Номер провадження: 11-кп/785/22/18
Номер справи місцевого суду: 509/4288/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.03.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника цивільного позивача ОСОБА_7

цивільного позивача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та представника цивільного позивача ОСОБА_8 захисника ОСОБА_10 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2017 року, по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №000451 від 22.06.2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Херсон, громадянин України, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,
засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Позов потерпілої ОСОБА_11 - залишений без розгляду.
Позов цивільного позивача ОСОБА_8 частково задоволений, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь цивільного позивача ОСОБА_8 37870 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.
В задоволенні позивних вимог цивільного позивача ОСОБА_8 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь 50000 грн. матеріальної шкоди - відмовлено.
ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 засуджений за те, що 21 червня 2015 року, приблизно о 22.10 год., не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, так як постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.10.2013 року він був позбавлений права керування транспортними засобами до 25.10.2015 року, а також не маючи реєстраційних документів на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим позбавив себе можливості правильно орієнтуватися в дорожній обстановці, керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21063», р/н НОМЕР_1 , у темний час доби, здійснював рух зі швидкістю біля 100 км/год., яка перевищує установлену в населених пунктах швидкість, рухався по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю по вул.Леніна в с.Дальник Овідіопольського району Одеської області, на якій організований двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, напрямки якого розділені суцільною лінією дорожньої розмітки, з боку с.Барабой в напрямку с.Грибівка Овідіопольського району Одеської області.
Здійснюючи подальший рух та наближаючись до розташованого зліва будинку № 77 по вул.Леніна, ОСОБА_9 , в порушення вимог п. 1.5, п/п «а,б, ґ» п. 2.1, п/п «б» п. 2.3, п/п «а» п. 2.9, п.п. 12.1, 12.3, 12.4 та дорожньої розмітки п/п 1.1 п. 34 «Правил дорожнього руху» України, був неуважним, рух керованого автомобіля постійно не контролював, обрав швидкісний режим без врахування дорожньої обстановки, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не застосував, та на закругленні проїзної частини вправо, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу та перетнувши горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки, допустив виїзд транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , яка рухалась у зустрічному напрямку. Після чого допустив виїзд керованого їм автомобіля за межі проїзної частини на ліве узбіччя де допустив наїзд на огорожу будинку АДРЕСА_2 , в`їхав у двір будинку, де скоїв наїзд на автомобіль «КАМАЗ 5511» р/н НОМЕР_3 , який був запаркований, в наслідок чого, згідно висновку №213 судово-медичної експертизи від 14.07.2015 року, потерпілому ОСОБА_13 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній ІНФОРМАЦІЯ_4 помер у лікувальному закладі.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вироку суду в частині призначеного покарання або скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що кримінальне провадження розглянуто однобічно та неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та його особі, є занадто сурове.
В обґрунтування істотних порушень вимоги кримінального процесуального закону в апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що на технічному носії відсутні записи судових засідань, зокрема не міститься пояснень потерплої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, внаслідок обману він надав розписку з ознайомленням 1-го тому кримінального провадження та листи 2-го тому кримінального провадження двічі пронумеровані.
В обґрунтування неповноти судового розгляду в апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що суд порушив його права, так як необґрунтовано відмовляв у задоволенні його клопотань, при цьому задовольняв клопотання представника цивільного позивача.

В обґрунтування невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи обвинувачений зазначає, що суд безпідставно встановив, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як в матеріалах справи відсутні докази, які б це підтверджували, крім підробленої довідки алкоекспертизи, яку суд повинен був визнати недопустимим доказом.
В обґрунтування невідповідності призначеного покарання обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що суд першої інстанції при призначені покарання не встановив усіх обставин, які пом`якшують покарання, а саме, що він щиро кається у вчиненому злочині, усвідомив провину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також суд не врахував характеристику, надану йому сусідами та думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі.
В апеляційній скарзіпредставник цивільного позивача ОСОБА_8 захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної шкоди в сумі 50000 грн. та стягнути на користь ОСОБА_8 з МТСБУ регламентовану виплату в розмірі 50 000 тис. грн., посилаючись не те, що вирок суду ухвалений з порушенням норм матеріального права, так як суд підставою для відмови у задоволенні позовних вимог зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 , у якого не було договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з страховою компанією, в порушення вимог п. 2.1 ст. 2, п.33.1.4 ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП з письмовою заявою встановленого зразка, в даному випадку, передбаченому ст. 41 цього Закону, до МТСБУ не звертався, відомості про місце знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон не надавав, однак після ДТП обвинувачений був госпіталізований до лікарні, де проходив лікування, в зв`язку з чим не міг виконати зазначені вимоги закону та повідомити МТСБУ про ДТП, в зв`язку з невиконанням передбачених законодавством обов`язків обвинувачений зобов`язаний особисто відшкодувати цивільному позивачу ОСОБА_8 .

Однак, ОСОБА_8 у порядку, встановленому зазначеними нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ГК України, звернулася протягом трьох діб з письмовою заявою до ЧАО «Страхова компанія Галицька», в якій був застрахований її автомобіль. На початку досудового розслідування не була обізнана про те, що автомобіль ОСОБА_9 не був застрахований, після того як зазначена обставина стала їй відома звернулася до МТСБУ з цивільним позовом, з клопотанням про притягнення МТСБУ в якості цивільного відповідача, яке було задоволено, тобто цей страховик був повідомлений про події та обставини ДТП, 28.07.2015 року експертом ОСОБА_14 був повідомлений про дату, місце та час проведення огляду пошкодженого автомобіля позивачки. Звинувачення МТСБУ на адресу ОСОБА_8 про невиконання вимог ч. 5 ст. 26 Закону «Про страхування» не відповідає дійсності, згідно п.п. 4.1 ст. 41 Закону МТСБУ зобов`язано за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовувати шкоду внаслідок ДТП, власник якого не застрахував свою цивільну правову відповідальність. Згідно вимог закону потерпіла не зобов`язана повідомляти МТСБУ про ДТП, а тальки подіє заяву про виплату страхового відшкодування, що ОСОБА_8 було виконано.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_8 захисника ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні апеляційної скаргипредставника цивільного позивача та вимоги зазначені в цій апеляційній скарзі вирішувати у цивільному порядку, посилаючись на те, що апеляційна скарга подана з метою затягування кримінального провадження, що позбавляє суд можливості правильного прийняття рішення за винесеним вироком.
У запереченнях на апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_8 захисника ОСОБА_10 представник МТСБУ адвокат ОСОБА_15 просить цю апеляційну скаргу залишити без задоволення, так як, згідно п. 5 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про страхування» та п. 5 ч. 1 ст. 191 ЦК України, підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат є несвоєчасне повідомлення страховиком страхового випадку без поважних на це причин, або створення страховикові перешкод у визначені обставин характеру та розміру збитків. Обвинувачений ОСОБА_9 до МТСБУ з заявою, у встановленому законом порядку, не звертався. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпіла протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП страховику, у випадках, передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ, повинна подати заяву про страхове відшкодування відповідного зразка, однак цивільний позивач ОСОБА_8 таку заяву не подавала.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_8 захисника ОСОБА_10 , цивільного позивача та її захисника, які підтримали власну апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 має бути задоволена, з наступних підстав.
Так, відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 404 ч.ч. 1, 2 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Так, факт порушення ОСОБА_9 п. 1.5, п/п «а,б, ґ» п. 2.1, п/п «б» п. 2.3, п/п «а» п. 2.9, п.п. 12.1, 12.3, 12.4 та дорожньої розмітки п/п 1.1 п. 34 «Правил дорожнього руху» України, внаслідок чого настала смерть потерпілий, підтверджується показаннями самого обвинуваченого, які є прямими доказами, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколом огляду транспортних засобі від 21.06.2015 року, протоклом огляду місця події від 22.06.2015 року, ГХ дослідженням №2047 від 24.06.2015 року, висновком №3814 судової автотехнічної експертизи технічного стану систем керування і ходової частини автомобіля ВАЗ-21063 р/н НОМЕР_1 від 18.08.2015 року з фото таблицею, висновком №4170 судової автотехнічної експертизи технічного стану систем керування і ходової частини автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н НОМЕР_2 від 18.08.2015 року з фото таблицею, висновком № 3813 судової транспортно-трасологічної експертизи обставин зіткнення автомобіля ВАЗ-21063 р/н НОМЕР_1 і автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н НОМЕР_2 від 18.08.2015 року з фототаблицею та схемами, висновком судово-медичної експертизи № 213 від 14.07.2015 року, висновком № 4745 судової автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобіля ВАЗ-21063 р/н НОМЕР_1 і автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н НОМЕР_2 від 29.08.2015 року зі схемою.

Зазначені докази судом першої інстанції були досліджені безпосередньо в судовому засіданні та обґрунтовано покладені в обґрунтування вироку.

Апеляційний суд вважає, що у вироку суду зазначеним доказам дана правильна оцінка, як належним, допустимим, достовірним та достатнім, так як показання потерпілого та свідка-очевидця повністю узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються іншими зазначеними доказами та встановленими судом обставинами кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорює доведеність його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху, а оскаржує висновок суду у частині встановлення того, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Однак, доводи обвинуваченого про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння спростовуються ГХ дослідженням №2047 від 24.06.2015 року, з якого вбачається, що у крові ОСОБА_9 , зразок якої був відібраний безпосередньо після ДТП 21.06.2017 року, було виявлено 1,78% етилового спирту.

На підставі наведеного,апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дослідив докази, надані сторонами провадження в повному обсязі, надав їм належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, зокрема, в стані алкогольного сп`яніння, з наданням належної правової кваліфікації його діям.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на технічному носії відсутні записи судових засідань, оскільки вони спростовуються дослідженим звукозаписом на технічному носії, який міститься в матеріалах кримінального провадження, на якому зафіксовані судові засідання, у тому числі пояснення потерпілої, на які вказує апелянт, що було враховано у вироку суду.
Крім того, доводи обвинуваченого про те, що внаслідок обману він надав розписку про ознайомлення з 1-м томом кримінального провадження, є голослівними, так як в підтвердження цього обвинуваченим не надано жодних доказів, за час судового розгляду кримінального провадження останній не був позбавлений можливості ознайомлення з зазначеними матеріалами.
Також доводи обвинуваченого про те, що аркуші 2-го тому кримінального провадження двічі пронумеровані апеляційний суд не може прийняти до уваги, так як 2-ий том кримінального провадження містить нумерацію аркушів та їх опис, послідовність яких не порушена.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який раніше один раз був засуджений, однак в силу ст.89 КК України є таким, що судимості не має, не працює, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
У відповідності до вимог ст.66 КК України, суд 1-ї інстанції встановив відсутність обставинами, що пом`якшують покарання.

У відповідності до вимог ст.67 КК України, суд 1-ї інстанції встановив наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст. 65-67 КК України, суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ст. 286 ч. 2 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що суд першої інстанції при визначенні покарання не врахував всіх даних, які характеризують його особу та обставин, що пом`якшують відповідальність, в зв`язку з чим призначене покарання є занадто суровим, не можуть бути прийняті до уваги, так як спростовуються змістом вироку суду, в якому враховані дані про особу обвинуваченого, в тому числі зазначені в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд при призначенні покарання безпідставно не встановив обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, не встановив щирого каяття обвинуваченого у вчиненому злочині та усвідомлення ним своєї провини, апеляційний суд не може прийняти до уваги, так як щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини, готовністю нести кримінальну відповідальність та відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, що, в даному випадку, з дій обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни судового рішення, з призначенням більш м`якого покарання, не встановлено, оскільки доводи апелянта підтвердження не знайшли.
Апеляційний суд, згідно вимог ст.ст. 408, 409 ч. 1 п.п. 1,2, 410, 411 КПК України,перевіривши доводи апеляційної скаргипредставника цивільного позивача ОСОБА_8 захисника ОСОБА_10 , пояснення учасників апеляційного провадження, а також дослідивши надані останніми заявиОСОБА_8 до МТСБУ та рекомендовані повідомлення про вручення МТСБУ цих поштових відправлень від 10.06.2016 року, 16.06.2016 року та 12.09.2016 року, приходить до висновку про те, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_8 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на її користь 50000 грн. матеріальної шкоди.
Так, у вироку суду першої інстанції правильно встановлена наявність у цивільного позивача ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 50000 грн., заподіяної пошкодженням належного останньої автомобіля злочинними винними діями обвинуваченого, внаслідок яких сталася ДТП.
Також у вироку суду правильно встановлені відсутність у обвинуваченого ОСОБА_9 , в порушення вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з страховою компанією, а також не звернення обвинуваченого в даному випадку, передбаченому ст. 41 цього Закону, до МТСБУ протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП з письмовою заявою встановленого зразка.
Зазначені обставини обвинуваченим ОСОБА_9 та представником цивільного відповідача МТСБУ в апеляційному порядку не оспорюються.
Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про те, що в зв`язку з невиконанням обвинуваченим ОСОБА_9 зазначених, передбачених законодавством обов`язків, цивільний позивач ОСОБА_8 не має права отримати з МТСБУ відшкодування шкоди, завданої страховим випадком, та має звертатися з позовом про стягнення 50000 грн. до заподіювача шкоди - до обвинуваченого ОСОБА_9 .
Крім того, представник МТСБУ адвокат ОСОБА_15 в запереченнях на апеляційну скаргу цивільного позивача фактично визнає право цивільного позивача ОСОБА_8 , у випадку відсутності договору страхування та не звернення з заявою особи, винної у вчиненні ДТП та заподіяні матеріальної шкоди цивільному позивачу, на підставі вимог ст. 41 Закону звертатися до МТСБУ з заявою для отримання страхового відшкодування у розмірі 50000 грн.
При цьому, представник МТСБУ адвокат ОСОБА_15 підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування ОСОБА_8 зазначає п.37.1.4 ст. 37 Закону, та посилається на те, що цивільний позивач ОСОБА_8 не виконала вимоги п. 35.1 ст. 35 Закону, а саме не звернулась протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП до страховика з заявою про страхове відшкодування відповідного зразка.
Апеляційний суд вважає зазначені посилання представника цивільного відповідача неспроможними та приймає до уваги наступні доводи зазначеної апеляційної скаргицивільного позивача ОСОБА_8 , підтверджені відповідними документами.

Так, цивільний позивач ОСОБА_8 , своєчасно, у порядку, встановленому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулася протягом трьох діб з моменту настання ДТП з письмовою заявою до ЧАО «Страхова компанія Галицька», в якій був застрахований її автомобіль.
Після ДТП обвинувачений ОСОБА_9 був госпіталізований до лікарні, в зв`язку з чим не міг виконати зазначені вимоги закону та повідомити заявою МТСБУ про ДТП.

Відповідно, цивільний позивач ОСОБА_8 на цій стадії досудового розслідування не була обізнана про те, що автомобіль ОСОБА_9 не був застрахований, тільки після того як зазначена обставина стала їй відома вона звернулася до МТСБУ з цивільним позовом, з клопотанням про притягнення МТСБУ в якості цивільного відповідача, яке було задоволено.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що після подачі позову цивільним позивачем ОСОБА_8 та залучення до участі у кримінальному провадженні цивільного відповідача МТСБУ, зазначений цивільний позивач був фактично повідомлений про події та обставини ДТП, в тому числі 28.07.2015 року експертом ОСОБА_14 про дату, місце та час проведення огляду пошкодженого автомобіля позивачки.

Крім того, при апеляційному розгляді представником цивільного позивача ОСОБА_8 захисником ОСОБА_10 апеляційному суду були надані три заявиОСОБА_8 до МТСБУ. Також були надані докази щодо отримання цих заяв страховиком, шляхом отримання рекомендованих повідомлень про вручення МТСБУ цих поштових відправлень від 10.06.2016 року, 16.06.2016 року та 12.09.2016 року.
Таким чином, при апеляційному розгляді були досліджені зазначені документи, на відсутність яких представник цивільного відповідача посилався в запереченнях, а суд у вироку, як на підставу, передбачену п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, для відмови в позовних вимог ОСОБА_8 , а саме в зв`язку з несвоєчасним повідомленням страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку, та не повідомлення потерпілою, хоча зазначені обставини та документи існували на час судового розгляду, однак, внаслідок неповноти судового розгляду, не були предметом дослідження в суді першої інстанції при з`ясуванні обґрунтованості позовних вимог.
На підставі наведеного, висновки суду та правова позиція представника МТСБУ адвоката ОСОБА_15 щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування МТСБУ цивільному позивачу ОСОБА_8 в зв`язку з невиконанням останньою вимог п. 35.1 ст. 35 Закону, а саме не звернення з заявою до страховика про страхове відшкодування є необґрунтованими, оскільки, як зазначалось, цивільний позивач ОСОБА_8 з такими заявами зверталася, після того як останній стало відомо про відсутність у ОСОБА_9 договору страхування. При цьому МТСБУ після отримання зазначених заяв не повідомилацивільного позивача ОСОБА_8 про невідповідність заяв встановленому законом зразку, тощо.
Згідно ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Предметом цивільного позову може бути лише майнова шкода, завдана конкретним злочином, у вчинені якого обвинувачується винна особа, а також компенсація моральної шкоди, яка полягає у втратах немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних потерпілому протиправними діями обвинуваченого. Суд ухвалює рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження, у межах якого пред`являвся цивільний позов.
При таких обставинах, згідно вимог ст.ст. 408, 409 ч. 1 п.п. 1,2, 410, 411 КПК України, апеляційний судприходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника цивільного позивача ОСОБА_8 захисника ОСОБА_10 підлягає задоволенню, так як її доводи знайшли підтвердження, суд першої інстанції допустив зазначену неповноту дослідження доказів звернення цивільного позивача з заявами до МТСБУ, в зв`язку з чим висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а вирок суду підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до МТСБУ, який підлягає задоволенню в повному обсязі згідно зазначених вимог закону.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_9 з 09.09.2015 року по 05.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404,405,407,408, 409, 419 КПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК Україниапеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_8 захисника ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2017 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами скасувати в частині вирішення цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 50000 гривен.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_9 з 09.09.2015 року по 06.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде оголошений 07.03.2018 року о 15:00 год. Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Копія вірна: суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2