УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №277/273/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілого: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, освіта базова загальна середня, вдову, пенсіонерку, раніше не судиму, -
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу засудженій ухвалено обрати тримання під вартою строком на 60 діб до 10.02.2018 року включно, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку взявши її під варту з залу суду.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 439 грн. 80 коп. за проведення експертизи.
Речові докази: ніж, пуста пляшка марки «Житомирський стандарт» ємкістю 0,25 л., дерев`яна палиця, сокира, змиви речовини бурого кольору, одяг ОСОБА_10 , а саме: штани темно коричневого кольору, спортивні штани темно-синього кольору, плавки темно-синього кольору, шкарпетки чорного кольору, сорочка синього кольору з написами ухвалено знищити.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що 02 березня 2016 року близько 20 год. в с. Підлуби Ємільчинського району Житомирської області за місцем проживання по АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків в спальні між нею та її чоловіком ОСОБА_10 виникла суперечка .
Будучи обуреним докорами дружини, ОСОБА_10 вийшов з будинку на вулицю, взяв господарську сокиру та повернувся в будинок у спальну кімнату, де став погрожувати сокирою ОСОБА_7 , замахнувшись на неї. Захищаючись, ОСОБА_7 піднялася з ліжка, взяла біля ліжка дерев`яну палку та нанесла нею один удар по лівій частині тулуба ОСОБА_10 , відштовхнувши тим само його від себе, та вибігла зі спальні в кухню. Втікаючи по кухні, ОСОБА_7 побачила на столі проти ходу свого слідування кухонний ніж. Маючи реальну можливість втекти далі з кухні праворуч в сіни та на вулицю і тим самим уникнути подальшого продовження конфлікту, ОСОБА_7 , будучи обуреною образами чоловіка та намаганням останнього її вбити, вирішила умисно вбити ОСОБА_10 ..
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 взяла зі столу на кухні у праву руку кухонний ніж та знову повернулася до спальні, де біля ліжка стояв ОСОБА_10 без сокири та продовжував висловлюватися в адресу дружини образи. Наблизившись до чоловіка, ОСОБА_7 , умисно нанесла йому клинком ножа один удар у ліву частину грудей, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді одиночної колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітини зліва з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, міжреберних м`язів 3 го міжребія, пристінкової плеври, лівої легені в ділянці кореня(наскрізного поранення), головного бронху та супутніх йому кровоносних судин, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент спричинення, та є в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Смерть ОСОБА_10 настала від одиночного колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені, яке ускладнилося розвитком гострої крововтрати та аспірації кров`ю.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду змінити, а саме змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України. Посилається на те, що підставою для зміни вироку суду є невідповідність висновків суду, викладених у ньому фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неповнота судового розгляду. Вказує на те, що суд аналізуючи її показання, невірно їх розтлумачив та зробив хибні висновки про визнання її винною у вмисному вбивстві, не взявши до уваги те, що її чоловік намагався її вбити, погрожував сокирою, був у стані алкогольного сп`яніння та не контролював свої дії і не мав змоги зупинитися. Стверджує, що в такій обстановці розуміючи, що їй загрожує, знаходячись у стані шоку та боячись за своє життя вона змушена була захищатися, не маючи наміру вбивати чоловіка, а лише з метою оборони вдарила його в ліву частину грудної клітини. Вказує також, що судом першої інстанції не були допитані свідки, які були допитані під час досудового розслідування і показання яких мають велике значення для доведення невідповідної кваліфікації злочину. Стверджує, що в її діях відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст.115 КК України.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої, прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. Вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 підтримала усі доводи та пояснення, наведені в апеляційній скарзі, додатково пояснила, що сварилася з загиблим впродовж всього спільного життя із-за зловживанням ним алкогольними напоями, в день вбивства злякалася неправомірних дій свого чоловіка, який в стані алкогольного сп`яніння погрожував їй сокирою, відштовхнувши його, побігла до кухні та взявши там кухонний ніж, повернулася в кімнату до чоловіка, який вже не тримав сокиру, підійшла до нього з ножем, щоб він побачив, що в неї також є чим захищатися, та не зрозуміла, як сталося, що вдарила його цим ножем, хоча вбивати не бажала. Потім деякий час приходила в себе, пересвідчившись, що чоловік лежить в коридорі, в подальшому подзвонила до сусідки, сказавши, що необхідно викликати швидку допомогу. Також обвинувачена зазначила, що вона не могла уникнути продовження скандалу та загрози від п`яного чоловіка, оскільки на вулиці було темно, холодно, та йти їй було в вечірній час нікуди. Крім того обвинувачена пояснила, що нікого крім неї та чоловіка на час зазначених подій поруч не було, тому будь-яких свідків, які були безпосередніми очевидцями подій того вечора, немає.
Потерпілий в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої, яка є його матір`ю, пояснив, що немає ніяких претензій до неї, підтвердив, що між нею та батьком дійсно постійно виникали сварки у зв`язку з вживанням ним алкогольних напоїв, просив не позбавляти обвинувачену свободи, врахувати її вік та стан здоров`я.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та підтримав письмові заперечення, надані апеляційному суду.
Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, обвинувачену, яка підтримала свою апеляційну скаргу, захисника, який підтримав апеляційні скаргу обвинуваченої, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та вирок суду першої інстанції в межах ст. 404 КПК України , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої з приводу того, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними.
У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним. Зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні нею даного злочину.
Твердження обвинуваченої про те, що суд аналізуючи її покази, надані під час судового розгляду провадження, невірно їх розтлумачив та прийшов до хибного висновку про визнання її винною у вчиненні вмисного вбивства, а також про необхідність перекваліфікації її дій на ст.118 КК України, є надуманими.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 свою вину визнала повністю, дала визнавальні показання про свою причетність до вчиненого злочину.
Зокрема, щодо обставин нанесеного удару ножем зазначила, що під час суперечки чоловік - ОСОБА_10 розлютився вибіг на вулицю з кімнати. Через дуже короткий проміжок часу повернувся, в правій руці у нього була господарська сокира. Він продовжив нецензурно та образливо висловлюватися в її адресу, при цьому замахувався сокирою над головою. Тоді швидко взяла біля ліжка палицю та нанесла нею удар чоловікові по лівому плечу, тим самим відштовхнувши його від себе. Чоловік відхитнувся назад, обперся спиною об одвірок дверей з кухні але не впав, тоді ж він випустив з рук сокиру. Злякалася, боялася, що чоловік зарубає, тому швидко пробігла мимо нього на кухню. Все відбулося швидко. Могла далі з кухні втекти на вулицю, однак не втекла. На столі проти ходу свого слідування побачила на кухні ніж, взяла його в праву руку, розвернулась та повернулась до чоловіка в кімнату. В той час чоловік в нетверезому стані відійшов від одвірка до ліжка в спальній, сокири в руках він не тримав. Сокира лежала біля нього за півметра на підлозі. Підійшла до чоловіка та «штрикнула» ножем в груди. Відчула, що клинок пробив одяг та трохи зайшов у глиб тіла. Думала що чоловік тоді хитнувся та клинок ножа зайшов глибше в тіло. Зразу ж витягнула ножа з тіла. Чоловік рукою, взявся за рану та пішов з кімнати в кухню, а потім у сіни, де впав.
Зазначені пояснення обвинувачена підтвердила і в ході апеляційного перегляду вироку, додатково пояснивши, що повернулася до чоловіка з ножем для того, щоб той зрозумів, що в неї також є захист. При цьому вона мала можливість втекти, однак не зробила цього, оскільки було вже пізно та холодно, їй нікуди було іти. Яким чином та навіщо вдарила чоловіка ножем, пояснити в апеляційному суді не змогла, посилаючись на перебування в шоковому стані.
Аналізуючи обставини провадження, встановлені судом першої інстанції, доводи та пояснення обвинуваченої при апеляційному перегляді вироку, та законодавчу базу, якою може врегульовано дії обвинуваченої з огляду на наведені нею обставини вчиненого нею кримінального правопорушення та встановлені судом, слід зазначити наступне:
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).
Відповідно до ч.1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захист. Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
В основі розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК України) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України) перебуває мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Так, в судовому засіданні ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_10 і раніше в ході суперечок погрожував їй, однак не зазначила про реальну реалізацію цих погроз, до правоохоронних органів з цього приводу вона не зверталась. Ці обставини дають підстави для критичної оцінки в цій частині показань обвинуваченої. Крім того, потерпілий ОСОБА_10 характеризувався з позитивної сторони, мали місце зловживання алкоголем, однак серед сусідів та односельчан він користувався повагою. Скарг та зауважень щодо його поведінки у громадських місцях - не надходило.
Також, за результатами проведеної судово-медичної експертизи (висновок №40 від 03.03.2016 а.с. 177) у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не виявлено.
Встановлені в судовому засіданні обставини справи свідчать, що відштовхнувши ударом палиці чоловіка - ОСОБА_10 , пройшовши повз нього на кухню, усвідомлюючи, що сокира фактично випала в нього з рук та суспільна небезпека посягання на життя відсутня, відсутня загроза продовження неправомірних дій з боку потерпілого у вигляді нападу напад на неї, і є вільний хід та можливість з кухні праворуч піти в сіни і далі з будинку, взагалі уникаючи конфлікту, ОСОБА_7 навпаки, взяла з кухні ніж та за відсутності реальної загрози життю, повернулася до кімнати і нанесла ножем удар в груди чоловіку, який не здійснюючи ніяких активних загрозливих дій відносно неї, просто стояв (без сокири в руках)біля ліжка і нецензурно лаявся.
Таким чином встановлені судом фактичні обставини провадження свідчать про те, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками на момент вчинення обвинуваченою удару ножем не могли створити реальну безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_7 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди своєму чоловіку, а отже вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 , завдаючи потерпілому удару ножем, перебувала у стані необхідної оборони, про що йдеться у її апеляційній скарзі, підстав немає.
З огляду на викладене доводи обвинуваченої про те, що даний злочин вона вчинила у стані необхідної оборони є хибними, оскільки за відсутності реального посягання на життя - відсутні підстави для необхідної оборони та відповідно і для її перевищення, а тому дії обвинуваченої обґрунтовано отримали юридичну оцінку за ч.1 ст.115 КК України.
На підставі наведених обставин також не знайшли свого підтвердження і доводи обвинуваченої про відсутність в неї умислу на вбивство свого чоловіка, враховуючи також і те, що удар кухонним ножем загальною довжиною 32 см обвинуваченою завдано в ліву частину грудної клітки потерпілого, тобто в життєво важливу частину тіла із значним прикладанням сили, про що свідчить довжина раневого каналу 10 см. Таким чином, враховуючи сукупність наведених обставин, а також і висновки судово-психіатричної експертизи, обвинувачена усвідомлювала суспільно-небезпечний характер своїх дій , передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки та бажала їх настання.
Посилання обвинуваченої на те, що судом першої інстанції не було заслухано важливих свідків, які були допитані в ході досудового розслідування, та пояснення яких, на її думку, мають важливе значення для кваліфікації її дій, також не можуть бути підставою для скасування чи зміни вироку суду, оскільки як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалося і самою обвинуваченою, що безпосередніх свідків обставин вчинення кримінального правопорушення не було, не зазначила вона про наявність таких свідків і в ході апеляційного перегляду вироку суду.
Підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої апеляційним судом не вбачається.
Покарання ОСОБА_7 судом призначено із урахуванням усіх передбачених ст. 65 КК України обставини, більш того, із врахуванням положень ст. 69 КК України нижче за нижчу межу, встановлену санкцією ч.1 ст. 115 КК України.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку, судом допущено не було.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року щодо неї за ч.1 ст.115 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а засудженою, що знаходиться під вартою в той же строк та в тому ж порядку з моменту отримання копії ухвали.

Судді: