УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/5448/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 18.08.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 190 ч. 2, 75,76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним за ч.2 ст.190 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково ухвалено приєднати невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 18.08.2014 року та остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття 2 роки 6 місяців обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
До вступу вироку в законну силу обрано обвинуваченому ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави в особі Житомирського НДЕКЦ МВС України 196 грн. 56 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Речовий доказ - фотокамеру «Samsung WB-100», що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ухвалено залишити потерпілій.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.
Так, близько 18 години 10 хвилин 27 серпня 2014 року ОСОБА_7 , знаходячись поруч з будинком АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , що виразилось у повідомленні неправдивої інформації щодо дійсних намірів, діючи повторно, попросив у неї фотокамеру «Samsung WB-100» під приводом використання її для зйомки рекламного відео, яку обіцяв повернути протягом нетривалого часу.
ОСОБА_10 , не знаючи про злочинний намір ОСОБА_7 , розраховуючи на його порядність, без будь - якого примусу, власноручно передала йому фотокамеру «Samsung WB-100» вартістю 1330 грн., споряджену флеш-картою «micro CD» об`ємом пам`яті 4 Гб. вартістю 50 грн., чотирма акумуляторними батарейками «GP 2100» вартістю 35 грн. за штуку загальною вартістю 140 грн.
ОСОБА_7 , заволодівши вищевказаним майном на загальну суму 1520 грн., не маючи наміру повертати його потерпілій, цього ж дня заклав фотокамеру разом з комплектуючими до ломбарду «Скарбниця», розташованого за адресою: м. Бердичів, пров. Тихий 2, а грошовими коштами, які отримав, розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1520 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити: призначивши йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком - 2 роки. Посилається на те, що вирок суду є несправедливим, оскільки під час розгляду справи та постановлення вироку суд не прийняв до уваги усі пом`якшуючі обставини, допустив однобічність та неповноту судового слідства, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та його особі. Вказує, що суд першої інстанції визнав пом`якшуючою обставиною - щире каяття, однак помилково не визнав пом`якшуючою обставиною відшкодування шкоди потерпілій. За місцем проживання він характеризується з позитивної сторони. Вказує, що зрозумів свою помилку та готовий виправитись без відбування покарання, тяжкість злочину, умови та обставини за яких його було вчинено, наявність низки пом`якшуючих обставин застосування положення ст.75 КК України є можливим та справедливим, так як судом першої інстанції було призначено надто суворе та несправедливе покарання, враховуючи всі наведені вище обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
ОСОБА_7 вчинив злочин проти власності, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, будучи судимим за аналогічний злочини, що свідчить про те, що на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та продовжує займатися злочинною діяльністю. Суд під час розгляду провадження в повній мірі встановив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції не встановлено.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України та врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Судом враховано особу винного, який не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, є судимим за аналогічний злочини, вчинив злочин в період іспитового строку, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та небажання до нормальної адаптації у суспільстві. Тому суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин провадження правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у вигляді обмеження волі. Судом правильно застосовано ч.1 ст.71 КК України та визначено остаточне покарання.
Твердження обвинуваченого про те, що при призначенні йому покарання судом першої інстанції не враховано пом`якшуючою обставиною відшкодування шкоди потерпілій є безпідставними, оскільки відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання є добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. В ході проведення досудового розслідування потерпілій ОСОБА_10 було повернуто працівниками поліції належну їй фотокамеру, про що свідчить її розписка, однак це повернення було наслідком правоохоронної діяльності працівників поліції, а не добровільне відшкодування з боку обвинуваченого. Під час розгляду провадження не було встановлено, що дане повернення з боку обвинуваченого ОСОБА_7 було саме добровільним, а не під тиском кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
З огляду на викладене наявність лише однієї пом`якшуючої обставини, крім того такої, що істотно не знижує ступінь вчиненого злочину не може бути підставою для застосування ст.69 КК України.
Посилання обвинуваченого на те, що він зрозумів свою помилку і готовий виправитися без відбування покарання, на думку колегії суддів наразі є передчасними та голослівними, враховуючи наявність попереднього вироку, згідно якого за аналогічних обставин ним було вчинено злочин, що свідчить про те, що обвинувачений не робить належних висновків та не бажає ставати на шлях виправлення і для вчинення злочинів використовує одну й ту саму схему.
Твердження обвинуваченого про необхідність призначення покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України також є безпідставними та не грунтуються на вимогах закону, оскільки злочин вчинено ОСОБА_7 під час іспитового строку, що виключає можливість повторного застосування ст.ст.75, 76 КК України.
Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , з мотивів зазначених в його апеляційній скарзі, немає.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не виявлено.
Разом з тим під час апеляційного розгляду провадження захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_11 було заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого амністії та звільнення його від призначеного покарання на підставі п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Так, відповідно до п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.
Як вбачається з долучених до клопотання документів, ОСОБА_7 є інвалідом 3-ї групи.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 разом обвинуваченим ОСОБА_7 клопотання про застосування до нього амністії підтримали та просили задовольнити. Прокурор не заперечив проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 застосування амністії з мотивів, наведених в поданому захисником ОСОБА_11 клопотанні, оскільки останній є інвалідом 3-ї групи та підлягає звільненню на підставі Закону України «Про амністію в 2016 року».
За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_8 та звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком суду першої інстанції покарання на підставі п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2016 року щодо нього, - без зміни.
Клопотання захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Відповідно до п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного вироком Бердичівського міськрайонного суду м.Житомира від 15 грудня 2016 року за ч.2 ст. 190 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України у виді 2 років 6 місяців обмеження волі.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а засудженим з моменту отримання її копії.
Судді: