Провадження № 1-в/317/492/2017
Справа № 317/3592/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аромашеве Тюменської області Російської Федерації, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не одруженого, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11.12.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт;

27.01.2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

засуджений: 02.02.2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,-

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_5 про заміну покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання, зазначив, що він працює у колонії в промисловій зоні у нічні зміни, стягнень не має. Місяць-півтора тому він записався в програму диференційованого виховного впливу, щоб ходити до церкви. У самодіяльних організаціях, секціях участі не бере, не навчається, до бібліотеки не ходить. Записався на навчання в ПТУ, але коли був на заняттях останній раз вже не пам`ятає.

У судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії № 99 ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ОСОБА_5 дійсно порушень не допускає, працює, також виконує разові завдання з благоустрою. Також він бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», почав відвідувати виробничу секцію. Раніше засудженому було відмовлено комісією у поданні матеріалів до суду щодо застосування ст. 82 КК України, оскільки він нетривалий час знаходився в установі. Наразі він змінив ставлення до спального місця та майна установи у кращій бік з липня-серпня 2017 року, останні зауваження щодо поведінки мав у середині серпня 2017 року.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки засуджений раніше самостійно відмовлявся він застосування ст. 82 КК України, засуджений вводить суд в оману з приводу навчання та участі у програмах.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 , суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Строк, визначений ч. 4 ст. 82 КК України, необхідний для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під становленням на шлях виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника колонії із соціально-виховної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.11.2016 року. Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, стягнень не мав, до праці не залучався, заохочень не мав. З 25.06.2017 року він відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризується здебільшого добре, вимоги відбування покарання не порушував, стягнень не мав. Працевлаштований на промисловій зоні на дільниці «Поліетилен» у бригаді №81, до праці відноситься добре, заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, відносини підтримує з негативно та позитивно налаштованими засудженими. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Змінив відношення до стану спального місця та приліжкової тумбочки у кращий бік, а саме утримує у чистоті і порядку, також має охайний зовнішній вигляд. Змінив ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», прагне до підвищення наявного освітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, бере участь у роботі самодіяльної організації «Виробнича секція», у скоєному злочині провину визнає, за вироком суду збитки не встановлено, виконавчі листи відсутні.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має одне заохочення, стягнень не має.

Згідно витягу з протоколу № 14 від 13.07.2017 р., що міститься в особовій справі засудженого, ОСОБА_5 не стає на шлях виправлення.

Наразі суд вважає, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_5 в умовах ізоляції від суспільства.

Позитивна письмова характеристика, яка надана суду, а також пояснення, які були надані безпосередньо у судовому засіданні представником адміністрації ОСОБА_4 , спрямовані виключно на те, щоб створити хибне уявлення у суду щодо становлення засудженого на шлях виправлення.

Так, у судовому засіданні представник адміністрації ОСОБА_4 зазначив, що про своє бажання приймати участь у програмах і секціях засуджені повідомляють у письмових заявах. З такими заявами з часу прибуття до колонії засуджений не звертався, що він підтвердив у судовому засіданні. Таких заяв судом не виявлено й у особовій справі, яка була досліджена у судовому засіданні. Програму диференційованого виховного впливу засуджений, за його словами, відвідує лише місяць-півтора, тобто почав відвідувати безпосередньо перед зверненням до суду.

Не знайшли свого підтвердження й посилання у характеристиці на те, що засуджений прагне до підвищення наявного освітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, оскільки як зазначив засуджений він лише записався на навчання, а коли відвідував навчання востаннє взагалі не пам`ятає, оскільки працює. Бібліотеку він також не відвідує.

У наданій до суду характеристиці адміністрація колонії вказує на те, що ОСОБА_5 змінив відношення до стану спального місця та приліжкової тумбочки у кращий бік, а саме утримує у чистоті і порядку, також має охайний зовнішній вигляд. Змінив ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням.

При цьому у характеристиці від 10.07.2017 р., яка міститься в особовій справі засудженого, дійсно в цій частині наявні негативні характеризуючи дані відносно ОСОБА_5 . У даній характеристиці адміністрація колонії вказує на те, що засуджений посередньо характеризується, посередньо ставиться до роботи, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає, не прагне до підвищення освітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, не бере участь в роботі самодіяльних організацій.

У довідці щодо індивідуальної оцінки ризиків психологом висловлена думку про необхідність закритих умов відбування покарання.

Фактично позитивна характеристика ОСОБА_5 ґрунтується на аналізі лише останніх трьох місяців відбування ним покарання, коли він змінив своє ставлення до деяких питань. Підтвердженням цьому є характеристика від 23.11.2017 р., що міститься у справі, та пояснення представника адміністрації ОСОБА_4 , що надані у судовому засіданні.

Такий спрощений підхід до аналізу особистості та визначенні ризиків суд вважає неприпустимим.

Суд не може не врахувати, що протягом 2015-2017 років ОСОБА_5 було тричі засуджено за умисні корисливі злочини, при цьому останній злочин, згідно вироку, вчинив під час іспитового строку.

Фактично ОСОБА_5 знаходився в місцях позбавлення волі повних 1 рік 1 місяць, з них у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» він відбуває покарання менше ніж пів року, що на фоні загального строку позбавлення волі 3 роки 1 місяць є вкрай непоказовим періодом.

Також суд враховує, що засуджений дійсно працює, але лише з липня 2017 року та має вкрай низьку норму виробітку.

Отже, поведінка ОСОБА_5 за час відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого про те, що він повністю став на шлях виправлення і заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 336, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1