписала завідомо неправдиву інформацію про відсутність у неї вказаного рахунка. При цьому вона завірила зазначену неправдиву інформацію своїм підписом та надала заяву про призначення щомісячної адресної допомоги до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради. ОСОБА_8 виконала всі дії, які вважала за необхідне, для вчинення в ідеальній сукупності шахрайства з фінансовими ресурсами та підроблення офіційного документа, яким є заява про призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, бланк якої затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015 року «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг», та в період з червня 2016 року по листопад 2016 року включно безпідставно отримала державну субсидію на загальну суму 4354 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 222, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, як підроблення іншого офіційного документа та надання завідомо неправдивої інформації органу місцевого самоврядування з метою отримання субвенцій, а також підроблення іншого офіційного документа та надання завідомо неправдивої інформації органу місцевого самоврядування з метою отримання субсидії, вчинені повторно. Таким чином, на думку прокурора суд самостійно фактично не встановив юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої. Крім того, на думку апелянта, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, не врахував той факт, що злочин, вчинений обвинуваченою, не був пов`язаний з її посадою або з її професійною діяльністю, а отже призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати організаційно-розпорядчі посади є зайвим.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок районного суду в частині засудження обвинуваченої за ч.1, 3 ст. 358 КК України скасувати, а провадження у справі закрити, а вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.1, 2 ст. 222 КК України змінити та пом`якшити призначене покарання з урахуванням положень ст.ст. 69, 69-1 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до висновків, зазначених у постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 9 липня 2015 року у справі № 5-50кс15 заява, заповнена та подана ОСОБА_8 не може розглядатись як офіційний документ, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 є фізичною особою. Тобто, на думку захисника, кваліфікація дій обвинуваченої за ч.1, 3 ст. 358 КК України є зайвою, а її незаконні дії повністю охоплюються ч.1, 2 ст. 222 КК України.

Крім того захисник у своїй апеляційній скарзі вказує, що обвинувачена повернула державі всі отримані незаконним шляхом кошти, сприяла розкриттю злочину, а суд призначаючи покарання, не дослідив та не врахував зазначені обставини, внаслідок чого судом не були застосовані ст.ст. 69, 69-1 КК України. Отже, на думку захисника, суд призначив обвинуваченій занадто суворе покарання, яке не відповідає її особі та ступеню тяжкості вчиненого нею злочину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту в повному обсязі та вважали за можливе пом`якшити покарання та застосувати положення Закону України Про амністію в 2016 році, а також думку прокурора, який просив змінити вирок та виключити з вироку вказівку суду про призначення обвинуваченій додаткового покарання та вважав оскаржуваний вирок в іншій частині законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 належить задоволити частково з наступних підстав.

Колегією суддів, у відповідності до положень ч.3 ст. 404 КПК України, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було досліджено надані захисником обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 квитанції про добровільну, тобто до ухвалення обвинувального вироку судом, сплату обвинуваченою коштів в розмірі 8911 гривень і 4154 гривні на рахунок Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Вказані відомості, що були досліджені під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, щодо форми або змісту, стороною обвинувачення спростовані не були, сторони погодились, щодо встановлення факту добровільної виплати обвинуваченою ОСОБА_8 коштів, які були незаконно отримані нею.

Крім того, під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_8 надала пояснення, в яких визнала себе винною та щиро розкаялася, вказувала на недопустимість такої поведінки в майбутньому. На думку колегії суддів, у вироку правильно зазначено про встановлення обставини стосовно обвинуваченої, що пом`якшує покарання визнання вини, що з урахуванням застосування в суді першої норм ч.3 ст.349 КПК України, свідчить про наявність щирого каяття та добровільного відшкодування ОСОБА_8 шкоди, заподіяної злочином, які у відповідності до норм ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про наявність підстав для застосування норм ст. 69-1 КК України, при призначенні покарання згідно вироку суду першої інстанції.

Разом з цим належить врахувати, що покарання, за ч.1, 2 ст. 222, ч.1 ст. 358 КК України, призначене згідно санкцій відповідних частин статей Особливої частини КК України в мінімальному розмірі, що унеможливлює застосування вимог ст. 69-1 КК України.

Покарання, призначене судом першої інстанції за ч.3 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років перевищує дві третини максимального покарання, що свідчить про необхідність його пом`якшення на підставі ст. 69-1 КК України до покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі. За таких обставин, апеляційні вимоги захисника в частині зміни вироку на підставі положень ст.. 69-1 КК України є слушними, що обумовлює необхідність часткового задоволення його апеляційної скарги.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченої та дослідження даних про її особу. Обвинувачена визнавала себе винною, щиро розкаялася, не заперечувала проти фактичних обставин кримінального провадження та не оспорювала кваліфікацію дій.
Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

З огляду на на викладене, колегія суддів, з метою недопущення порушення прав обвинуваченої, а також дотримання положень ст.ст. 8, 9, 17 КПК України засад верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, вважає за необхідне все ж надати правову оцінку апеляційним доводам захисника ОСОБА_7 , які стосуються незгоди сторони захисту з кваліфікацією дій обвинуваченої за ст. 358 КК України.

Колегія суддів не погоджується з частиною доводів захисника, що були підтримані обвинуваченою ОСОБА_8 , оскільки твердження сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1, 3 ст. 358 КК України, з посиланням на те, що заява підписана фізичною особою не є офіційним документом згідно пред`явленого обвинувачення не узгоджуються з вимогами зазначеного кримінального закону, оскільки законодавцем в примітці до ст. 358 КК України чітко зазначено, що офіційним документом слід розуміти документи що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними компетентними особами, не тільки органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб а і окремими громадянами, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

При цьому належить врахувати, що заява, яку власноруч заповнила обвинувачена, подана нею з метою отримання матеріальних коштів, до відповідного державного органу, складена на спеціально розробленому бланку, зміст якого корегується з метою отримання достовірних, лаконічних і послідовних відомостей від заявника і скріпленого його підписом , а форма бланку щодо отримання певних відомостей затверджено постановою Кабінету міністрів України № 505 від 1 жовтня 2014 року та наказом Міністерства соціальної політики України від 21.04.2015 року.

За таких обставин, твердження захисника , що містяться в його апеляційних доводах, про невідповідність поданої обвинуваченою заяви критеріям офіційного документу, що наведені у правових висновках, зазначених у постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 9 липня 2015 року у справі № 5-50кс15 є безпідставними, оскільки ці правові висновки поєднані та ухвалені на підставі вимог кримінального закону, а саме ст. 358 КК України, в якій законодавець спеціально визначив підстави, щодо визнання певного документу офіційним, в розумінні фактичних обставин справи та певної статті кримінального кодексу.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що згідно практики розгляду подібної категорії справ, внесення неправдивих відомостей є способом підроблення.

Апеляційні доводи прокурора, які були підтримані стороною захисту, в частині необхідності виключення додаткового покарання з оскаржуваного вироку є слушними, оскільки відповідно до роз`яснень, наведених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину.

Отже, колегія суддів, дотримуючись вимог ст.ст. 12, 50, 53, 65, 69-1 КК України та принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, дійшла висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 358 КК України, шляхом його пом`якшення на підставі положень ст. 69-1 КК України до позбавлення волі у виді 3 років 4 місяців, а також належить виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати організаційно-розпорядчі посади за ч.1, 2 ст. 222 КК України, а також остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, в решті вирок суду першої інстанції належить залишити без змін.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

Підстав для задоволення апеляційних вимог захисника щодо можливості застосування норм ст. 69 КК України, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено, оскільки стороною захисту не надано додаткових відомостей, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 222, ч. 1, 3 ст. 358 КК України, а ті відомості, які зазначені у апеляційній скарзі сторони захисту в повному обсязі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Крім того, стороною захисту заявлено клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 положень Закону України Про амністію в 2016 році. Сторони не оспорювали наявність на утриманні у обвинуваченої малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьківських прав у обвинуваченої. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 , оскільки обвинувачена вчинила злочини, які відносяться до категорії невеликої і середньої тяжкості та має неповнолітню дитину, внаслідок чого необхідно звільнити її від відбування остаточного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2016 році, що унеможливлює одночасне застосування норм ст.ст. 75, 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, 408 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 серпня 2017 року змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати організаційно-розпорядчі посади за ч.1, 2 ст. 222 КК України, а також остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України.

На підставі ст. 69-1 КК України, пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 358 КПК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.

Вважати ОСОБА_8 засудженою до остаточного покарання, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування остаточного покарання у виді позбавлення волі, на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2016 році.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4