Справа № 715/431/18
Провадження № 1-кс/715/42/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2018 смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в смт. Глибока в залі суду клопотання слідчого СВ Глибоцького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Глибоцького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 звернувся до Глибоцького районного суду з клопотанням, погодженим з прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 про арешт майна. В клопотанні слідчий посилається на те, що 27.01.2018 року приблизно о 15:35 год. на міжнародному КПП «Порубне» в с. Тереблече Глибоцького р-ну Чернівецької області, під час перетину державного кордону України громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 , на т/з марки «PEUGROT 206» н.з., НОМЕР_1 , при огляді вищевказаного автомобіля працівниками відділу прикордонної служби, було виявлено ознаки механічного втручання зі слідами уварювання несущої пластини VIN номеру, яка розташована в багажному відділенні автомобіля.

Так, 27.01.2018 року по даному факту було внесено відомості до ЄРДР № 0000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

05.02.2018 року було призначено трасологічну експертизу по т/з марки «PEUGROT 206» н.з., НОМЕР_1 , щодо ідентифікації номер кузова автомобіля марки «PEUGROT 206» н.з., НОМЕР_1 , піддавався змінам шляхом наварювання на місце передбачене ідентифікаційного номеру шасі (рами) заводом виробника.

Крім того було допитано громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 , який повідомив, що вищевказаний т/з він придбав у громадянина країни Польщі, та про факт зміни ідентифікаційного номеру, йому вперше стало відомо під час того як його зупинили на КПП «Порубне», жодних протиправних дій з його боку допущено не було.

Поряд з цим того надав документи сумнівного походження, щодо проведений робіт зі зміни номеру шасі (рами). У зв`язку із чим для перевірки наданих документів, виникла необхідність надати міжнародне доручення до країни Польщі, для з`ясування чи дійсно вищевказаний громадянин звертався у відповідні державні установи з приводу зміни номеру шасі (рами) в т/з марки «PEUGROT 206» н.з., НОМЕР_1 .

На підставі викладеного просить суд, накласти арешт (з обмеженням розпорядження, користування, володіння) на транспортний засіб марки «PEUGROT 206» н.з., НОМЕР_1 , з метою збереження речового доказу.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали повністю і просили суд його задовольнити.

Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Згідно пунктом другим частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Також згідно п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Окрім того, у відповідності до частини третьої вказаної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі ч.4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати чи пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть зашкодити кримінальному провадженню.

ч.1 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватись та розпоряджатись певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч.2 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасово вилученим може бути майно вигляді речей, документів, грошей, тощо, до яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи

знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі

його сліди;

2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи

від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном і згідно з п.3 ч.1 ст. 169 КПК України підлягають поверненню особі, у якої воно було вилучено.

ч. 5 ст. 171 КПК України, передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна інакше майно має бути негайно повернуто особі у якої його було вилучено

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За таких обставин вважаю, що дане клопотання внесене до суду з порушенням вимог КПК України та не доведено необхідність арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Також, суд враховує, що дані про кримінальне правопорушення внесенні до ЄРДР 27.01.2018 року, коли і було тимчасово вилучено транспортний засіб, а звернення до суду з клопотанням про арешт майна відбулося лише 02.03.2018 року.

Більш того, на даний час підозру нікому не пред`явлено, дане діяння органом досудового розслідування кваліфікується за ст. 290 КК України, санкція якої не передбачає конфіскацію транспортних засобів, цивільний полов у справі не заявлений і з матеріалів справи вбачається, що діяння вчинене за межами території України, найбільш ймовірно іноземними громадянами, тому виникають об`єктивні сумніви у обґрунтованості кваліфікації діяння за нормами законодавства України, оскільки згідно ст.ст. 6, 7 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність поширюється на злочини вчинені на території України або громадянами України за межами території України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Глибоцького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий судддя: