Дата документу Справа № 314/2536/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/292/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № № 314/2536/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», в апеляційному порядку, матеріали про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Вільнянського районного суду від засудженого державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_7 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції встановив, що під час відбування покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований лише протягом двох місяців, листопад та грудень 2016 року, що є дуже незначним, та погодився з висновком комісії державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» від 17.11.2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженому ОСОБА_7 як такому, що не довів своє виправлення. Крім того, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений вважає, що районний суд розглянув його клопотання не в повному обсязі, тому просить переглянути рішення суду першої інстанції щодо його умовно-дострокового звільнення. Зазначає, що він відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії №20, де працює та навчається у ПТУ. Суд не взяв до уваги, що він у 2014 році вивчився за спеціальністю оператор котельні; під час відбування покарання усвідомив значимість виправлення та готовий бути корисним на свободі для суспільства своїми професіями та працею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом, і що випливає з матеріалів справи засудженого, ОСОБА_7 з 05.08.2013 року відбуває покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)».

За час відбування покарання характеризується наступним чином: норми, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи порушував, за що 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 3 рази заохочувався правами начальника колонії.

Працевлаштований робочим будівельної бригади, до праці ставиться добре, наполегливо. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Відповідно до ст. 65 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у реалізації диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт».
Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.
Відповідно до ст. 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.
Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому, судова колегія приймає до уваги, що засуджений ОСОБА_7 судимий за скоєння аналогічного злочину, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став та знову продовжив свою злочинну діяльність, що у сукупності із поведінкою останнього під час відбуття покарання за останнім вироком, свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За відомостями протоколів засідань комісії у 2015 та 2016 роках відмовлено ОСОБА_7 з приводу застосування до засудженого заохочувальних норм передбачених ст. 101 КВК України ст.ст. 82, 81 КК України.

Доводи апелянта про те, що суд при розгляді його клопотання не взяв до уваги, що він у 2014 році вивчився за спеціальністю оператор котельні; під час відбування покарання усвідомив значимість виправлення та готовий бути корисним на свободі для суспільства своїми професіями та працею, є безпідставними, адже вказані обставини суд врахував, однак при їх оцінці дійшов висновку, що вони у сукупності з іншими обставинами не свідчать, що ОСОБА_7 довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4