У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання інспектора Дніпровського РС Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про звільнення від покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із застосуванням до нього амністії згідно Закону України "Про амністію у 2016 році", Закону України "Про застосування амністії",

в с т а н о в и в :
Заявник 30.11.2017 подав клопотання про звільнення засудженого від відбування покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25.05.2015 посилаючись на наявність обставин визначених п. в) ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" (надалі Закон).

ОСОБА_3 надав свою письмову згоду на застосування до нього амністії на підставі п. в) ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", яка відображена у його осбистій письмовій заяві (а.о.с. 162).

У судові засідання у період з дня надходження звернення по цей час сторони, будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, жодного разу не прибули, про поважні причини неявки визначені ст. 138 того ж Кодексу не вказали.

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
У цій ситуації, в низку судових засідань сторони будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи, згідно положень зазначеного Кодексу, не з`явилися, що указує на те, що з їх боку недобросовісно створюються перепони для руху справи, що є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції,
Адже, відповідно до положень КПК України та практики Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява №8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява №50966/99 від 14.10.2003 року).
А тому суд, у світлі вказаної позиціє Європейського суду з прав людини та з огляду на нормиКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод,в частині питання того, що суд має ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, що є прямим порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції, уважає за можливе з огляду на наявність згоди особи на застосування амністії, в цьому виняткому випадку, перейти до розгляду цього питання по суті, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Статтею 86 КК України регламентовано, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Правові засади застосування амністії регламентуються Законом України від 01.10.1996 № 392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні» та законами про амністію.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.02.2016 по справі № 5-331кс16, амністія в Україні оголошується спеціальним законом (стаття 92 Конституції України) і в кримінальному праві є складовою частиною інституту звільнення від покарання та його відбування (розділ ХІІ КК), отже, питання застосування амністії підлягає вирішенню в межах кримінальної процедури.

Щодо питання підсудності звернення.
За змістом положень Закону України "Про амністію у 2016 році", вирішення питання про територіальну підсудність розгляду клопотання про застосування амністії залежить від процесуального статусу особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та заявила клопотання про амністію, а також від стадії кримінального провадження та органу в провадженні якого перебуває кримінальна справа.
Так, під час виконання вироку питання застосування Закону України " Про амністію у 2016 році", враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році", має вирішуватися у порядку передбаченому ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році"місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, що також витікає з положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України.
Аналогічні позицію щодо підсудності клопотань даного характеру надано і у роз`ясненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін" від 21 травня 2014 року, які враховуються судом при прийнятті судового рішення у цьому провадженні на підставі ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
З огляду, на, що та з урахуванням норм КПК України, через призму його ч. 6 ст. 9, уважає, що такого типу клопотання, має місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, так, як такий підхід найбільш сприятливий для заявника та засудженого.
Щодо самого звернення по суті порушеного у ньому питання.
Статтею 11 Закону передбачено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
А тому, суд аналізуючи наявність підстав для застосування амністії, а у цьому випадку, ураховує, що згідно п. в) ст. 1 Закону слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
При цьому, зі змісту ст. 1 «Про амністію у 2016 році» випливає, що амністія застосовується не до усіх засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими та за злочини, вчинені з необережності, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, а лише виключно ті з них, які мають ознаки, передбачені пунктами 17 ч. 1 ст. 1 Закону.

На тотожну позицію указано і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків (далі Узагальнення), які враховуються судом при прийнятті судового рішення у цьому провадженні на підставі ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У цій ситуації, заявник наявність обставин визначених п. в) ст. 1 Закону обумовляє копією свідоцтва про народження (а.о.с. 164), яке належним чином не засвідчена.

У той же час, згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.
Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).
За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.
У цій ситуації, зазначений документ узагалі жодним чином не засвідчений.
Такий документ, у розумінні ст. 99 КПК України, не може уважатися дублікатом документа.
Як наслідок говорити з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), про встановленість факту наявності обставин визначених п. в) ст. 1 Закону, на думку суду, не можна.

За таких обставини, суд враховуючи вищезазначене, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 99, 369-372, 376, 537, 539 КПК України, ст. 11 КВК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії", суд
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання інспектора Дніпровського РС Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про звільнення від покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із застосуванням до нього амністії згідно Закону України "Про амністію у 2016 році", Закону України "Про застосування амністії", відмовити.

Матеріали особової справи засудженого повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.
С у д д я : ОСОБА_1