Справа № 343/1249/17
Провадження № 11-кп/779/405/2017
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ШандаловичаА.І

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

представника Долинського ВЦ №118 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2017 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою умовно-достроково звільнено засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2017 року на невідбутий термін 2 роки 9 місяців і 11 днів.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, відбув 3/4 частини покарання за вироком суду, що відповідно до ст.81 КК України дає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Долинського районного суду від 28.07.2017 року вказує на те, що суд не взяв до уваги фактичні дані, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: не врахував, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину. Крім того, звертає увагу на те, що за час відбування покарання йому було зараховано за правилами ч.5 ст.75 КК України більше 2 років а саме за період з 26.03.2010 по 26.07.2011.

Вказує на те, що п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вважає, що суд при винесенні рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 допустив порушення вимог ст..411 КПК України , оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання Державної установи «Долинський виправний центр» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

- засуджений ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважає, що суд прийшов до правильного висновку щодо звільнення його від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, пояснення засудженого ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та безпідставне умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 заслуговують на увагу та підлягають додатковій перевірці, оскільки в мотивувальній частині свого рішення суд не обґрунтував належним чином необхідність умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Згідно ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2, п.3 ч.3 ст.81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

У відповідності п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2« Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 засуджений 14.12.2010 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.1 ст.115, ч.1ст.71 КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.02.2016 року засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк покарання, за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.12.2010 року, строк попереднього ув`язнення: з 26 березня 2010 року по 26 липня 2011 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.09.2016 року засудженому ОСОБА_7 замінено не відбуту частину призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке у вигляді 3 (три) роки 8 (вісім) місяців 24 (двадцять чотири) дня обмеження волі.

В строк відбуття покарання у вигляді обмеження волі зарахувати час перебування під вартою з 02 вересня 2016 року по день звільнення із розрахунку один день знаходження під вартою до двох днів обмеження волі.

Початок відбуття покарання засудженому рахується з 26.03.2010 року; 3/4 частини строку покарання були відбуті засудженим станом на 24.06.2017 року;а кінець строку покарання припадає на 09.05.2020 року.

Застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 81 КК України суд послався на те, що засуджений відбув 3/4 строку покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, приймаючи рішення суд першої інстанції не врахував , що засуджений ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 71 КК України, один з яких відноситься до особливо тяжких злочинів.

З характеристики від 27.06.2017 року, наданої адміністрацією ДУ «Долинський ВЦ № 118», вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в установах відбування покарань знаходиться з 07.04.2010 року.

Судом першої інстанції встановлено , що з 30.08.2011 року засуджений ОСОБА_10 відбував покарання в Коломийській ВК (№41) та був працевлаштований в цеху №2. Порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались. Оголошувалось одне заохочення правами начальника відділення СПС.

З 04.10.2012 року відбував покарання в Стрижавській ВК (№81). Не був працевлаштований у зв`язку з незадовільним станом здоров`я. Не допускав порушень вимог режиму відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались. Заохочення не оголошувались.

З 28.11.2012 року відбував покарання в Коломийській ВК (№41). Був працевлаштований на виробництві установи у цеху №2. Порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались. Оголошувалось два заохочення правами начальника відділення СПС.

19.09.2016 року прибув в Долинський виправний центр (№118). Був працевлаштований на дільниці МПП (Таля), де працює по даний час. Не допускав порушень вимог режиму відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, оголошувалось 1 заохочення правами начальника відділення СПС. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи ставиться із розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На профілактичних обліках не перебуває. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу засуджених за напрямком «Духовне відродження». Згідно вироку суду позов не значиться. Виконавчі листи на адресу установи не поступали. Вину в скоєному злочині визнав повністю.

Разом з тим, зі змісту мотивувальної частини рішення суду вбачається, що суд суто формально вказавши факти, які були наведені в клопотанні про застосування умовно-дострокового звільнення, не перевірив їх та не вказав які саме обставини, свідчать про те що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, не потребує подальшого відбування покарання та досяг такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Суд першої інстанції не встановив які саме трудові обов`язки виконував засуджений та які обставини, чи приймав заходи щодо підвищення своєї професійної майстерності та оволодіння новою спеціальністю, які обставини були підставою для його заохочення, не встановив чому засуджений за станом здоров`я не був працевлаштований за попереднім місцем відбування покарання, які родинні та соціальні зв`язки підтримує та які плани щодо організації свого життя після звільнення з місць обмеження волі має на майбутнє.

Зокрема зі змісту пояснень засудженого ОСОБА_7 вбачається, що він за станом здоров`я обмежений щодо працевлаштування, а під час відбування покарання створив сім`ю та допомагає виховувати неповнолітніх дітей.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесенням раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких від-криттів; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконанням норм виробітку; ставленням до майна, знарядь виробництва; прагненням придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутністю трудових порушень; суворим додержанням правил охорони праці і правил техніки безпеки та ін.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом ви-правлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не навів належним чином обґрунтовані мотиви щодо справедливості прийнятого ним рішення про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у виді обмеження волі, враховуючи, що останній, будучи засуджений вироком Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.1 ст.115, ч.1ст.71 КК України від 14.12.2010 року до 11 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину пов`язаного з насильством та позбавленням людини життя, реально знаходився у місцях позбавлення волі з 26.03.2010 року по 02.09.2016 року, після чого не відбуту частину призначеного покарання у вигляді позбавлення волі йому було замінено на більш м`яке у вигляді 3 років 8 місяців 24 дня обмеження волі.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання є передчасним.

За змістом п.2 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Положеннями п.6 ч.1 ст.407 КПК встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого слід повно та всебічно дослідити всі докази, дати їм належну оцінку та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404,405,407,409,412,415 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2017 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5