Дата документу Справа № 310/1417/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 310/1417/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/1142/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула 05 вересня2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старобогданівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року обставини:
30.10.16 р. приблизно о 10 годині ОСОБА_7 , знаходячись біля огородженої території дачної ділянки № 201 СОТ «Мрія» Азовської сільради Бердянського району Запорізької області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, переліз через паркан та проник на територію дачної ділянки, після чого через незачинені двері проник до підвалу дачного будинку, звідки таємно викрав належний ОСОБА_8 велосипед марки «Стелс» вартістю 1392, 26 грн., з яким покинув місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі 4 ст.70 КК України до покарання за цим вироком частково у виді одного місяця позбавлення волі приєднано не відбуте покарання за вироком Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 31.01.17 р. і остаточно визначено покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.
Постановлено строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 19.04.17 р., зарахувавши, відповідно до положень ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком чинності залишено без змін у виді тримання під вартою в Вільнянській УВП УДПтС України в Запорізькій області (№11).
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 175, 92 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вказує, що кримінальне провадження повністю сфабриковано проти нього, просить вирок скасувати.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, думку прокурора щодо обґрунтованості вироку, обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та висловив непогодження з вироком,перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивувальна частина вироку має відповідати вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Проте, на думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Суд першої інстанції не розглядав провадження за скороченою процедурою, а прийшов до висновку про дослідження певних доказів.

За змістом оскаржуваного вироку, районним судом визнано доведеним вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого слідством кримінального правопорушення з посиланням на дослідженні в судовому засіданні докази.

З цього приводу місцевий суд послався на покази потерпілої щодо констатації факту викрадення велосипеду, витяг з ЄРДР, висновок експерта про вартість велосипеду. Натомість суд не розкрив суті вказаних доказів у світлі висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 .

Отже, висновки суду про доведеність провини обвинуваченого за інкримінованим останньому злочином, в контексті пояснень ОСОБА_7 при апеляційному розгляді щодо штучності створених працівниками поліції обставин, є неаргументованими.

Суд, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, не навів переконливих доказів стосовно доведеності слідством провини ОСОБА_7 , а пояснення останнього в суді першої інстанції про вчинення крадіжки з гаражу, що слідує з журналу судового засідання (зворот а.с.50) не узгоджуються із фактичними обставинами, що встановлені як слідством, так і судом та кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України за кваліфікуючої ознакою проникнення у житло. Вказані протиріччя судом не усунені, а пояснення обвинуваченого щодо фактичних обставин у вироку відображені не вірно.

Разом з тим, відповідно з вимогами ст. 404 КПК України, апеляційний суд, за відсутності відповідних клопотань, позбавлений можливості дослідити докази та перевірити певні обставини.
Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України про порядок заповнення прогалин і врегулювання колізій у правовому регулюванні кримінально-процесуальних відносин шляхом застосування загальних засад кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.

З метою додержання принципів, викладених у ст.ст. 9, 22 КПК України щодо законності, забезпечення змагальності сторін, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно вирішити поставленні перед ним питання з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу після скасування вироку, колегія суддів, врахувавши існування раніше встановлених ризиків та відомостей щодо особистості ОСОБА_7 , не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого, з огляду на що обраний відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити відносно ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 04 жовтня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4