УХВАЛА
29 листопада 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 24 березня 2017 року по день винесення рішення судом апеляційної інстанції з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Крім того, апелянт просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_5 по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Захисник ОСОБА_7 зазначає, що оскільки положення Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року погіршує становище обвинуваченого, тому суд повинен був застосувати вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2017 року приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись поряд з будинком № 20/1 по вул. Вишгородській в м. Києві, помітив ОСОБА_8 , яка у руці тримала жіночу сумку. ОСОБА_5 , реалізуючи свій умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, підбіг до ОСОБА_8 та, схопивши останню за куртку, штовхнув на землю, після чого вихопив з рук потерпілої сумочку та побіг у напрямку вул. Івашкевича. ОСОБА_8 , піднявшись із землі, пішла за ОСОБА_5 та наздогнала останнього поблизу будинку АДРЕСА_2 , де почала вимагати повернути майно. У свою чергу ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій умисел, знову штовхнув ОСОБА_8 на землю, після чого завдав декілька ударів ногами по тулубу та обличчю потерпілої, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), у зв`язку з чим, ОСОБА_8 перестала чинити опір, ОСОБА_5 з викраденим майном з місця злочину зник, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1000 грн.

Клопотань від обвинуваченого ОСОБА_5 про забезпечення його участі в судовому засіданні апеляційної інстанції не надходило.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, в повній мірі дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, на утриманні має малолітню дитину.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції не визнавав своєї вини, а тому доводи захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не врахував визнання вини як обставину, що пом`якшує покарання, не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Відповідно до даних про особу обвинуваченого, ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 162 163), за місцем проживання скарги від сусідів на нього не надходили (а.с. 160).
В той же час, ОСОБА_5 раніше судимий за злочин проти власності і після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив аналогічний злочин, що розцінюється колегією суддів як небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за попереднім вироком не досягло своєї мети щодо виправлення обвинуваченого, відтак підстав для пом`якшення йому покарання немає.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд призначив йому строк покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого санкцією ст. 186 ч. 2 КК України.
Підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість у колегії суддів немає.

Одночасно в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язненні з моменту затримання обвинуваченого по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року), в разі засудження особи до позбавлення волі, в рамках того самого кримінального провадження їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24 березня 2017 року часу його фактичного затримання до 20 червня 2017 року .
З огляду на те, що ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року) втратила чинність 20 червня 2017 року, а вирок суду першої інстанції ухвалений 04 жовтня 2017 року, апеляційні вимоги захисника про зарахування ОСОБА_5 в строк покарання строку попереднього ув`язнення по день набрання вироку законної сили відповідно до вищевказаної норми закону не підлягають задоволенню, оскільки принципи, викладені в ст. 5 КК України, стосуються дії в часі закону про кримінальність відповідальність, а положення ст. 72 КК України регулюють порядок зарахування строку покарання.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3