Ухвала
Іменем України
10 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 344/9598/17

Провадження № 51-5310 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,
встановила:
За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 310 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК.
Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він на початку березня 2017 року за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , незаконно посіяв та вирощував 24 рослини коноплі.
Крім того, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 310 КК, ОСОБА_5 за місцем свого проживання виготовив та зберігав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою 56,09 грама, який 29 червня 2017 року у нього було виявлено та вилучено працівниками поліції під час проведення обшуку.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що положення ст. 75 КК до ОСОБА_5 застосовано неправильно, що в свою чергу призвело до м`якості призначеного йому покарання. В порушення вимог ст. 419 КПК, залишивши вирок місцевого суду без зміни, апеляційний суд вказаних доводів прокурора належним чином не перевірив, ґрунтовних відповідей на них не дав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд належним чином врахував тяжкість вчинених злочинів, які є злочинами середньої та невеликої тяжкості, дані про особу винного, який характеризується позитивно, визнав вину, розкаявся у вчиненому, сприяв слідству, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому правильно призначив йому покарання за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 310 КК у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

При цьому, врахувавши, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має незадовільний стан здоров`я, зваживши на дані висновку органу пробації, згідно якого ОСОБА_5 не становить високої небезпеки для суспільства, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без позбавлення волі, а тому на підставі ст. 75 КК звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не убачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляції прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого й апеляційного судів в частині призначення покарання, а також свідчили б про можливість виправлення засудженого лише в умовах позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3