АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1158/17 Справа № 191/952/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 14 листопада 2011 року, на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 , про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд послався на те, що час відбування покарання в СВК №94 засуджений ОСОБА_8 має п`ять стягнень: 14.03.2012р. накладено догану за одиночне пересування; 18.06.2012р. накладено догану за порушення форми одягу; 24.06.2012р. накладено догану за поління в невстановленому місці; 25.05.2013р. накладено догану за навішене спальне місце; 13.03.2014р. накладено сувору догану за зберігання заборонених предметів. На час розгляду справи зазначені стягнення погашені, однак судом враховуються як такі, що характеризують особу засудженого. За час знаходження в СВК №94 засуджений немає подяк, за час відбування покарання засуджений зарекомендував себе посередньо. На теперішній час не працевлаштований, намірів працевлаштуватися не виявляє. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику реагує агресивно. Посягає на права і свободи, честь і гідність персоналу, постійно сперечається, висловлюється негативно у бік адміністрації. Свідомо не утримує у чистоті і порядку спальне місце, має неохайний зовнішній вигляд. Зневажливо ставиться до майна установи і предметі, якими користується, догляд за ними не здійснює. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговуванням, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи і перекладає їх виконання на інших засуджених. Допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участь у виховних заходах не приймає, не бажає приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як необґрунтовану і незаконну та застосувати відносно нього ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він відбув необхідну частину строку покарання, нових стягнень не має і своєю поведінкою довів своє виправлення. Крім того вказує нате, що з 2007 року він хворіє на туберкульоз та знаходиться на обліку в зв`язку з чим не має можливості працювати в колонії. Також ОСОБА_8 посилається на те, що суд при прийнятті рішення послався на його характеристику від начальника відділення СПС №10, яка на його думку не відповідає дійсності, оскільки в період з 2014 по 2017 рік він не мав жодного зауваження. Вважає, що судом першої інстанції дане подання розглянуто не всебічно та не об`єктивно, та взято уваги лише доводи адміністрації колонії, з якими не згоден.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_8 , який на даний момент працевлаштований, заохочень на сьогодні не має, хворіє на туберкульоз з 2007 року, на даний час вилікувався, підтримав вимоги своєї апеляції, думку захисника, який просив апеляційну скаргу підзахисного задовольнити, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув 2/3 строку призначеного покарання, має 5 стягнень, заохочень не має, не працевлаштований, характеризується негативно, намірів працевлаштуватися не виявляє, У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику реагує агресивно, постійно сперечається, висловлюється негативно у бік адміністрації, свідомо не утримує у чистоті і порядку спальне місце, має неохайний зовнішній вигляд. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи і перекладає їх виконання на інших засуджених, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участь у виховних заходах не приймає.

Згідно вимог ст. 81 КК України, крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправній установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину і його особу в цілому.

Відповідно до ст. 12 КК України, засуджений скоїв тяжкий злочин, не одноразово був судимим за інші злочини, але знову скоїв тяжкий злочин, що свідчать про те, що ОСОБА_8 схильний до антисоціальної поведінки.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, про що свідчить відсутність заохочень та його відношення до праці.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні даного клопотання, а доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення суперечать наявним матеріалам.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для зміни чи скасування судового рішення, не вбачається, і тому апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляцію засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року про відмову засудженому ОСОБА_8 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4