07.02.2018 Провадження № 1-м/331/2/2018
Єдиний унікальний номер 331/6302/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі клопотання Міністерства юстиції України про приведення постанови суду Російської Федерації щодо застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення постанови суду Російської Федерації щодо застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Постановою Тушинського районного суду м. Москви від 18.01.2010 року призначено застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 161 (замах на грабіж) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням, відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

В теперішній час ОСОБА_4 проходить курс примусового лікування у Державній казенній установі «Психіатрична лікарня № 5» Департаменту охорони здоров`я м. Москви за адресою: Російська Федерація, Московська область, Чеховський р-н, с. Троїцьке, буд. № 5.

10 серпня 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 2554/5 прийнято рішення про прийняття в Україну для проведення примусового лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 2 Конвенції про передачу осіб, які страждають психічними розладами, для проведення примусового лікування 1997 року, та на підставі запиту Генеральної прокуратури Російської Федерації від 11.02.2016 року за № 81/2-1322-15.

Листом Міністерства охорони здоров`я України від 29.05.2017 року ОСОБА_4 для продовження примусового лікування на території України визначено психіатричний заклад, а саме: «Київську міську психоневрологічну лікарню № 3» (Київська обл., Васильківський р-н, смт. Глеваха).

Вислухавши думку прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , яка не заперечувала проти задоволення клопотання, дослідивши надані матеріали, суд дійшов висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення постанови суду Російської Федерації щодо застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, та підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про передбачу осіб, які страждають психічними розладами, для проведення примусового лікування, від 28 березня 1997 року, громадяни кожної з Договірних Сторін, які вчинили суспільне небезпечні дії в стані неосудності, відносно яких є рішення суду про застосування до них примусових заходів медичного характеру на території іншої Договірної сторони, за взаємною згодою цих Договірних Сторін передаються для проведення примусового лікування в ту державу, громадянами якої вони є.

Згідно постанови Тушинського районного суду м. Москви від 18.01.2010 року ОСОБА_4 вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, за ознаками замаху на грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна.

Так вона ( ОСОБА_4 ) 27.08.2009 року, близько 00 годин 05 хвилин, знаходячись на автобусній зупинці за адресою: АДРЕСА_1 , підійшла до громадянки ОСОБА_6 та вихопила з її рук гаманець коричневого кольору, зі шкіри вартістю 500 рублів, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1840 рублів та дисконтна карта магазину «Сьомий континент», яка матеріальної цінності не має, таким чином ОСОБА_4 відкрито викрала майно громадянки ОСОБА_6 , після чого вона ( ОСОБА_4 ), не звертаючи уваги на крики потерпілої с проханням повернути майно, утримуючи при собі викрадене, намагалась зникнути, проте була зупинена перехожим.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 30 ч. 1 ст. 161 Кримінального кодексу РФ як замах на грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна.

Постановою Тушинського районного суду м. Москви від 18.01.2010 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене нею суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 30 ч. 1 ст. 161 КК РФ та застосовано до неї примусові заходи медичного характеру з поміщенням до психіатричного стаціонару спеціалізованого типу.

Згідно положень ст. 2 Конвенції про передачу осіб, які страждають психічними розладами, для проведення примусового лікування, від 28 березня 1997 року передача особи для проведення примусового лікування здійснюється, якщо:

а) рішення суду про застосування примусових заходів медичного характеру набуло законної сили;

б) особа, яка направлена на примусове лікування, вчинила дію, яка є кримінальне караною за законодавством обох Договірних Сторін;

в) законодавством обох Договірних Сторін передбачені аналогічні заходи медичного характеру;

г) у Договірної Сторони, що приймає, є можливість забезпечити необхідне лікування та відповідні заходи безпеки;

д) отримана згода хворого, а у випадку його нездатності до вільного волевиявлення - згода його законного представника.

З наданих суду матеріалів вбачається, що Постанова Тушинського районного суду м. Москви від 18.01.2010 року, якою ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєне нею суспільно небезпечне діяння, яке полягає у замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), із застосуванням до неї примусових заходів медичного характеру, набрала законної сили 29.01.2010 року.

Згідно копії постанови Чеховського міського суду Московської області від 01.12.2017 року термін застосування примусових заходів медичного характеру продовжено на подальші 6 місяців.

В Україні відповідальність за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) передбачена ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, тобто є кримінально-карним діянням.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно листа заступника міністра Міністерства охорони здоров`я України ОСОБА_7 від 29.05.2017 року аналогічні згаданим примусові заходи медичного характеру та відповідні заходи безпеки можуть бути застосовані до ОСОБА_4 у разі її

передачі до України у відділеннях з посиленим наглядом обласних психіатричних лікарень, зокрема, у Київській міській психоневрологічній лікарні № 3 (а.с. 24).

Таким чином, МОЗ надає дозвіл на передачу ОСОБА_4 для продовження примусових заходів медичного характеру в України за умови дотримання вимог Порядку переведення хворих на психічні розлади, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, затвердженого наказом МОЗ України від 08.10.2001 № 397 «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01.03.2002 року за № 220/6508.

В матеріалах, наданих суду, також міститься заява ОСОБА_4 щодо згоди на передання її для продовження примусового лікування в Україну, завірена головним лікарем Державної казенної установі «Психіатрична лікарня № 5» Департаменту охорони здоров`я м. Москви (а.с.12).

Згідно листа директора департаменту санітарно-епідеміологічного благополуччя, організації екстреної медичної допомоги та експертної діяльності ОСОБА_8 від 18.01.2016 року № 14-1/2107096 будь-яких протипоказань для передання ОСОБА_4 на територію України немає (а.с. 11).

Згідно відповіді Олександрівського районного відділу у. м Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 21.09.2017 року № 23.10-6529 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Запоріжжя, була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим РВУМВС України в Запорізькій області 12.02.2009 року (а.с. 83).

Таким чином, викладене дає підстави дійти висновку про можливість передання ОСОБА_4 на територію України для продовження застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

В клопотанні Міністерства юстиції України також порушується питання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою доставки її до Київської міської психоневрологічної лікарні № З.

Вирішуючи це питання суд виходить з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В частині другій статті 183 КПК України викладено виключний перелік осіб, до яких може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Частиною 1 статті 193 КПК України встановлено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, щодо необхідності відмови в обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки у суду немає відомостей про те, що ОСОБА_4 є підозрюваною у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, особа не є присутньою в судовому засіданні, не відноситься до переліку осіб, зазначених у ч. 2 ст. 183 КПК України, тощо.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4 Конвенції про передбачу осіб, які страждають психічними розладами, для проведення примусового лікування від 28 березня 1997 року, ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 602-610 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Привести постанову Тушинського районного суду м. Москви від 18.01.2010 року, якою ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене нею суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 30 ч. 1 ст. 161 КК РФ та застосовано до неї примусові заходи медичного характеру з поміщенням до психіатричного стаціонару спеціалізованого типу, у відповідність із законодавством України.

Вважати, що ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене нею суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.186 КК України.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи медичного характеру, помістивши її до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_10