Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/681/17 Головуючий у суді І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 81 КК України Доповідач у суді ІІ-ої інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, матеріали клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2017 року, якою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , засудженого: 23.09.2010 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі,
залишено без задоволення клопотання засудженого про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И Л А:
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до районного суду з заявою про умовно - дострокове звільнення його від відбування покарання, мотивуючи це тим, що він став на шлях виправлення і своєю поведінкою довів своє виправлення.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2017 рокузалишено без задоволення вказане клопотання.
Своє рішення районний суд мотивував тим, засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання характеризується задовільно, але за весь час відбування покарання допустив дев`ятнадцять порушень встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення та начальника колонії, один раз поміщався до ДІЗО установи, допущенні порушення переважно виражались у нетактовній поведінці. Також засуджений має лише два заохочення за 2013 рік, після чого його поведінка не змінювалася на краще.
Вказані обставини в їх сукупності, не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого та вказують виключно про ситуативний характер поведінки засудженого.
Окрім цього, наявні заохочення за сумлінне ставлення до праці, а також позитивна поведінка засудженого останній час, самі по собі не можуть характеризувати засудженого тільки з позитивного боку за весь період відбування покарання в місцях позбавлення волі та з врахуванням зазначених вище обставин - не свідчать про наявність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та звільнити умовно-достроково ОСОБА_8 від відбування покарання на невідбутний строк покарання, який становить один рік та одинадцять місяців.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, так як мав два заохочення за сумлінне ставлення до праці, а третє заохочення з невідомих причин не було внесено до його характеристики. ОСОБА_8 дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Дисциплінарні стягнення погашені. На профілактичному обліку не перебував.
До роботи ставиться сумлінно, добросовісно, бере участь в роботах по благоустрою приміщень на території установи. На заходи виховного та профілактичного впливу реагує правильно. Вину у скоєному визнає повністю, розкаюється у вчиненому.
Офіційно не працевлаштований, оскільки відсутні робочі місця. Проте старанно займається ремонтними роботами, а дружина неодноразово надавала благодійну допомогу на закупівлю будівельних матеріалів. Вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення - є необґрунтованим.
Крім того, висновок суду про те, що засуджений «не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно, намагається самостійно виконати роботи з самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має» - не підтверджується матеріалами особової справи ОСОБА_8 а тому є такими, що не відповідають дійсності.
Також, ОСОБА_8 має на утриманні дружину, яка має другу групу інвалідності та потребує допомоги від свого чоловіка.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримала апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення. Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_8 засуджено вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2017 за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.
За час відбування покарання, з 2010 року по 2016 рік, засуджений ОСОБА_8 допустив дев`ятнадцять порушень встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення та начальника колонії, один раз поміщався до ДІЗО установи. При цьому останнє стягнення накладене 07.12.2016 року за нетактовно поведінку, а саме: заважав проведенню перевірки.
Зазначене в свою чергу свідчить про не бажання засудженого ОСОБА_8 доводити соє виправлення.
Наявність лише двох заохочень за 2013 рік, не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки після їх оголошення з 2013 року по 2016 роки на ОСОБА_8 накладено 12 стягнень за порушення встановленого порядку відбування покарання.
Факт наявності у ОСОБА_8 одного заохочення за 2017 рік, на яке посилається захисник у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , надавши відповідне підтвердження в суді апеляційної інстанції, не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення останнього, а лише характеризує його поведінку протягом 2017 року.
Крім того, відповідно до висновку, який міститься в характеристиці на засудженого ОСОБА_8 затвердженого начальником Петровської виправної колонії № 49 (а.с. 7-8) безпосередньо зазначено, що ОСОБА_8 за час відбування покарання не довів свого правлення, тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що засуджений ОСОБА_8 не повністю довів своє виправлення, тим самим не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Апеляційні вимоги захисника стосовно того ОСОБА_8 має позитивну характеристику та дружну, у якої 2 група інвалідності, колегією суддів не може біти враховано, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 81 КК України підставами для застосування умовно-дострокового звільнення є сумлінна поведінка засудженого і сумлінне ставлення його до праці. При цьому факт наявності у засудженого ОСОБА_8 19 стягнень порушень встановленого порядку відбування покарання жодним чином не характеризує останнього з позитивної сторони, а зміни поведінки засудженого у період усього часу відбування покарання не були послідовними та системними.
Посилання захисника на висновок суду про те, що засуджений «не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно, намагається самостійно виконати роботи з самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має» взагалі є безпідставним оскільки з тексту ухвали Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2017 року не вбачається, що суддя прийшов до такого висновку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2017 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2017 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4