Дата документу Справа № 317/3401/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/452/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/3401/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року задоволено частково подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про застосування заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу до засудженого ОСОБА_7 .

Застосовано до засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захід стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 1 місяць, допустивши негайне виконання накладеного стягнення.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 31 жовтня 2017 року до Запорізького районного суду Запорізької області з Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» надійшло подання про застосування заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу відносно засудженого ОСОБА_7 . Подання обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17.04.2013 року, під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив два порушення вимог режиму тримання, стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав. З 26.07.2013 року відбуває покарання у Біленьківській виправній колонії (№ 99), характеризується негативно. За період відбування покарання допустив 81 порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має. Засуджений ОСОБА_7 допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, у вигляді невиконання встановлених законодавством вимог персоналу колонії, неправомірних взаємовідносин із персоналом колонії, вживанні нецензурних та жаргонних слів, при наступних обставинах: 28.10.2017 року о 05 годині 10 хвилин під час проведення, передбаченого розпорядком дня установи, «підйому засуджених», що відбувають дисциплінарні стягнення в ДІЗО/ПКТ установи, засуджений ОСОБА_7 , 1993 року народження, який відбуває дисциплінарне стягнення в ДІЗО установи в камері № 10, в категоричній формі відмовився виносити з камери та здати спальне приладдя, що передбачено ч. 11 ст. 134 Кримінально-виконавчого кодексу України та ч. 6 розділу XXV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. На зроблене персоналом установи зауваження засуджений ОСОБА_7 відреагував нетактовною поведінкою у бік персоналу колонії: у підвищеному тоні, демонстративно, вживаючи жаргонні та нецензурні слова, висловлював своє невдоволення діями персоналу колонії. Своїми діями засуджений ОСОБА_7 порушив обов`язки, встановлені п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 107 КВК України, п.п. 1, 3 ч. 3 розділу ІІІ, п. 4 ч. 1 розділу ІV ПВР УВП, та порушив заборону, встановлену п. 10 ч. 4 ст. 107 КВК України та п. 10 ч. 3 розділу ІІІ ПВР УВП.

Задовольняючи частково подання виправної колонії, суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до цих вимог, своїми діями негативно впливає на процес виправлення інших засуджених, протидіє адміністрації установи в закріпленні режиму відбування покарання, поширює серед засуджених злочинні традиції, на профілактичні бесіди та заходи дисциплінарного впливу не реагує, належних висновків для себе не робить, поведінка в установі не змінюється, перебуває на профілактичному обліку, як злісний порушник встановленого режиму відбування покарання. Таким чином, вважав за необхідне застосувати до ОСОБА_7 захід стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу, терміном який співмірний з тяжкістю вчиненого правопорушення, а саме на строк один місяць.

В апеляційній скарзі засуджений, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить прийняти рішення про скасування поміщення його до карцеру ПКТ. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він не вийшов на сніданок через загострення виразки шлунку, а також вийшов на вечерю до їдальні без нагрудного знака, оскільки він не був пришитий (під час перевірки він пред`явив знак працівникам адміністрації). Також він не виніс ковдру з камери ДІЗО, оскільки в ній не зачинялось вікно та не працювала система опалення, тому у камері температура повітря була не більше 4?С. Вказує на бездіяльність адміністрації колонії, яка порушує діюче законодавство України, що полягає у ненаданні інформації щодо його стану здоров`я. Так, він неодноразово звертався до лікаря зі скаргами на біль у спині, яка перешкоджає його пересуванню, та про необхідність його госпіталізації до лікарні для стаціонарного лікування. Також він звертався до медчастини зі скаргами на болі у шлунку (гастрит та шлункова хвороба), які також потребують довготривалого стаціонарного лікування. Однак, бездіяльність адміністрації колонії призводить до погіршення його стану здоров`я. Також зазначає, що медичне обстеження, яке є обов`язковим перед поміщенням у ДІЗО та карцер ПКТ у виправній колонії №99 проводять формально, не оглядаючи засуджених. Крім того, зазначає, що суд порушив його права, відмовивши йому в його клопотанні щодо надання захисника. Вказує, що йому необхідний захисник для надання заяв про його стан здоров`я та витребування записів з медичної книги, яка оформлена на його ім`я у ВК-99.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; засудженого, який прохав задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду відповідає зазначеним вимогам.

Зі змісту апеляційних вимог ОСОБА_7 випливає, що він не згоден з рішенням суду, прийнятим за наслідком розгляду подання адміністрації Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)», однак при цьому не зазначає в чому полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали суду і фактично своє переведення до ПКТ пов`язує з бездіяльністю адміністрації колонії з приводу невжиття відповідних заходів з боку адміністрації щодо його стану здоров`я.
Однак, у апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить визнати незаконним застосування заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу.

Оскарження дій адміністрації колонії не було предметом розгляду у вказаному провадженні в суді першої інстанції, і не є предметом розгляду судом апеляційної інстанції. При цьому, засуджений не позбавлений права оскаржити дії адміністрації колонії в порядку п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України саме з приводу порушення його прав щодо відсутності уваги до його стану здоров`я.
Разом з тим, порушення ОСОБА_7 встановленого порядку відбування покарання підтверджується доданими до матеріалів провадження доказами. Вказані докази належним чином досліджені і перевірені судом і їм дана відповідна оцінка.

Більш того, ОСОБА_7 фактично погоджувався з тим, що він вчинив вказане порушення, однак вважав, що за такі дії застосування такого роду стягнення є необґрунтовано суворим.

З матеріалів, доданих до подання, випливає, що засуджений ОСОБА_7 характеризується незадовільно, за період відбування покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)» допустив чисельну кількість порушень встановленого порядку відбування покарання, за що на нього було накладено 83 стягнення, 81 з яких не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, неодноразово поміщався в ДІЗО установи, одного разу до карцеру і двічі в ПКТ установи. Заохочень не має.
Вказане свідчить про те, що більш м`які дисциплінарні стягнення не досягають своєї мети, засуджений належних висновків для себе не робить і продовжує порушувати режим відбування покарання.
До того ж суд, частково задовольнивши подання, застосував стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи не в максимальних межах.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 в суді першої інстанції не заявлялись ані письмові, ані усні клопотання про залучення захисника для участі у розгляді вказаного подання адміністрації колонії. Відтак, доводи засудженого в контексті порушення його права на захист є необґрунтованими.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року, якою задоволено частково подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про застосування заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу до засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до останнього застосовано захід стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 1 місяць залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4