Постанова
Іменем України
13 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 755/18688/16-к

провадження № 51-159 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 3 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0015582, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с.Юр`ївка Лутугінського району Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , такого, що судимості не мав,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 187 Кримінального кодексу України ( далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини.

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 3 січня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 187 КК на 5 років позбавлення волі. Визначено строк відбування покарання з 11 листопада 2016 року із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 листопада 2016 року приблизно о 13-й годині, маючи злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, розмістив в інтернет-мережі на сайті «OLX» завідомо неправдиве оголошення про продаж мобільного телефону марки «Iphone 7 Plus» за 20000 грн. Того ж дня приблизно о 21-й годині ОСОБА_6 зустрівся з раніше невідомим йому ОСОБА_8 біля магазину «Епіцентр» за адресою: вул. Стальського, 30, м. Київ, де сів до салону його автомобіля марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу та заволодіння коштами ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів та маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_9 застосував до потерпілого насильство, небезпечне для життя та здоров`я: погрожуючи ножем, який він заздалегідь мав при собі, здійснив напад та заволодів коштами в сумі 13800 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 3 січня 2017 року змінено в частині призначеного покарання. Зменшено розмір призначеного покарання та визначено ОСОБА_6 за частиною 1 статті 187 КК із застосуванням статті 69-1цього Кодексу покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Уточнено зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання відповідно до частини 5 статті 72 КК з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 11 листопада 2016 року по 29 березня 2017 року.
У решті вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень, при цьому просить пом`якшити її підзахисному покарання, звільнивши його від відбування з випробуванням на підставі статті 75 КК. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що судові рішення в частині призначення покарання у виді позбавлення волі не відповідають ступеню тяжкості та особі засудженого, оскільки за своїм розміром та видом є явно несправедливими.
Зокрема, зазначає, що суди дійшли неправильного висновку та призначили її підзахисному покарання, пов`язане з позбавленням волі, при цьому не врахували поведінку останнього під час розгляду кримінального провадження, а саме, що він у місцях попереднього ув`язнення займається соціально корисною працею та став на шлях виправлення. Крім того, вважає, що призначення засудженому покарання в умовах контролю за ним без ізоляції від суспільства буде достатнім та сприятиме виправленню останнього та запобігання нових злочинів.
Тобто захисник вказує на суворість призначеного покарання, не погоджуючись з обраним видом покарання, пов`язаним із позбавленням волі. Вважає, що суди не врахували поведінку засудженого під час розгляду кримінального провадження, а саме те, що, перебуваючи в СІЗО, він займався суспільно корисною працею. А тому зазначає на необхідності звільнити її підзахисного від призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк 3 роки.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з нижченаведених підстав.
Мотиви суду
Відповідно до статті 433 Кримінального процесуального кодексу України( далі-КПК), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається з касаційної скарги захисника, він не оспорює та не заперечує подію кримінального правопорушення, доведеність вини її підзахисного та правильність кваліфікації дій останнього за частиною 1 статті 187 КК.
При цьому захисник порушує питання про звільнення її підзахисного від призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк 3 роки.
Однак такі доводи касаційної скарги захисника колегія суддів вважає безпідставними з огляду на нижченаведене.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між

альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, ураховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відносить до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, який раніше не судимий, не одружений, працює, на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, а також стан його здоров`я та характеристику, надану в судовому засіданні матір`ю засудженого.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково апеляційні скарги захисника та засудженого, обґрунтовано дійшов висновку про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції та визначив за необхідне застосувати вимоги статті 69-1 КК при призначенні покарання, оскільки наявні обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 69 цього Кодексу, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, надають підстави зменшити засудженому призначене покарання.
Крім того, суд додатково зважив на молодий вік засудженого, наявність характеристик з місця служби у Збройних Силах України, роботи та місць попереднього ув`язнення, його відношення до вчиненого, створення ним нової сімї та думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання.

Наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчило про можливість призначення засудженому покарання в мінімальних межах санкції частини 1 статті 187 КК України, а саме 3 роки позбавлення волі, як такого, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які би вказували на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинення кримінального правопорушення й особі засудженого, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у

кримінальному провадженні обставини, а також зазначалося про неможливість виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Тоді як зазначені захисником доводи касаційної скарги щодо пом`якшення покарання її підзахисному із визначенням іспитового строку з випробуванням повною мірою враховано судом апеляційної інстанцій, їм надано відповідну оцінку із зазначенням належних мотивів.
Крім того, колегія суддів не знайшла підстав для звільнення засудженого від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, оскільки призначене покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для перевиховання і виправлення засудженого.
Тобто зміст касаційної скарги захисника та наведені в ній доводи не спростовують правильності визначення судом апеляційної інстанції форми відбування покарання та його розміру в умовах ізоляції від суспільства.
З урахуванням сукупності викладених судами обставин колегія суддів вважає що призначене засудженому покарання відповідає вимогам статті 65 КК з дотриманням статті 69-1 цього Кодексу та є відповідним ступеню тяжкості та особі засудженого.
Отже, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд,

ухвалив:
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 3 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року, щодо засудженого ОСОБА_6 , залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3