Єдиний унікальний номер 236/2651/17
Номер провадження 11-сс/775/482/2017

УХВАЛА

Іменем України

22.11.2017 р. колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу директора ТОВ «Ютек Трейд Груп» ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 21.09.2017р., якою задоволено клопотання слідчого Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на майно, накладено арешт на майно, а саме: пісок загальною масою 690 тон, із забороною будь-яким стороннім особам розпоряджатися будь-яким чином та користуватись ним -

за участі захисника ОСОБА_7

заявника ОСОБА_5

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 21.09.2017р., клопотання слідчого Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області про арешт майна задоволено.

Накладено арешт на майно, а саме: пісок загальною масою 690 тон, який знаходиться на відкритій ділянці місцевості, а саме під`їзній колії філії «Автодор №6» Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор», яка розташована на відстані 5 м від 13-ї залізничної колії з лівої сторони в напрямку протилежному від центру м. Лиман, та заборонити будь-яким стороннім особам розпоряджатися будь-яким чином та користуватись ним.

Вказану ухвалу слідчого судді оскаржено директором ТОВ «Ютек Трейд Груп» ОСОБА_5 . В апеляційній скарзі ОСОБА_5 із посиланням на те, що ухвала суду є необґрунтованою, прохає її скасувати. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що слідчим суддею було розглянуто клопотання слідчого про накладення арешту на майно у порушення вимог ст. 172 КПК України.

Вказує, що навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваною.

Посилається на те, що слідчим суддею не обґрунтовано посилання на відповідність вилученого майна критеріям передбаченим ст. 98 КПК України. Вказує, що ТОВ «Ютек Трейд Груп» є добросовісним набувачем, оскільки вилучений пісок було придбано підприємством на підставі договору поставки № 82/1 від 01.08.2017 року у ТОВ «ВО Тріада».

Крім того, жодній особі, в рамках кримінального провадження, за яким проводиться досудове розслідування не повідомлено про підозру, а також не встановлено потерпілого.

Зазначає, що санкцією ч. 2 ст. 240 КПК України, за якою проводиться досудове розслідування, конфіскація майна не передбачена, а в діяльності підприємства ТОВ «Ютек Трейд Груп» відсутні ознаки цього злочину.

Заслухавши суддю доповідача, керівника ТОВ «Ютек Трейд Груп» ОСОБА_5 , та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги та прохав про її задоволення, перевіривши матеріали провадження, вивчивши доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

На обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що клопотання, яке подане слідчим до суду, відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а надані слідчим докази, а саме: рапорт співробітника поліції, протоколи огляду місця події, протокол допиту свідка, пояснень водія транспортного засобу, повідомлення СБУ України, надають підстави вважати, що фізичною особою скоєне діяння, яке містить склад злочину передбаченого ст.240 ч.2 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для накладення арешту на вилучене майно, а також зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що відповідно до ч.1, ч. 2 п.7 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, є обґрунтованим.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що майно, відповідно до якого ставиться питання про накладення на нього арешту, відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. Питання про накладення арешту на майно вирішується слідчим суддею у судовому засідання, а тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність повноважень суду при вирішенні цього питання є безпідставними.

Об`єктом злочину ст. 240 КК України, є надра як складова частина охоронюваного кримінальним правом навколишнього середовища, з метою дотримання раціональних і ефективних методів видобування незагальнопоширених корисних копалин, недопущення понаднормативних втрат корисної природної сировини. Об`єктивною стороною злочину є два виду діяння: 1-порушення встановлених правил охорони надр; 2 - незаконне видобування корисних копалин. Саме із посиланням на незаконне видобування піску із клопотанням до суду звернувся слідчий. Посилання апелянта, щодо його добросовісності, як покупця у судовому засіданні не вирішувалося, оскільки досудовим слідством проводяться заходи на встановлення законності походження вилученого піску, а також його власника.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 172 КПК України, а саме розгляд клопотання слідчого за межами строку, протягом якого слідчий має звернутися до суду з клопотання про накладення арешту на майно колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, згідно протоколу огляду місця події, будь які речі в ході проведення вказаної слідчої дії не вилучались.

Таким чином, строк, який передбачено ст. 171,172 КПК України у даному випадку порушено не було.

Відповідно до ст. 2 КПК України одним завданням кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

В той же час, не думку колегії суддів, апелянт не є власником вилученого майна у повному розумінні цього поняття, з огляду на те, що існують достатні підстави вважати, що це майно видобуто протиправно та має бути повернуто власнику, у відповідності до норм закону. На думку колегії суддів, доводи апелянта про те, він не є обвинуваченим, або підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, та є належним покупцем не можуть бути привіїльованими у контексті конкретно цієї справи з огляду на норми Конституції України. Зокрема ст. 13 Конституції земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Тому, на думку колегії суддів, дії суду першої інстанції при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно є виправданими та доцільними з огляду на імовірні ризики завдання шкоди державі та суспільству, до того ж, відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Саме такий арешт було застосовано слідчим суддею.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405,407, 419, 422 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «Ютек Трейд Груп» ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 21.09.2017р., якою задоволено клопотання слідчого Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області про арешт майна та накладено арешт на майно пісок загальною масою 690 тон , який знаходиться на відкритій ділянці місцевості, а саме під`їзній колії філії «Автодор №6» Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор», яка розташована на відстані 5 м від 13-ї залізничної колії з лівої сторони в напрямку протилежному від центру м. Лиман залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.09.2017 р. про накладення арешту на пісок загальною масою 690 тон залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді