У х в а л а
іменем україни

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 80000085про обвинувачення

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України,

жителя АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Луцького міського суду Волинської області від 04 серпня 2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2013 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 26 днів,

у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року ОСОБА_8 :

- визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та виправданий за цим обвинуваченням за відсутністю в його діях складу цього злочину;

- визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ст. 71 КК України остаточно призначено засудженому покарання шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі строком на 6 років та 6 місяців.

Цим же вироком також засуджена ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 296 КК України, щодо якої судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

На користь ОСОБА_10 вироком стягнуто:

- з ОСОБА_8 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 3 186,23 грн на відшкодування матеріальної шкоди;

- з ОСОБА_9 20 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року вирок залишено без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього увязнення з 22 січня 2015 рокупо 15 червня 2016 рокувключно із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Посилається на порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, поклав в основу вироку неналежний доказ висновок судово-медичної експертизи щодо потерпілої ОСОБА_9 . Зазначає, що наведені порушення залишилися поза увагою апеляційного суду, який необгрунтовано залишив вирок без зміни.

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 02 січня 2014 року, приблизно о 22.00 год разом з ОСОБА_9 знаходився біля закладів відпочинку на АДРЕСА_2 , де також знаходилися ОСОБА_11 із ОСОБА_12 . У цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з вочевидь надуманих причин виник конфлікт, і з метою його припинення ОСОБА_13 завів ОСОБА_10 в приміщення з гральними автоматами, а ОСОБА_8 почав заспокоювати ОСОБА_9 на вулиці.

Проте, ОСОБА_9 стала вимагатипродовження з`ясування стосунків з ОСОБА_10 , та, порушуючи громадський порядок, стала викрикувати нецензурні образи на адресу ОСОБА_10 так, щоб вона чула їх через вікна приміщення, чим продовжила принижувати честь та гідність потерпілої та спокій громадян.

Реагуючи на провокуючу поведінку ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вийшла з приміщення на вулицю і ОСОБА_9 , продовжуючи нецензурно висловлюватисяна її адресу, умисно нанесла їй удари руками по голові та тулубу, спричинивши потерпілійфізичний біль, чим грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Внаслідок таких дій ОСОБА_9 , між нею та потерпілою ОСОБА_10 зав`язалась штовханина. ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у конфлікт дівчат на цьому етапі не втручалися, але коли ОСОБА_10 вдалося перехопити руку ОСОБА_9 і заламати її, завівши за спину, ОСОБА_8 вступився за ОСОБА_9 і рукою, стиснутою у кулак, умисно наніс удар в праву навколоочну ділянку голови ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв їй тяжке тілесне ушкодження.

Від удару ОСОБА_14 потерпіла ОСОБА_10 впала на асфальтове покриття і припинила чинити опір, однак ОСОБА_9 підбігла та сіла на неї і, продовжуючи вчиняти хуліганські дії, нанесла удари руками по різних частинах тіла, чим спричинила ОСОБА_10 фізичний біль. В цей час ОСОБА_13 з`ясовував стосунки із ОСОБА_15 і хуліганські дії ОСОБА_9 , які тривали ще декілька хвилин, були припинені завдяки втручанню сторонніх громадян.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

При розгляді даного кримінального провадження апеляційний суд повною мірою дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про необгрунтованість засудження ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення аналогічні доводам, які були викладені в апеляційних скаргах захисника та засудженого, вони були перевірені судом апеляційної інстанції і визнані такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження за обставин, викладених у вироку, підтверджено сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 про обставини, за яких під час її конфлікту з ОСОБА_9 , що переріс у бійку, ОСОБА_8 наніс їй удар кулаком в область ока, внаслідок якого вона отримала тяжку травму. Наведені показання потерпілої суд обгрунтовано визнав достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, з показаннями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_16 , які були очевидцями конфлікту потерпілої з ОСОБА_9 , під час якого ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_10 в область правого ока; висновком судово-медичної експертизи про характер та ступінь тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , їх локалізацію, механізм утворення; даними протоколів проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 у присутності судово-медичного експерта, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час яких потерпіла впізнала ОСОБА_8 як особу, яка нанесла їй удар в обличчя, що спричинив травму ока, сукупністю інших доказів.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд обґрунтував свої висновки неналежними доказами, оскільки в основу обвинувачення поклав висновок судово-медичної експертизи щодо потерпілої ОСОБА_9 , є безпідставним. Так, суд дав належну оцінку зазначеному доказу та обгрунтовано визнав його належним доказом у кримінальному провадженні, оскільки висновок експертизи є науково обґрунтованим, експертиза проведена спеціалістом високої кваліфікації і з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Суд дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення. Докази, на яких побудовані висновки суду, є належними, допустимими, достатніми і достовірними.

За таких обставин висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином проаналізував доводи, наведені в апеляційних скаргах, дав на них вичерпні відповіді і обґрунтовано залишив апеляційні скарги без задоволення.

Апеляційний суд розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у межах поданих апеляційних скарг та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишити вирок без змін, мотивувавши своє рішення належним чином.

Таким чином, ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, вона відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення щодо ОСОБА_8 , не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3