г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 197/1000/17
Номер провадження 1-кп/213/423/17
У Х В А Л А
Іменем України
14 грудня 2017 року, Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України.

Під час підготовчого судового засідання, прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, посилаючись на існування певних ризиків, а саме в обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо переховування від суду покладається те, що ОСОБА_4 не дочекавшись кінця строку покарання, яке припадає на 19.10.2017, будучи засудженим до обмеження волі, самовільно залишив місце обмеження волі, тобто вчинив новий злочин, передбачений ст.390 ч.1 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до 3 (трьох) років позбавлення волі, місця реєстрації та фактичного місця проживання не має, ураховуючи його місце народження, ОСОБА_4 може переховуватися на окупованій території України, після вчинення вказаного кримінального правопорушення, ігноруючи правила відбуття покарання у виді обмеження волі, які передбачені ст.ст.56, 59 Кримінально-виконавчого кодексу України, п.2-3 розділу ІІІ «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014, протягом трьох днів ухилявся від відбування покарання та припинив свою злочинну діяльність вимушено, з незалежних від його волі обставин, будучи затриманим та примусово доставленим працівниками установи, в якій відбував покарання, за місцем її розташування. В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується особа, покладається те, що ОСОБА_4 за місцем відбування покарання характеризується негативно, будучі раніше неодноразово засудженим за вчинення тяжких злочинів, має схильність до вчинення злочинів, що виражається у вчини засудженим нового умисного злочину в період відбування покарання, та те, що в разі застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, він не буде ізольований повною мірою від суспільства та може продовжити свої злочинні дії.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що він дійсно порушив правила та раніше, ніж встановлено законом покинув місце відбування покарання, проте у нього на це була причина, крім того, йому сам співробітник виправної колонії дозволив це. Потім він сам з`явився до виправної колонії. Місце його реєстрації в Донецькій області, проте він не бажає туди повертатись, в Кривому Розі він проживав на зйомній квартирі, під час знаходження на волі він не працював, а вчиняв злочини, у нього є дружина ОСОБА_5 , 1967 року народження, яка підробляє в Італії. Вважає, що він не буде уникати суду та не буде вчиняти злочини.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, суд дійшов до висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що обвинувачений раніше неодноразово був засуджений, 17.06.2016 прибув до ДУ «Широківський виправний центр (№75)» (далі - ШВЦ-75), розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Широківський район, с. Водяне, вул. Молодіжна, 33, для відбуття покарання у виді обмеження волі.

В цей же день 17.06.2016 ОСОБА_4 , під особистий підпис, був ознайомлений з правилами відбуття покарання у виді обмеження волі, які передбачені ст.ст.56, 59 Кримінально-виконавчого кодексу України, п.2-3 розділу ІІІ «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014, та про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України, а саме: «Ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі та у виді позбавлення волі».

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 характеризується негативно, за порушення встановленого порядку відбування покарань 4 (чотири) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, тричі був поміщений до ДІЗО, на цей час стягнення погашені. Допущені порушення виражені у вживані наркотичних речовин, самовільному залишенні меж лікувального закладу, нетактовній поведінці з представниками адміністрації та в відмові від праці, на теперішній час не працевлаштований у зв`язку з порушенням режиму утримання.

26.09.2017 засуджений ОСОБА_4 , відбуваючи строк покарання у ШВЦ № 75 приблизно о 12 годині 30 хвилин, після обідньої перерви, без поважних причин та без дозволу адміністрації установи виконання покарань, самовільно залишив територію виправного центру.

28.09.2017 приблизно о 12 годині 30 хвилин засуджений ОСОБА_4 представниками адміністрації ШВЦ-75 був виявлений на «Автовокзалі» по вул. Дніпропетровське шосе в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та доставлений до житлової зони ШВЦ-75.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 390 КК України, тобто самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у місцях обмеження волі, вчинив новий злочин, не має постійного місця проживання, під час знаходження на волі не працював, отже не має місце роботи, не має міцних соціальних зв`язків, зі слів має дружину, яка працює в Італії.

За таких обставин судом встановлено, що існує обґрунтований ризик того, що перебуваючи на волі обвинувачений може для забезпечення себе матеріально продовжити злочинну діяльність, також, з урахуванням важкості покарання за вчинене, відсутністю постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків може переховуватися від суду для уникнення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 від 18.10.2017 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17.12.2017.

При цьому, за правилами пункту 2 ч. 3 статті 331 КПК України, суд не застосовує, а продовжує тримання обвинуваченого під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 193-196, 331, 369, 371, 372, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» строком на 2 місяці до 14 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України дана ухвала, яка постановлена під час судового провадження до ухвалення вироку, окремому оскарженню не підлягає, заперечення на цю ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на вирок.

Суддя ОСОБА_1 .