Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддів:ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 квітня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000496 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринки Вінницької області,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального злочину, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою ступеня тяжкості злочину, даних про особу ОСОБА_5 і належним чином не обґрунтував свого рішення про призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 січня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Ухвалою апеляційного суду від 06 квітня 2017 року вирок районного суду змінено в частині призначеного покарання. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 30 травня 2016 року близько 15.00 год., перебуваючи в м. Жмеринка Вінницької області, шляхом вільного доступу проник в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_1 , кинув принесеним із собою шматком цегли в полицю зі спиртними напоями,чим розбив пляшку вина, після цього відкрито, з погрозою застосування насильства щодо продавця ОСОБА_6 , ривком руки, відкрито викрав з рук продавця пляшку горілки, чим заподіяв власниці магазину ОСОБА_7 матеріального збитку.
Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту скарги випливає, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються засудженого і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання у зв`язку з безпідставним звільненням засудженого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, то вони є не спроможними.
Як убачається з мотивувальної частини ухвали, апеляційний суд при зміні вироку місцевого суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання, дотримуючись положень та вимог статей 50, 65 КК, врахував тяжкість вчиненого злочину, а також дані про особу засудженого, зокрема те, що ОСОБА_5 злочин вчинив вперше, працевлаштований, стан його здоров`я. Також суд урахував його відношення до скоєного (визнання винуватості), наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування шкоди в повному обсязі, відсутність матеріальних претензій потерпілої). Обставина, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, а також врахувавши дані про особу винного і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку засудженого за період кримінально-процесуального провадження, чим фактично досягнута мета покарання суд дійшов до обгрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
Це рішення в ухвалі вмотивовано, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.
У цьому провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_5 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які би свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих аргументів щодо неправильного застосування судом норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування.
Отже, з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає. А тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 , на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3