АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1632/17 Справа № 200/1637/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000070, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 6 місяців.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного покарання через його суворість та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, співрозмірне вчиненому діянню та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного покарання через його суворість та призначити йому більш м`яке покарання, співрозмірне вчиненому діянню та його особі.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишено без змін, до набрання вироком суду законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання час його перебування в установі попереднього ув`язнення з 25.12.2016 року по 20.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази, судові витрати віднесено на рахунок держави.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 27.02.2016 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи разом з ОСОБА_9 , побачив у неї в сумці грошові кошти. Після цього ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 приїхали до місця мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжили спілкуватися та розпивати спиртні напої.

В цей же день, приблизно о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_8 , який знаходився в зазначеній квартирі, знаючи що в сумці ОСОБА_9 знаходяться грошові кошти, напав на останню, наніс їй один удар скляною пляшкою по голові в область потилиці, потім близько трьох-чотирьох ударів дерев`яною палицею, та два удари дерев`яною палицею по голові, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран лобно-тім`яної області праворуч, в тім`яно-скроневій області праворуч, скроневої області ліворуч та тім`яно-потиличній області посередині та праворуч, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість діб, але не більше як три тижні (21 день).

Після цього ОСОБА_9 , остерігаючись подальших неправомірних дій з боку ОСОБА_8 , з метою забезпечення особистої безпеки, побоюючись за своє життя, вибігла з власної квартири, залишивши там свою сумку, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 1203 гривні 00 копійок.

ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 , подавивши волю останньої до опору, скориставшись її відсутністю в квартирі, заволодів грошовими коштами останньої в сумі 1203 гривні, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичних обставин, встановлених судом, правильність кваліфікації дій останнього за ч. 1 ст. 187 КК України, у той же час зазначає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення.

Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та законодавства України про кримінальну відповідальність.

На думку прокурора, судом належним чином не враховано те, що вчинене кримінальне правопорушення згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а врахування судом єдиної обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щирого каяття у вчиненому, - не є достатньою підставою для призначення мінімального покарання в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України, і не буде сприяти виправленню обвинуваченого та виключенню можливості вчинення ним нового кримінального правопорушення, а навпаки викличе впевненість у безкарності своїх дій.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що вирок суду підлягає зміні через надмірну суворість призначеного покарання.

Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не було належним чином враховано положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та вимоги ст. 65, 66 КК України, зокрема достатньою мірою не взято до уваги відсутність обтяжуючих обставин та наявність пом`якшуючих обставин, а саме те, що ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину.

Також не враховано відомості про його особу, згідно яким він за місцем проживання характеризується задовільно, має на утримання неповнолітню дитину, має стійкі соціальні зв`язки проживає разом з батьками, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Крім того вказує, що гроші, які ОСОБА_8 в неї забрав, повернуто, а під час досудового слідства батьком ОСОБА_8 було відшкодовано заподіяну їй шкоду.

Вказує, що судом не було враховано достатньою мірою її позицію щодо необхідності призначення ОСОБА_8 максимально м`якого покарання, і те, що злочин був вчинений у стані сильного душевного хвилювання, викликаного її власними неправомірними діями.

На думку потерпілої, з урахуванням таких обставин у суду були всі підстави для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого покарання з урахуванням положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, у той же час вказує, що даний вирок підлягає зміні через суворість призначеного покарання.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання в достатній мірі не враховано відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих обставин, зокрема не прийнято до уваги те, що він жалкує щодо вчиненого ним у відношенні потерпілої кримінального правопорушення, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, при цьому всі викрадені у ОСОБА_9 гроші повернуто, спричинені збитки відшкодовано, сама потерпіла в судовому засіданні просила його суворо не карати.

Вказує, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утримані неповнолітню дитину, має стійкі соціальні зв`язки та на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

На думку обвинуваченого, за таких обставин у суду були достатні підстави для призначення йому більш м`якого покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України, не пов`язаного з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги прокурора, що приймав участь в суді першої інстанції, та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і потерпілої; потерпілу та її представника, які наполягали на задоволенні апеляційних скарг потерпілої та обвинуваченого, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та потерпілої щодо м`якості та, відповідно, суворості призначеного ОСОБА_8 покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, якою було визнане щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується задовільно; позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні обвинуваченого.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з реальним його відбуванням, з яким колегія суддів погоджується, вважаючи його законним, справедливим, достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, та не вбачає підстав для посилення або пом`якшення цього покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним, а також враховуючи, що обставини, на які посилається прокурор, - ступень тяжкості вчиненого злочину та наявність лише одної обставини, що пом`якшує покарання, - були відомі суду, проаналізовані у вироку та належним чином враховані при призначенні покарання обвинуваченому.

Не погоджуючись з міркуваннями прокурора, колегія суддів вважає, що наявність пом`якшуючої покарання обставини, у сукупності з відсутністю обтяжуючих покарання обставин, вищевказаними відомостями про особу обвинуваченого та позицією потерпілої, - дають достатні підстави для призначення обвинуваченому покарання відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 187 КК України.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілої щодо недостатнього врахування судом обставин, що мають значення при призначенні покарання, зокрема щирого каяття, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги зважаючи на те, що згідно вироку ця обставина була прийнята судом до уваги як така, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та врахована достатньою мірою разом з відомостями, що характеризують особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, на чому наполягають обвинувачений та потерпіла у своїх апеляційних скаргах, не має належного обгрунтування.

Так, не вбачається причинного зв`язку між словесною образою, яка згідно доводам апеляційної скарги потерпілої була нанесена нею обвинуваченому, та вчиненим нам нападом на потерпілу з метою заволодіння її грошовими коштами.

Крім того, на думку колегії суддів, обставини даного кримінального провадження, зокрема вчинення обвинуваченим умисного тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з нападом на жінку у її квартирі з корисливих мотивів, із заподіянням їй ударів в область голови скляною пляшкою та дерев`яною палицею, не дають підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачене законом.

Зазначені обвинуваченим та потерпілої на обґрунтування їх апеляційних скарг обставини, на думку колегії суддів, у сукупності є достатніми для призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 187 КК України, втім не дають достатніх підстав для висновку про те, що мета кримінального покарання щодо ОСОБА_8 може бути досягнута без реального його відбування у визначеному судом виді та розмірі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав як для пом`якшення, так і для посилення призначеного обвинуваченому покарання, та вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та потерпілої залишити без задоволення.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4