Дата документу Справа № 337/5765/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/5765/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/308/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого: 23 січня 2014 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Караганда, Казахстан, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 08 квітня 2011 року Деснянським районним судом м.Києва за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі, 19 жовтня 2011 року на підставі п.«а» ст.3 Закону України «Про амністію» звільнений від відбування покарання; 13 жовтня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
прокурор Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у пред`явленому їм обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ними цього кримінального правопорушення; ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить безпосередньо дослідити докази обвинувачення, а саме: протокол огляду місця події від 30 червня 2015 року на ділянці місцевості, розташованої біля кафе «Старий Дніпро» по пр.Радянському; протокол затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 30 червня 2015 року; протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою від 20 липня 2015 року; висновки судово - трасологічних експертиз, скасувати вирок суду в частині визнання невинуватими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2014 року призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2014 року призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд безпідставно, порушуючи вимоги ч.ч.2,3 ст.89 КПК України, необґрунтовано визнав протокол огляду місця події від 30 червня 2015 року недопустимим доказом, хоча зазначений протокол відповідає вимогам статей 223, 237 КПК України. Судом необґрунтовано зазначено, що слідчим ОСОБА_13 здійснено не огляд місця події, а обшук осіб. Не відповідають фактичним обставинам провадження твердження суду про те, що стороною обвинувачення було порушено вимоги ст.ст. 208, 213 КПК України та порушено право на захист ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Крім цього, прокурор зазначає, що відповідно до протоколу затримання ОСОБА_6 від 30 червня 2015 року, здійснення обшуку останнього проведено оперуповноваженим Хортицького РВ ЗМУ ОСОБА_14 за участі понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які є однієї статі із затриманим ОСОБА_6 , про що внесені відомості до протоколу. Аналогічна ситуація мала місце із здійсненням обшуку ОСОБА_7 .

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються лише на показаннях засудженого ОСОБА_8 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судовому засіданні, які стверджували, що крадіжку майна потерпілої вчинив ОСОБА_17 самостійно, а вони не були обізнані про його плани. Прокурор вважає, що судом не з`ясовано та не взято до уваги ряд обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Так, протокол місця події від 30 червня 2015 року, на думку апелянта, містить дані про вилучення у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 речей потерпілої та знаряддя злочину. В своїх показаннях ОСОБА_7 детально описував квартиру потерпілої, в той час, коли в судовому засіданні вказав на те, що до квартири потерпілої він не заходив і раніше там не був. Судом не дано належної оцінки висновкам трасологічної експертизи вхідних дверей квартири потерпілої, згідно з якими, пошкодження дверного замка вхідних дверей мало місце із застосуванням вилучених у ОСОБА_7 інструментів.

Згідно з вироком суду, 30 червня 2015 року приблизно о 11-00 годині ОСОБА_8 прибув до будинку АДРЕСА_4 , де обравши квартиру АДРЕСА_5 , як об`єкт вчинення злочину, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження замків вхідних дверей квартири заздалегідь підготовленими для цього інструментами, відчинивши двері квартири, проник до її приміщення, звідки таємно викрав майно ОСОБА_18 на загальну суму 29777 гривень 26 копійок.

Виправдовуючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд вказав на недоведеність вчинення ними вказаного кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора частково і вважала, що вищевказаний вирок суду підлягає скасуванню відносно всіх обвинувачених з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, допущеними судом першої інстанції, і невідповідністю оскаржуваного вироку вимогами ст.374 КПК України, клопотання про дослідження доказів прокурор не підтримала; обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; у разі визнання особи винуватою: окрім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.

Виправдовуючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення, суд зазначив, що в ході судового розгляду не встановлено належних, достовірних, допустимих доказів, які були б достатніми для доведення винуватості останніх у інкримінованому їм кримінальному правопорушенні.

Згідно з правовою позицією, викладеною у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд дав вибіркову оцінку доказам та не проаналізував досліджені докази у їх сукупності, що не відповідає вимогам ст.94 КПК України, та не навів переконливих мотивів, з яких прийняв одні докази та відкинув інші.

Як вбачається з вироку, висновки суду про непричетність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до інкримінованого їм кримінального правопорушення фактично ґрунтуються лише на показаннях обвинуваченого ОСОБА_17 , який зазначив, що крадіжку він вчинив самостійно, а також показаннях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні, які стверджували, що крадіжку вчинив ОСОБА_17 , а вони не були обізнані про його плани.

Відкинувши ряд доказів, наданих стороною обвинувачення, та оцінивши інші докази з огляду на показання обвинувачених, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не доведена.

Разом з цим, суд у вироку вказав на те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення повністю доведена під час розгляду справи, зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

При цьому суд не вказав у вироку, якими саме доказами підтверджується вина ОСОБА_8 , що не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України.

Викладене свідчить про істотні суперечності, допущені судом у вироку, оскільки стороною обвинувачення на підтвердження обвинувачення стосовно всіх обвинувачених надані одні і ті самі докази, на що обґрунтовано вказала прокурор при апеляційному розгляді.

Вказані суперечності, в свою чергу, ставлять під сумнів невинуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального законодавства є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з викладеним, відповідно до вимог ст.409 КПК України, оскаржуваний вирок суду відносно всіх обвинувачених підлягає скасуванню.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів позбавлена можливості виправити вказані недоліки.

Тому, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне, виходячи з загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, всебічно, повно й неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення, належним чином вмотивувавши його.

Оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, інші доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, підлягають ретельній перевірці при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.7, 9, 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4