Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження №1-кс/641/2152/2017 Справа №641/7736/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2017 року слідчий суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається не те, що 26.10.2017 до чергової частини Слобідськоговідділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області надійшов матеріал по факту того, що 06.08.2010 року, ОСОБА_5 , шахрайським шляхом заволодів квартирою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , під виглядом надання останньому кредиту під заставу його нерухомого майна.
В ході досудового розслідування було допитано, у якості потерпілого, ОСОБА_6 , який пояснив, що у 2010 році у його матері виникла скрутна ситуація, щодо грошових коштів бо вона працювала фізичною особою-підприємцем і вона вирішила отримати грошовий кредит, однак у той час всі банківські установи перестали надавати грошові кредити населенню. Через деякий час у газеті «Премьер» вона побачила оголошення про надання кредиту від фізичної особи населенню під доволі вигідну процентну ставку і вона зателефонувала. В ході телефонної бесіди невідомий молодий чоловік, який представився ОСОБА_7 , повідомив, що вона зможе отримати кредит, однак необхідно надати нерухоме майно у заставу. Враховуючи, що єдиним нерухомим майном, яке у них було це була квартира, яка оформлена на ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 и вони вирішили надати дану квартиру, як заставу за отриманий кредит та підготували всі необхідні папери.
06.08.2010 року ОСОБА_6 разом зі своєю мамою приїхали до приватного нотаріуса ОСОБА_8 , яка знаходиться по вул. Бакуліна у м. Харкові, точну адресу не пам`ятає, де вони зустрілись з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Як вони пізніше дізнались то грошові кошти, які хотіли отримати у кредит їм надає не ОСОБА_7 , а безпосередньо ОСОБА_5 та замість оформлення договору займу під заставу нерухомого майна вони повідомили, що необхідно оформити договір купівлі-продажу квартири, бо нібито, з їх слів, люди різні та багато хто не повертає грошові кошти отримані у кредит. Дана пропозиція їм одразу не сподобалась, але враховуючи, що вони їх завірили, що після повернення їм грошових коштів квартиру одразу перереєструють назад на ОСОБА_6 та той факт, що гроші потрібні були терміново ОСОБА_6 погодився та підписав даний договір після чого було отримано від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США.
Впродовж одного року, як і домовлялись з ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 повністю разом з процентами виплатила ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, але про отримання даних грошових коштів вони мають лише одну розписку, яка написана ОСОБА_5 особисто, а у інших випадках він просто приймав грошові кошти та казав, що ми один одному довіряємо і тому розписки це лише формальність.
Після того, як грошові кошти ОСОБА_5 було вплачено у повному обсязі він кудись зник і вони його не могли знайти та на всі відомі телефонні номери він не відповідав. Через деякий час ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_5 перебуває у місцях позбавлення волі за вчинення шахрайства з нерухомістю.
У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , а раніше належала ОСОБА_6 , є предметом вчинення злочину та є доказом у даному кримінальному правопорушенні, а також необхідно враховувати можливість конфіскації даного майна з метою відшкодування завданих збитків, у зв`язку з чим,слідчий звернувся до суду з клопотанням.
У судовому засіданні слідчий СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, доданих до клопотання дійшов наступного висновку.
Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;
3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;
4) наслідки арешту майна для інших осіб;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , а раніше належала ОСОБА_6 , є предметом вчинення злочину та є доказом у даному кримінальному правопорушенні, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого обґрунтовано та підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст. ст. 159-164, 166, 167, 170, 171 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , із забороною вчинення будь-яких дій, в тому числі в рамках виконавчих проваджень.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покладається на слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1