УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/3321/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 28 вересня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, непрацюючої, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, яку
засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою, взято її під варту негайно в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу взяття її під варту в суді, тобто з 28.09.2017 року, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання час її перебування під вартою з 18.08.2015 року по 13.11.2015 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VІІІ від 26.11.2015 року (день за два).
Речові докази, а саме: ніж в чохлі, 6 кухонних ножів, ковдру темно-коричневого кольору, простирадло білого кольору, жіночий бюстгальтер білого кольору, порожню пластикову пляшку, підодіяльник різнокольоровий, шорти, футболку та змиви речовини бурого кольору, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Житомирського районного відділення поліції знищено.
в с т а н о в и л а:
Судом встановлено, що в ніч з 15 на 16 серпня 2015 року ОСОБА_7 за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_2 , розпивала спиртні напої із своїм співмешканцем ОСОБА_10 . Під час розпивання алкоголю, ОСОБА_10 , на ґрунті довготривалих неприязних стосунків, вчинив сварку з ОСОБА_7 . В ході цієї сварки у останньої раптово виник умисел на вбивство ОСОБА_10 .
Так, приблизно о 01 годині 30 хвилин 16 серпня 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у кімнаті вищевказаної квартири взяла ніж, тримаючи його в руці зайшла на кухню, де знаходився ОСОБА_10 та із значною силою прикладання нанесла йому один удар ножем у передню частину грудної клітини, а саме у місце розташування життєво-важливого органу серце.
Відповідно до висновку експерта №770 від 16.08.2015 року, смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок крововтрати, що розвинулась від колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця.
Таким чином, ОСОБА_7 умисно вбила ОСОБА_10 на ґрунті довготривалих неприязних відносин.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи, установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності її вини, вважає, що вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 28.09.2017 стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої.
Просить визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Вважає, що судом необґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.115 КК України у вигляді 7 років, оскільки приймаючи вказане рішення, судом хоч і вказано на обтяжуючу покарання обставину, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, проте фактично її не враховано.
Зазначає, що будучи допитаною під час судового розгляду, ОСОБА_7 у вчиненому злочині не розкаялася, задля уникнення кримінальної відповідальності дала суду неправдиві показання, намагалась запевнити суд у тому, що з потерпілим ОСОБА_10 трапився нещасний випадок.
Крім того, судом однобічно враховані обставини, що спрямовані на пом`якшення покарання ОСОБА_7 (думку потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання, особу винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно), однак інші негативні обставини, що характеризують особу обвинуваченої взагалі залишені поза увагою, а саме, та обставина, що після вчиненого злочину ОСОБА_7 намагалася приховати знаряддя та сліди вчинення злочину, оскільки випрала речі, в яких була одягнена, помила та сховала ніж, швидку допомогу ОСОБА_10 не викликала, що свідчить про цілеспрямовані дії обвинуваченої на уникнення відповідальності за вчинене.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 оспорюючи фактичні обставин справи вважає, що судом дана не правильна кваліфікація діям обвинуваченої, а призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженої.
Зазначає, що суд першої інстанції звернув увагу на невідповідність показань ОСОБА_7 протоколу огляду місця пригоди - кухні, з якого вбачається, що пляма розлитої олії «знаходиться біля холодильнику, а не біля стіни на відстані 20 см. Однак суд не взяв до уваги та не надав оцінки показанням його підзахисної, які вона давала в ході слідчого експерименту та у судовому засіданні, де в обох випадках, вона вказувала, що ганчіркою стягувала кров та олію з підлоги, щоб по ній можна було вільно ходити. Отже можна було б дійти до висновку, що плями олії могли бути нею зміщені від стіни до холодильника (чи в інше місце).
Вказує, що суд в своєму вироку зазначив, що винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , який в суді підтвердив той факт, що 16.08.2015 року він у складі швидкої допомоги приїжджав до потерпілого, який був із ножовим пораненням. Потерпілий лежав у кімнаті на дивані, а біля нього було багато крові. При цьому потерпілий був при свідомості та говорив, що все нормально і допомагати йому не потрібно. В цьому випадку не зрозуміло, чому суд дійшов до висновку, що саме ці показання свідка є доказом винуватості ОСОБА_7 у вбивстві ОСОБА_10 , оскільки зі свідчень не випливає, що саме ОСОБА_7 нанесла потерпілому ножове поранення. Такі показання свідка у судовому засіданні свідчать, скоріш за все, на користь невинуватості, а не винуватості ОСОБА_7 .
Звертає увагу, що доказом винуватості його підзахисної суд зазначив висновок комісійної судово-медичної експертизи № 63 від 26.08.2016 року.
Дане твердження є хибним, оскільки порядок проведення судового слідства встановлювався не захисником, а за пропозицією прокурора та ухвалою суду. Після проведення слідчого експерименту та вищевказаної комісійної судово-медичної експертизи (за даними слідчого експерименту), висновки останньої майже зруйнували обвинувачення ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_10 , оскільки підтверджували її показання які вона давала під час слідчого експерименту.
У зазначеній вище експертизі зазначено, що виникнення проникаючого поранення в постраждалого внаслідок падіння на ніж який ОСОБА_7 могла тримати в руці витягнутою вперед під прямим кутом відносно осі її тіла. Далі в цьому ж пункті висновку вказано, що в матеріалах освідування ОСОБА_7 вказує, що підсковзнулась на слизькому місці і вдарила ножем постраждалого. В даному випадку не виключена можливість виникнення травми при даних обставинах, коли вона могла знаходитись в вертикальному положенні обличчям до постраждалого. Маючи такі висновки експертизи щодо механізму неумисного нанесення травми грудної клітини з подальшим настанням смерті потерпілого, суд мав можливість при винесенні вироку кваліфікувати дії його підзахисної не за ч. 1 ст.115 КК України, а за ч.1 статті 119 КК України, оскільки в статті 62 Конституції прямо вказано, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до зазначеного просить вирок Житомирського районного суду Житомирської області стосовно ОСОБА_7 від 28.09.2017 року змінити, дії обвинувачуваної перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України та призначити їй покарання не пов`язане з позбавлення волі в межах санкції частини першої цієї статті найбільш наближене до мінімуму.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 вважає вирок незаконним та необґрунтованим, таким що ухвалений з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Вважає, що судом не вірно кваліфіковані її дії за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки це не відповідає дійсності. На її думку суд не вірно встановив фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення, мотив його вчинення.
Зазначає, що судом взято до уваги її покази, які вона давала під час затримання, але тоді вона знаходилась в шоковому стані та в стані алкогольного сп`яніння та не могла адекватно розповісти про події, що стались.
Вказує, що суд не взяв до уваги жодного доказу того, що вона не умисно нанесла ОСОБА_10 смертельне поранення, це сталось випадково.
Просить вирок Житомирського районного суду Житомирської області стосовно неї змінити, її дії перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України та призначити їй покарання не пов`язане з позбавлення волі в межах санкції частини першої цієї статті найбільш наближене до мінімуму.
21.11.2017 року до Апеляційного суду Житомирської області надійшло заперечення обвинуваченої ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора, згідно якого ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги подані захисником та обвинуваченою та заперечили щодо апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача та заперечив щодо задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченої, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції ретельно дослідив надані обвинуваченням докази в підтвердження вини ОСОБА_7 та проаналізувавши їх в сукупності прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства, вірно кваліфікувавши її дії за ч. 1 ст. 115 КК України, обґрунтувавши це належним чином у вироку.
Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинення умисного вбивства підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами:
Так, допитана у суді потерпіла ОСОБА_12 , підтвердила той факт, що її батько ОСОБА_10 міг протягом тривалого часу, щодня вживати алкоголь, а коли виходив із цього стану, то був дуже агресивний. У зв`язку з цим між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 постійно виникали сварки, під час яких вони бились;
Свідок ОСОБА_13 , під час проведення слідчого експерименту 02.10.2015 року, на місці детально розповів та показав, як 16.08.2015 року о 01 год. 31 хв. до нього зателефонувала обвинувачена і повідомила, що зарізала свого співмешканця ОСОБА_10 . Прийшовши до них додому він побачив потерпілого, який лежав у кімнаті на дивані, його груди були перемотані ганчіркою, а з рани сочилася кров. Він відразу викликав швидку. Коли ОСОБА_10 забрали в лікарню, ОСОБА_7 розповіла йому, що в ніч з 15 на 16 серпня 2015 року між нею та її співмешканцем ОСОБА_10 , після вживання спиртних напоїв, виник конфлікт. Під час цього конфлікту потерпілий кидав речі та бив посуд на кухні. У зв`язку з цим, обвинувачена взяла у кімнаті мисливський ніж, зайшла на кухню та нанесла ОСОБА_10 , один удар ножем. Потім зателефонувала йому, а вказаний мисливський ніж помила та сховала у кімнаті. В ході експерименту свідок показав, де у дальньому кутку кухні біля холодильника лежала порожня пляшка з-під олії, місце посередині кухні, де на підлозі були розмиті сліди крові та на яких був посипаний білий порошок, а також яким чином ОСОБА_14 наносила удар ОСОБА_15 ;
Свідок ОСОБА_11 , в суді пояснив, що16.08.2015 року він у складі
швидкої допомоги приїжджав до потерпілого, який був із ножовим пораненням. Потерпілий лежав у кімнаті на дивані, а біля нього було багато крові. При цьому потерпілий був при свідомості та говорив, що все нормально і допомагати йому не потрібно;
З протоколу огляду місця події від 16.08.2015 року., вбачається, що у кімнаті квартири, де проживає ОСОБА_7 , виявлено та вилучено ніж у чохлі, яким зі слів ОСОБА_7 вона завдала на кухні удар ОСОБА_10 . У відповідності до додаткового огляду цієї квартири того ж дня 16.08.2015 року, виявлено та вилучено порожню пластикову пляшку з-під самогону, ковдру темно-коричневого кольору з плямами бурого кольору, простирадло білого кольору з плямами бурого кольору, а також підодіяльник різнокольоровий з плямами бурого кольору, шорти, футболку та жіночий бюстгальтер з плямами бурого кольору, у які зі слів ОСОБА_7 вона була одягнута під час нанесення удару ножем по ОСОБА_10 та які на момент огляду були вологі; під час цієї слідчої дії обвинувачена добровільно надала працівникам поліції мисливський ніж, яким вона завдала удар по потерпілому, та одяг у який була одягнута на момент заподіяння цього удару;
Відповідно до виписки № 458 від 16.08.2015 року із медичної карти Житомирського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_7 перебувала у стані алкогольного сп`яніння із рівнем алкоголю в крові 1,67 проміле.
Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок крововтрати, що розвинулась від колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця, даний факт підтверджується висновком експерта № 770 від 16.08.2015 року
Згідно до висновку судово - медичної експертизи № 2038/40 напрямок раневого каналу в тілі трупа ОСОБА_10 розміщений справа наліво, спереду назад.
Тілесні ушкодження у вигляді рани на шкірі грудної клітини ліворуч, від якої розповсюджується раньовий канал з ушкодженням хрящової частини ребра, серцевої сорочки, серця. Виявлені ушкодження на трупі ОСОБА_10 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в причинному зв`язку зі смертю, тому, можуть бути оцінені як смертельні.
В момент отримання тілесних ушкоджень, що призвели до смерті ОСОБА_10 потерпілий міг знаходитись в любому положенні, при якому б ділянка розташування рани на шкірі грудної клітини була доступна для нанесення удару справа наліво, спереду назад.
У висновку судово-медичної комісійної експертизи №63 зазначено, що враховуючи направлення раневого каналу справа на ліво, спереду назад під невеликим кутом знизу вверх не виключено можливість його виникнення від проникнення ножа внаслідок нанесення удару ОСОБА_16 рукою.
Також вина ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства підтверджується висновками експертів № 875, № 199/ц відповідно до яких, у вирізках із жіночих шортів та жіночої майки, що були вилучені під час проведення додаткового огляду квартири обвинуваченої, слідів крові не виявлено, слідів крові людини також не виявлено на мисливському ножі з чохлом, вилученого під час огляду місця події 16.08.2015 року. Даний факт підтверджується і протоколом слідчого експерименту, на якому обвинувачена показала, що відразу після нанесення удару потерпілому вона помила ніж, випрала речі, у які вона була одягнена, а саме футболку та шорти, які містили на собі сліди крові, тобто свідомо намагалась приховати сліди вчинення злочину та після його вчинення випрала одяг в якому була під час вбивства та вимила ніж, і тільки після того викликала швидку.
Проаналізувавши зазначені докази в своїй сукупності суд першої інстанції на переконання колегії суддів прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Суд обґрунтувавши належним чином свої висновки поставив під сумнів показання обвинуваченої та твердження сторони захисту про необережне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 внаслідок його падіння на ніж, погоджується з такими висновками і колегія суддів.
Пояснення свідка ОСОБА_13 , при проведенні слідчого експерименту, в яких він повідомив та показав на місці як обвинувачена, відразу після вчинення злочину, йому розповідала про обставини нанесення удару ножем в груди потерпілому, невідповідність обстановки та обставин події зафіксованих при проведенні огляду місця події, а зокрема розташування плям олії показанням обвинуваченої, поведінка обвинуваченої після вчинення злочину, яка намагалась приховати сліди, випрала одяг, вимила ніж свідчать про правильність висновків суду.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я, звернуто увагу судів, що питання про наявність умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Знаряддя, яке використала обвинувачена, завчасно взявши його у кімнаті для з`ясування стосунків з потерпілий, який став кидати речі на кухні, місце розташування тілесного ушкодження ( грудна клітина праворуч, на 2 см. від серединної лінії (т.1а.с. 212) на думку колегії суддів свідчить про наявність умислу в обвинуваченої на заподіяння смерті ОСОБА_10 .
Зазначені вище докази вини ОСОБА_7 у своїй сукупності спростовують вказані в апеляційних скаргах доводи сторони захисту про обставини необережного спричинення смерті ОСОБА_10 та навпаки, підтверджують вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 за обставин зазначених в обвинуваченні.
Висновок судово-медичної комісійної експертизи №63 не спростовує встановлені судом фактичні обставини справи, а лише не виключає можливість спричинення тілесних ушкоджень потерпілому при падінні за обставин на які вказала обвинувачена при проведенні слідчого експерименту.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав зазначені показання обвинуваченої, які вона надала при проведенні слідчого експерименту майже через рік після події злочину, неправдивими направленими на уникнення відповідальності за вчинення умисного вбивства, врахувавши їх неузгодженість з іншими доказами по справі.
За таких обставин, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не можуть вважатись припущеннями, як про те вказує в своїй апеляційній скарзі захисник.
У зв`язку з вищевикладеним, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст.115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України не вбачається.
Що стосується апеляційних вимог прокурора, в частині призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, то вони також задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку місцевого суду, при призначенні покарання ОСОБА_7 вищевказані вимоги кримінального закону дотримано. Згідно ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався, належним чином мотивував свої висновки в цій частині та призначив ОСОБА_7 достатнє покарання для її виправлення і попередження нових злочинів. Врахував при цьому, що остання за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима, думку потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання, наявність обставини, що пом`якшує її покарання - неправомірні дії самого потерпілого, та наявність такої обставини, що обтяжує покарання, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Призначення ОСОБА_7 покарання з врахуванням цих обставин та даних про її особу не можна визнати таким, що є явно несправедливим через його м`якість.
Не знаходить колегія суддів і підстав для призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, а зазначені доводи сторони захисту, в тому числі і щодо неврахування судом такої пом`якшуючої покарання обставини як активне сприяння розкриттю злочину вважає безпідставними, оскільки поведінка обвинуваченої після вчинення злочину вчинення дій по знищенню слідів злочину, позиція обвинуваченої свідчить про відсутність у неї такої пом`якшуючої обставини.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи, дав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, як про те просять в своїх апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_7 , захисник адвокат ОСОБА_8 та прокурор відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 28 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: