Справа № 588/640/16-к
№ провадження 1-кп/588/6/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянці кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, який не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місця реєстрації не має, раніше судимого:

10.12.2012 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 289 КК України, частиною 3 статті 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого у зв`язку з повним відбуттям покарання 18.04.2014 року;

06.10.2015 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 1 статті 309 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений у зв`язку з відбуттям покарання 22.01.2016 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, який не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

12.02.2007 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 296 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

24.04.2008 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 3 статті 185 КК України на підставі статей 69, 71 КК до 1 року 2 місяців обмеження волі;

13.05.2009 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 186 КК України до 3 років обмеження волі, звільнився 22.06.2010 на підставі постанови Конотопського міськрайонного суду від 14.06.2010 про заміну покарання на 1 рік 4 місяці 14 днів виправних робіт;

18.03.2011 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 185 КК України на підставі статті 71 КК України до 1 року 9 місяців обмеження волі, звільнений у зв`язку з відбуттям покарання 16.09.2011 року;

13.01.2012 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 3 статті 185 КК України на підставі статей 69, 70 КК до 2 років позбавлення волі, звільнений зв`язку з відбуттям 25.11.2013 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , маючи корисливу мету, 13 березня 2016 року домовились вчинити таємне викрадення металевих виробів з господарства, що належить ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в АДРЕСА_3 .
З цією метою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 13.03.2016 року приблизно о 15 год.00 хв., таємно пройшли зі сторони неподалік розташованого яру на територію господарства в АДРЕСА_3 , де діючи спільно та за попередньою змовою, маючи корисливий умисел, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілим, через вікно спільно проникли до приміщення сараю, звідки діючи таємно, повторно, витягнули на подвір`я дві батареї по вісім секцій кожна вартість, яких склала 720 грн., і які належать ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_7 почав спільно з ОСОБА_8 котити батареї до виходу з господарства. В цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , були помічені ОСОБА_11 , яка почала вимагати від них припинити протиправні дії. Однак ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свої дії, спрямовані на викрадення майна, не припинили, та продовжили їх, усвідомлюючи, що вже діють на очах у ОСОБА_11 , зокрема, викликали таксі для перевезення указаних батарей, маючи на меті розпорядитись ними на власний розсуд.
В подальшому, коли на місце події на автомобілі прибув потерпілий ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 втекли у різних напрямках, залишивши батареї на місці. Отже, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинивши всі дії, які вважали необхідними для доведення відкритого викрадення чужого майна до кінця, злочин не закінчили з причин, які не залежали від їх волі, через приїзд у господарство власника майна.
Крім того, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, у невстановлений час та місці, у невстановлений спосіб повторно незаконно придбав та зберігав без мети збуту для особистого вживання на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , в якому він проживає разом зі своєю бабусею ОСОБА_13 , особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною вагою 110,67 г, який 11 квітня 2016 року був виявлений та вилучений працівниками правоохоронного органу з верхньої полиці приміщення літньої кухні в ході обшуку указаного домогосподарства.
Вина обвинувачених у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК України за обставин установлених судом частково підтверджується показаннями самих обвинувачених.

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК України не визнав, вказав, що визнає, що намагався разом з ОСОБА_7 вчинити таємне, а не відкрите викрадення майна з господарства Гранкіних. ОСОБА_8 пояснив, що у березні 2016 року у період з 12 год. до 14 год. домовився із ОСОБА_7 , з яким товаришує і часто зустрічається, піти копати металобрухт в ярок поблизу пров.Пугачова і вулиці Ватутіна у м.Тростянець, для чого взяли з собою лопату і білий мішок. В цей час обвинувачений був у куртці і шапці, ОСОБА_7 був у темній куртці чи була у нього шапка не пам`ятає. Метал викопували разом з ним в ярку, що нижче з торця межує з домогосподарством потерпілих, який викидали знизу в гору на територію подвір`я указаного господарства. ОСОБА_8 зазначив, що знав, що в господарстві потерпілих ніхто не живе і що воно належить саме ОСОБА_14 . Потім пішли збирати викопаний метал вже на території самого подвір`я і побачили відкрите вікно в сараї на території домоволодіння потерпілих. Після цього з ОСОБА_7 вирішили підійти зазирнути через вікно всередину, побачили всередині батареї та інші металеві вироби, потім проникли разом через вікно в середину цього приміщення і удвох зсередини викинули по черзі дві батареї по вісім секцій на подвір`я. Спочатку викинули одну, вилізли і удвох перемістили до виходу, потім повторно залізли і другу батарею викинули з приміщення і другу донесли до виходу. ОСОБА_8 вказав, що доручив ОСОБА_7 витерти сліди взуття, що залишились при проникненні до приміщення, він пішов витирати рукавами, а сам ( ОСОБА_8 ) почав телефонувати таксисту ОСОБА_15 , до якого часто звертається, щоб завантажити батареї і вивезти з господарства. Таксисту в розмові вказав, під`їхати необхідно до пров.Пугачова, що везти буде він не питав. Поки чекав таксиста стояв біля калитки, а ОСОБА_7 був всередині подвір`я. Коли приїхав таксист ОСОБА_16 , у нього автоматично відкрився багажник, ОСОБА_8 вказав, що він пішов по батареї, щоб вантажити, але ОСОБА_7 чомусь почав тікати, бігаючи в різні сторони, робив він це нічого не пояснюючи, куди саме він тікав не бачив. ОСОБА_8 зазначав, що не розумів чого ОСОБА_7 так себе поводить. Він йому сказав, що йому ( ОСОБА_7 ) вже це все не потрібно, але ОСОБА_8 повідомив, що казав ОСОБА_7 що треба це все довести до кінця і що він вже викликав таксі, але ОСОБА_7 все одно побіг. В який момент і куди почав тікати ОСОБА_7 . ОСОБА_8 точних свідчень не надав, посилався на те, що не пам`ятає, суперечливі давав пояснення. Після того як ОСОБА_7 повернувся з вул.Ватутіна, ОСОБА_8 сказав останньому, щоб допомагав грузити в машину, але він втік все одно. Чи встиг винести одну батарею з двору до машини, точно не може сказати, не пам`ятає. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що ОСОБА_11 він не чув і не бачив і про те, що вона за ними спостерігає ОСОБА_7 також не повідомляв. До приїзду таксиста вважав, що діє таємно. А коли вже ОСОБА_7 втік і таксист почав казати, що стоїть жінка і дивиться, саме після цього зрозумів, що їх помітили, тому одразу все бросив і побіг з цього місця через ярок. При цьому коли тікав впізнав ОСОБА_11 , яку знає. Конкретно яким чином будуть розпоряджатись батареями чи продадуть, чи залишать собі не обговорювали з ОСОБА_7 . ОСОБА_8 вказав, що планував вивезти батареї в ліс і залити водою, цими планами з ОСОБА_7 не ділився. ОСОБА_7 у свою чергу своїми планами на батареї не ділився.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК України не визнав повністю, зокрема, вказав, що не намагався з ОСОБА_8 вчинити відкрите викрадення майна потерпілих, дійсно мали намір таємно викрасти батареї, але він самостійно вирішив припинити викрадення майна. Так, під час допиту в ході судового розгляду справи ОСОБА_7 пояснив, що у березні 2016 року в обідній час дійсно приходив до ОСОБА_8 звідки вони з ним пішли копати металобрухт в ярок, поряд з яким не відгороджене з боку ярка розташоване господарство потерпілих, в якому ніхто не жив. Коли піднялись по стежці до подвір`я, щоб збирати металолом, який викидали вгору, коли копали на схилі ярка, пройшлись по двору спочатку без будь-якої мети, потім побачили відкрите вікно в сараї, не знали взагалі, що там щось є, зокрема, що всередині є батареї. Зазирнули у вікно, побачили одразу батареї і багато різних металевих речей. Побачивши батареї вирішили їх спільно з ОСОБА_8 викрасти. З цією метою спочатку залізли і взяли батарею, що була ближче до вікна, потім залізли ще і викинули другу батарею, які перемістили в бік виходу з господарства, на відстань приблизно 2 м від калитки. ОСОБА_7 вказав, що прикрив вікно і витер сліди взуття, що вони залишили. Коли винесли батареї не обговорювали, що будуть викликати таксиста, ОСОБА_8 сам почав телефонувати таксисту, при цьому він ( ОСОБА_7 ) не знав з ким він розмовляє. Потім ОСОБА_7 почав казати, що не дай Бог хтось побачить їх, будуть проблеми, він би цього не хотів, оскільки нещодавно звільнився, а тому сам прийняв рішення припинити свої дії. Поки ОСОБА_8 розмовляв по телефону повідомив йому про те, що не бажає це продовжувати, йому це не потрібно, припустив, оскільки точно не пам`ятає, що вибіг з подвір`я в бік вул.Ватутіна, при цьому машини таксиста ще не було. Після цього до батарей не торкався, їх з подвір`я не переміщував. Відбігши на деяку відстань, подумав, що треба повернутись і забрати ОСОБА_17 . Коли повернувся вже стояв автомобіль, підбіг до ОСОБА_17 вказав, що треба все припиняти, але він продовжив розмовляти з чоловіком біля автомобіля, не дочекавшись відповіді ОСОБА_17 , забіг у двір ОСОБА_14 через відкриту калитку і побіг через городи з місця події. ОСОБА_7 вказав, що ніякої жінки при цьому не бачив і не чув, ніхто не кричав, в момент, коли він залишав господарство потерпілих, крім ОСОБА_8 біля подвір`я був поряд лише таксист. ОСОБА_7 повідомив, що в цей день був одягнутий у білу шапку і темну куртку, взутий був у взуття, яке потім вилучили працівники поліції. ОСОБА_7 вказав, що не вважає, що потерпілому завдав будь-яку шкоду, і не повинен йому нічого відшкодовувати.

Отже, обвинувачені визнали факт проникнення у березні 2016 року у приміщення сараю на території подвір`я по АДРЕСА_3 , яке належить потерпілим з метою таємного викрадення двох батарей, факт переміщення двох батарей на територію подвір`я та переміщення їх в бік калитки в огорожі.
Версія обвинувачених про момент та причини припинення ними своїх протиправних дій та їх твердження про те, що вони були переконані, що кожен з них всі дії аж до їх припинення здійснювали таємно, а не відкрито, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків сторони обвинуваченого ОСОБА_11 та ОСОБА_18 .
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що до події з обвинуваченими був знайомий, оскільки проживають в одному районі, з ОСОБА_7 неприязних відносин не має, а до ОСОБА_8 є неприязне відношення. ОСОБА_9 показав, що 13 березня 2016 року приблизно о 15 год. прибігла до нього додому сусідка ОСОБА_19 , якій до цього подзвонила ОСОБА_11 , повідомивши про те, що з його господарства про АДРЕСА_3 викрадають металолом. Батько ОСОБА_10 у той день перебував в лікарні, автомобіль був біля двора, до усадьби було недалеко, близько півкілометра. Тому одразу сів в автомобіль, під`їхавши до усадьби за 1-2 хвилини, побачив автомобіль таксі, якому вирішив перегородити дорогу, щоб нікуди не поїхав цей автомобіль. Побачив ОСОБА_8 , який був біля однієї батареї, що була поблизу автомобіля таксі, і коли він наближався до свого двору ОСОБА_20 швидко побіг в ярок. Автомобіль таксі стояв з відкритим багажником в бік калитки, вже хотіли вони завантажувати батарею. Зайшовши у двір, побачив другу батарею біля хвіртки, обидві були чугунні по вісім секцій, потім потерпілий у дворі побачив, що за ярком стоїть сусідка ОСОБА_21 , з якого добре проглядається весь двір, а також побачив іншу особу в темній куртці, в шапці, джинсах, на зріст 1,6 м, що тікав по городах, розумів, що його вже не дожене. Після цього викликав працівників поліції, не відпускав таксиста до їх приїзду. Таксист сказав, що його викликав ОСОБА_22 , який до нього неодноразово звертався. Потім з працівниками поліції зателефонував другу Чернявського, з`ясував номер останнього, і потім на цей номер телефона ОСОБА_20 зателефонував працівник поліції, якому ОСОБА_23 вказав, що з ним був ОСОБА_7 і саме тоді потерпілий дізнався, що тікав по городах ОСОБА_7 . Вікно, у приміщення з якого викрали батареї, було забите фрагментом металу, в момент події метал був зірваний. На подвір`ї були сліди батарей, які вони «кантавали», тобто бросали, а не несли. Потерпілий ОСОБА_9 вказав, що домогосподарство відвідує двічі на місяць, перед подією коли останній раз там був не пам`ятає, але до цього все було на місці.
Допитаний у судовому засіданні свідок сторони обвинувачення ОСОБА_18 показав, що займався наданням послуг таксі до серпня 2017 року, знає ОСОБА_20 , оскільки він іноді його викликав як таксиста, знав його номер телефону. У 2016 році, ще було прохолодно, точної дати він не пам`ятає, після обід йому подзвонив ОСОБА_8 і попросив приїхати на дитячу площадку до вулиці Первомайській. Коли він приїхав до дитячого майданчика, звідти ОСОБА_8 йому показував дорогу куди їхати далі до домогосподарства на АДРЕСА_3 . Точної адреси обвинувачений йому не вказав, він йому показував дорогу. Коли під`їхав на місце до домогосподарства біля ярка скраю, ОСОБА_8 попросив його під`їхати до господарства задом, відкрити багажник, після чого він зрозумів, що треба щось грузити. Коли ОСОБА_18 вийшов з машини, жінка, яка стояла неподалік, попередила його, що майно крадене, як потім вияснилося, то були батареї, на що він відповів, що далі не поїде. Ця жінка кричала щось на адресу ОСОБА_8 . Хвилин через 3 чи 5 приїхав потерпілий ОСОБА_14 , а ОСОБА_20 тікав по ярку. Чи був хтось ще крім ОСОБА_8 не може сказати, не звертав увагу. Потім приїхала поліція. ОСОБА_8 почав тікати як тільки почав під`їжджати з боку вул.Первомайської потерпілий ОСОБА_14 . Працівники поліції склали протокол, в якому підпис ставив і свідок і жінка, яка стояла за ярком. ОСОБА_18 підтвердив, що бачив одну батарею, точно її місце розташування не згадав.

Допитана у судовому засіданні свідок сторони обвинувачення ОСОБА_11 показала, що обвинувачених та потерпілих знає, оскільки живе з ними в одному районі. До ОСОБА_8 у неї є неприязні відносини. З домогосподарством ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 її господарство межує городами, вони знаходяться один навпроти одного. З території свого городу їй добре видно все подвір`я ОСОБА_14 , в якому вони на цей час не проживають з моменту потрапляння ОСОБА_10 в аварію. Їй зі свого володіння видно їх будинок, флігель, двір і садок. 13 березня 2016 року о 15 годині вона вийшла пасти своїх індиків на городі, та заодно взяла садові ножиці попідрізати малину. Флігель ОСОБА_14 знаходився близько 12 метрів від неї. В цей час почула зі сторони ОСОБА_14 якийсь удар по землі важкого предмету, а хвилин через три знову такий самий звук. У зв`язку з цим вирішила піти подивитись, що там коїться, для цього перейшла по сусідській межі, дійшла до ярка і на рівні хвіртки та воріт цього двору зупинилась. З боку ярка господарство ОСОБА_14 не огороджено. Перед цим бачила як у дворі ОСОБА_14 двоє чоловіків перекидали по землі по двору щось важке. Вона стояла і бачила як вони у двох докочують другу батарею по території двору, а перша лежала вже перед хвірткою. Перший її помітив ОСОБА_24 , якого вона одразу не впізнала, оскільки коли він її побачив, він швидко натягнув шапку собі на очі. Одразу він попередив іншого чоловіка, що їх помітили. Після чого ОСОБА_8 повернувся до неї і вона його впізнала, почала казати, що він уже і сюди добрався, почала його соромити, сказала хлопцям, щоб вони припинили це робити, на що вони мовчали. ОСОБА_7 в цей момент не впізнала, через те, що він шапкою обличчя закрив, потім від людей дізналась, що з ОСОБА_8 був ОСОБА_7 , якого вона знала до цього і після цього впевнилась, що це був дійсно він, з огляду на його маленький зріст, його статуру. ОСОБА_20 відвернувся і почав розмовляти по мобільному телефону, ОСОБА_11 повторно вказала, щоб вони йшли, інакше вона викличе поліцію, хлопці все одно не реагували на те, що вона говорить їм. Викликати поліцію не змогла, вирішила зателефонувати родичці на ім`я ОСОБА_25 , яку попросила передати ОСОБА_26 , який поряд з нею живе, що з його господарства ОСОБА_20 та інша особа викрадають метал. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшли з подвір`я, потім ОСОБА_7 напевно злякався і почав швидко йти в бік вул.Ватутіна, після цього до будинку почав під`їжджати автомобіль таксі, який розвернувся багажником у бік хвіртки, що свідка дуже обурило, оскільки викрадене ще і на таксі будуть вивозити. Коли водій таксі вийшов, ОСОБА_11 почала йому казати, щоб він не спішив грузитись, оскільки майно викрадене і зараз приїде його господар. ОСОБА_20 почав кричати ОСОБА_7 , щоб він повернувся і допоміг грузити батареї, ОСОБА_7 повернувся, вони у двох тільки нахилились за батареєю, щоб її погрузити, проте в цей момент почав під`їжджати ОСОБА_9 на автомобілі, свідок одразу крикнула « ОСОБА_27 », після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали тікати в різні сторони. Чернявський стрибнув в ярок і крикнув «Ну, т.Вера я вам сделаю», а ОСОБА_7 забіг у двір і по городах вздовж вулиці Садової побіг. ОСОБА_9 приїхавши, викликав працівників поліції. ОСОБА_8 був у чорній шапці та куртці, а інший був в сірій шапці, темній куртці та джинсах. Батарею одну з двору через хвіртку викотив ОСОБА_8 сам на її очах, а ОСОБА_7 в цей час вже не було, оскільки він спочатку втік у бік вул.Ватутіна, а потім йому вслід ОСОБА_20 кричав «Хто грузити буде?», після чого він повернувся, інша батарея так і залишилась на території двору. Під час слідчого експерименту на місці події під відеокамеру все розповіла і показала слідчому.
Судом був допитаний також потерпілий ОСОБА_10 , але останній показав, що він не був безпосереднім очевидцем подій, що відбулись 13.03.2016 року, оскільки перебував у лікарні у м.Суми, про замах на викрадення його майна дізнався спочатку від чужих людей по телефону, потім це підтвердила дружина, яка не хотіла його засмучувати. У домогосподарстві по АДРЕСА_3 був останній раз у 2012 році.
Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_28 показала, що вона проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_29 . Коровка знає, але не дуже добре. Про вчинення крадіжки ОСОБА_8 повідомив її вже після того, як у квітні 2016 року близько 7 години до них додому приїхали працівники поліції. Вони повідомили, що приїхали з обшуком взуття, яке ОСОБА_20 їм сам віддав добровільно. Особисто при цьому вона не була присутня, оскільки перебувала з дитиною в іншій кімнаті.

Отже, показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_28 , які не були очевидцями подій, що мали місце 13.03.2016 на території домогосподарства по АДРЕСА_3 , не підтверджують обставин пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 обвинувачення.

Показання свідка ОСОБА_11 узгоджуються із протоколом слідчого експерименту за її участі, проведеного 12.04.2016 та відеозаписом до нього, який був відтворений під час судового розгляду. Під час слідчого експерименту свідок продемонструвала на місці обставини, про які вона повідомила під час її допиту в суді, зокрема вказала на території її господарства місце з якого почула звуки падіння важких предметів, яким чином пройшла вздовж території домогосподарства потерпілих, вказала на місце за ярком звідки спостерігала як обвинувачені переміщують батареї і звідки намагалась закликати їх припинити свої дії, повідомила про поведінку кожного з обвинувачених після їх викриття та продемонструвала їх переміщення на території подвір`я та за ним, вказала яким чином під`їхав автомобіль таксі та в подальшому потерпілий. На відеозаписі зафіксовано, що з місця де перебувала ОСОБА_11 добре проглядається територія подвір`я потерпілих по АДРЕСА_3 (а.с. 21-33 том 3).

Протокол слідчого експерименту від 12.04.2016 проведеного за участі свідка ОСОБА_11 та відеозапис, на якому зафіксовано хід його проведення, суд вважає належним та допустимим доказом. При цьому необґрунтованим є доводи захисника ОСОБА_6 про його недопустимість через невідповідність його вимогам статті 240 КПК, оскільки будь-які вимірювання, відтворення обстановки чи обставин не проводилось, а проведено допит свідка на відеокамеру з метою залучити показання надані на досудовому розслідуванні.

Відхиляючи указані доводи, суд виходить з того, що недопустимими відповідно до частини 1 статті 87 КПК України є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
В самій назві статті 87 КПК законодавець визнання доказів недопустимими обумовив їх отриманням внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Захисник не навів будь-яких обґрунтованих доводів про те, що слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_11 проведений із істотним порушенням прав та свобод людини, не вказав чиї права та яким чином порушено. Проведення слідчого експерименту не завжди передбачає проведення вимірювань чи випробувань. З відеозапису вбачаються, що під час слідчого експерименту відповідно до статті 240 КПК України були перевірені та уточнені на місці події відомості, повідомлені указаним свідком під час допиту, слідча дія була спрямована на перевірку можливості сприйняття особою обставин, про які вона свідчила, зокрема, ОСОБА_11 відтворила на місці свої дії та місце перебування у момент коли вона спостерігала за обвинуваченими та з якого бачила приїзд таксиста ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_9 , перевірена можливість безперешкодного сприйняття з цього місця обставин і подій, які відбувались на подвір`ї ОСОБА_14 .
Допитана під час судового розгляду як свідок процесуальної дії заступник начальника СВ Тростянецького відділення поліції ГУ НП в Сумській області ОСОБА_30 , якою проводився слідчий експеримент 12.04.2016 року за участі свідка ОСОБА_11 , суду показала, що час указаний у протоколі відповідає часу фактичного проведення слідчого експерименту, від учасників слідчої дії не надходило жодних зауважень ні щодо ходу слідчої дії, ні стосовно її фіксації. Метою слідчого експерименту була проведена перевірка можливості проглядати територію, де відбувалось викрадення майна, свідком ОСОБА_11 з місця та за обставин, які вона повідомляла, і така можливість в ході експерименту була установлена. Зокрема, було установлено, що місце, на яке вказала ОСОБА_11 , з якого вона бачила обвинувачених на подвір`ї домогосподарства потерпілих, є вищим по відношенню до указаного подвір`я і відстань від неї не була значною і територія не була огороджена ніяким чином, перешкод для видимості не було установлено. Гарна видимість з місця, де перебувала ОСОБА_11 була установлена у присутності понятих візуально, і при цьому необхідності у вимірюванні відстані не було.
Отже, ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що указана слідча дія проведена з дотриманням вимог статей 223, 240 КПК України, а зміст протоколу відповідає вимогам статті 104, 106, 107, 240 КПК України містить дані про умови, хід процесуальної дії, відомості про учасників цієї слідчої дії, яким згідно з відеозаписом докладно роз`яснено зміст їх прав, обов`язків, повідомлено учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування. Протокол та конверт з диском до нього підписано понятими, свідком, спеціалістом та слідчим. Деякі недоліки у змісті протоколу, які відображають хід і результати слідчого експерименту, про які зазначала сторона захисту, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не ставить під сумнів допустимість вказаного протоколу як доказу у цьому кримінальному провадженні.
Показання свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_9 та частково показання обвинувачених підтверджуються протоколом огляду місця події від 13.03.2016 року, згідно з яким на території домогосподарства по АДРЕСА_3 на відстані близько 2 м від хвіртки зі сторони пров.Пугачова на землі знаходилась чавунна батарея, яка складається з восьми секцій, пофарбована фарбою білого кольору. На території подвір`я вказаного господарства на землі на відстані близько 3 м від хвіртки виявлено ще одну чавунну батарею білого кольору на вісім секцій. У приміщенні кімнати господарської будівлі на поверхні руберойду було виявлено два сліди взуття. Виявлені дві чавунні батареї та два сліди взуття були вилучені з місця події (а.с.112-118 том 1).

Постановою слідчого від 13.03.2016 року дві чугунні батареї по вісім секцій визнано речовими доказами і вирішено передати на зберігання потерпілому ОСОБА_9 (а.с.119, 120 том 1).

Згідно з протоколом від 21.03.2016 року під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_11 у присутності двох понятих впізнала особу, яку 13.03.2016 бачила на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , та вказала на ОСОБА_7 , який був на фотознімку №2. При цьому ОСОБА_11 пояснила, що впізнала особу за загальними ознаками (а.с.121, 122 том 1).

Разом з тим, суд, ураховуючи доводи сторони захисту, дійшов висновку, що указаний протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2016 року за участі свідка ОСОБА_11 є недопустимим, оскільки проведений з порушенням вимог статті 228 КПК України і його дані суперечать обставинам, які свідок повідомляла під час слідчого експерименту та під час допиту в суді. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Натомість у протоколі від 21.03.2016 слідчим ОСОБА_31 не відображено результатів опитування ОСОБА_11 про зовнішній вигляд та прикмети особи, яку вона може впізнати до пред`явлення для впізнання. У розділі протоколу про ознаки, за якими свідок після пред`явлення фотознімків для впізнання впізнала особу, слідчим зазначено, що впізнала за загальними ознаками, проте за якими саме ознаками відомості у протоколі від 21.03.2016 року відсутні.
Крім того, впізнання було проведено по фотознімках, тобто лише за рисами обличчя особи, при цьому інші ознаки особи, зокрема, її зріст, статура тощо, не могли враховуватись свідком при впізнанні. Свідок ОСОБА_11 в ході допиту та під час слідчого експерименту повідомляла, що обличчя іншого чоловіка, з яким був ОСОБА_8 в момент події не бачила і ОСОБА_7 , якого знала раніше, не впізнала 13.03.2016, а переконалась, що це був він лише пізніше зі слів сусідок, які його бачили поки він тікав, і лише виходячи з його зросту та його статури зрозуміла, що тією особою був ОСОБА_7 . Крім того, під час допиту в суді ОСОБА_11 підтвердила, що впізнавала ОСОБА_7 за фотознімками як особу, яку знала раніше.

Отже, указаний протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2016 року за участі свідка ОСОБА_11 через порушення процесуальної форми його проведення є недопустимим, а тому суд не бере його до уваги як доказ у цьому кримінальному провадженні.

Показання свідка ОСОБА_18 про те, що він під`їхав на виклик ОСОБА_8 до домогосподарства і про те, що останній перебував 13.03.2016 року по АДРЕСА_3 підтверджується протоколом проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.04.2016 року за участі свідка ОСОБА_32 , який у присутності двох понятих впізнав особу, яку 13.03.2016 бачив на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , та вказав на ОСОБА_8 , який був на фотознімку №4, повідомивши попередньо, що може впізнати чоловіка за рисами обличчя і за результатами впізнання вказав ОСОБА_8 за рисами його обличчя (а.с.123-125 том 1).

Протоколами огляду мобільних телефонів, наданих володільцями добровільно для огляду, від 14.03.2016 року та від 11.04.2016 року (а.с. 126, 130, 131 том 1) підтверджується показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_18 про те, що близько 15 год. 13.03.2016 року на мобільний телефон ОСОБА_18 з номером НОМЕР_1 було здійснено з інтервалом у декілька хвилин вхідні дзвінки із мобільного телефону з номером НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_8 .

Постановою слідчого від 12.04.2016 року мобільний телефон Nokia 1112, імеі: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», номер НОМЕР_4 визнано речовим доказом і переданий на зберігання ОСОБА_28 (а.с.127, 128 том 1).

Під час проведення обшуку 11.04.2016 у домогосподарстві АДРЕСА_2 у ОСОБА_8 , дозвіл на проведення якого було надано ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 08.04.2016 року, було вилучено пару чоловічих черевик 45 розміру, які поміщено до поліетиленового пакету, до якого прикріплена бирка з пояснювальним написом, визнано речовим доказом, та на які відповідно до статей 170, 171 КПК України накладено арешт (а.с.136-142 том 1).

Крім того, під час проведення обшуку у домогосподарстві ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 , де також проживає обвинувачений ОСОБА_7 , дозвіл на проведення якого було надано ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 08.04.2016 року, було вилучено дві пари взуття, що запаковано в окремі пакети з пояснювальними написами та підписами понятих, які також визнано речовим доказом, та на які відповідно до статей 170,171 КПК України накладено арешт (а.с.144-154,158 том 1).

Вилучене у ході зазначених обшуків взуття ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також вилучений під час огляду 13.03.2016 року місця події по АДРЕСА_3 фрагмент рубероїду, а також цифровий фотознімок сліду підошви взуття зафіксований під час огляду місця події 13.03.2016 за указаною адресою та перенесений інспектором-криміналістом ОСОБА_33 на оптичний диск та оглянутий слідчим відповідно до протоколу огляду від 23.05.2015 року (а.с.186, 187 том 1) досліджувалось під час проведення судових трасологічних експертиз.

Висновок судової трасологічної експертизи №441 від 12.04.2016 підтверджує, що слід низу підошви взуття розміром 50х53 мм, виявлений на фрагменті рубероїда №1, вилученого в ході огляду місця події від 13.03.2016 з приміщення господарської будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 придатний для встановлення групової належності взуття, яким він міг бути залишений (а.с.168-170 том 1).

Висновок судової трасологічної експертизи №733 від 19.05.2016 підтверджує, що слід низу підошви взуття розміром 50х53 мм, виявлений на фрагменті рубероїда №1, не залишений взуттям, вилученим під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , та не залишений взуттям, вилученим 11.04.2016 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , а залишений іншим взуттям (а.с.172-177 том 1).

Висновок судової трасологічної експертизи №882 від 26.05.2016 підтверджує, що слід низу підошви взуття розміром 76х97 мм зображений на фотознімку, виявлений в ході огляду місця події від 13.03.2016 з приміщення господарської будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , придатний для встановлення групової належності взуття, яким він міг бути залишений і указаний слід низу підошви взуття, не залишений взуттям, вилученим під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , а залишений взуттям того ж типу, що і чоловічі зимові кросівки марки «Columbia», які вилучені 11.04.2016 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 (а.с.179-187 том 1).

Даючи оцінку указаним висновкам судової трасологічної експертизи суд виходить із того, що висновки №441 від 12.04.2016 та №733 від 19.05.2016 не підтверджують причетності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до інкримінованого останнім злочину.

Висновок №882 від 26.05.2016 містить у собі відповідь з поставленого на вирішення експертизи питання стосовно взуття вилученого у ОСОБА_7 , проте висновок експерта має вірогідний (ймовірний) характер, а тому сам по собі цей висновок не є прямим доказом і сам по собі не є достатнім для підтвердження причетності ОСОБА_7 до замаху на грабіж у господарстві потерпілих, а тому повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у цьому кримінальному провадженні. Указаний висновок судової трасологічної експертизи №882 від 26.05.2016 суд визнає належним та допустимим доказом та у сукупності з показаннями показаннями свідка ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 такий висновок підтверджує факт проникнення 13.03.2016 обвинуваченого ОСОБА_7 до господарської будівлі на території господарства потерпілих, що ним під час судового розгляду також не заперечувалось.
Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №1151 від 28.03.2016 ринкова вартість двох чугунних батарей потерпілих на момент вчинення замаху на злочин, тобто на 13.03.2016, могла складати 720 грн. (а.с.163-166 том 1).

За участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 12 квітня 2016 року було проведено слідчі експерименти із застосуванням технічних засобів фіксування.
Протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 та відеозаписом до нього підтверджується, що указаний обвинувачений на місці, тобто за адресою: АДРЕСА_3 добровільно без тиску у присутності понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_35 відтворив свої дії на місці, зокрема вказав на місце в яру, де з ОСОБА_8 копав метал, місце куди скидали його та місце де складали його на самому подвір`ї за цеглою, продемонстрував господарську будівлю, де знаходились батареї та вікно через яке здійснив проникнення, продемонстрував спосіб переміщення з ОСОБА_8 батарей до хвіртки, зазначивши, що після цього ОСОБА_8 почав викликати таксі, вказав напрямок, в якому він перший раз залишив господарство, в бік вул.Ватутіна та напрямок в якому після повернення через деякий час до господарства потерпілих втік городами додому (а.с.4-15 том 2).
Протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 та відеозаписом до нього підтверджується, що указаний обвинувачений на місці, тобто за адресою: АДРЕСА_3 , у присутності понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_35 відтворив свої дії на місці, зокрема продемонстрував яким чином потрапив на територію за адресою: АДРЕСА_3 в місці, де закінчується забор з боку ярка, вказав місце де копав метал, продемонстрував спосіб як зайшли з ОСОБА_7 на територію подвір`я потерпілих, вказав на господарську будівлю та вікно, яке було відчинене, розповів яким чином дістали батареї, залізши всередину через вікно, поклавши на підвіконня та скинувши їх на землю, продемонстрував спосіб їх переміщення (котили по землі і несли) до калитки на вході в подвір`я. ОСОБА_8 вказав, що після приїзду таксі перед наміром вантажити батареї побачив жінку, яка стояла за рівчаком, після чого з ОСОБА_7 втекли в різні напрямки. ОСОБА_8 вказав, що тікав в напрямку ярка і потерпілого ОСОБА_9 до втечі не бачив (а.с.34-43 том 3).
Захисник ОСОБА_6 просив визнати указані протоколи слідчих експериментів недопустимими, оскільки проведені із істотним порушенням КПК України, у тому числі з порушенням права на захист, що мотивував тим, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 11 квітня 2016 року зранку були фактично затримані згідно із статтею 209 КПК України, проте протокол затримання складений не був, а захисник не був залучений. Указані твердження сторони захисту ґрунтуються на поясненнях обвинувачених, які під час судового розгляду повідомляли, що протягом 11 квітня 2016 року перебували у Тростянецькому відділенні поліції, де провели їх допит, а увечері в суді розглядалось клопотання слідчого про застосування до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому обвинувачені повідомляли, що були у приміщеннях службових кабінетів у відділенні поліції.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що 11 квітня 2016 року під час проведення процесуальних дій у приміщенні Тростянецького відділення поліції з обвинуваченими поводились як із затриманими. Доказів звернення зі скаргами на незаконне затримання чи незаконне позбавлення свободи відповідно до статті 206 КПК України чи зі скаргами на будь-які неправомірні дії слідчого чи працівників поліції обвинувачені не надали і під час судового розгляду визнали, що з такими скаргами не звертались.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування 11 квітня 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та проведено їх допити.

Ухвалами слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 11.04.2016 року до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було застосовано запобіжні заходи у виді тримання під вартою, при цьому обвинувачені були взяті під варту із залу суду і строк тримання під вартою їм обчислювався з моменту оголошення ухвали суду, що вказує на те, що обвинувачені не мали статус затриманих (а.с.222, 223, 225, 226 том 1).

Таким чином, на момент проведення 12.04.2016 року слідчих експериментів за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 останні не мали статус затриманих, а вже на підставі рішення суду перебували під вартою. Їм було вже повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК, який відповідно до частини 4 статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, і участь захисника відповідно до положень статті 52 КПК України в цьому кримінальному провадженні не є обов`язковою.

Крім того, 11 квітня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали власноручні заяви на ім`я заступника начальника СВ Тростянецького відділення поліції ОСОБА_30 про те, що вони захисників не потребують і бажають свої права захищати самостійно (а.с.2,3 том 2).

Отже, ураховуючи, що доказів того, що обвинувачені 11 квітня 2016 були фактично затримані немає, під час слідчого експерименту вони мали статус підозрюваних, які перебували під вартою на підставі рішення суду, ураховуючи, що підстави, передбачені статтею 52 КПК України для залучення захисника у цьому кримінальному провадженні не установлено, за відсутності таких клопотань обвинувачених про залучення їм захисника за призначенням, проведення слідчих експериментів 12 квітня 2016 року без участі захисника не свідчить про порушення права обвинувачених на захист.

Слідчі експерименти за участі обвинувачених були проведені з дотриманням вимог статей 223, 240 КПК України, а зміст протоколів відповідає вимогам статті 104, 106, 107, 240 КПК України, вони містять дані про умови, хід процесуальної дії, відомості про учасників цієї слідчої дії, яким згідно з відеозаписом докладно роз`яснено зміст їх права, обов`язків, повідомлено учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування. Протокол та конверт з диском до нього підписано понятими, обвинуваченими, спеціалістом та слідчим.
Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів за участі обвинувачених проведених 12.04.2016 року є необґрунтованими.
Посилання захисника на те, що речові докази у цьому кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки не відкривались стороні захисту в порядку статті 290 КПК України, не оглядались під час судового розгляду, суд відхиляє, виходячи з таких мотивів.
Суд як і раніше під час оцінки доводів захисника зазначає, що недопустимими є докази відповідно до частини 1 статті 87 КПК України, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Речові докази у цьому кримінальному провадженні (дві чугунні батареї, чоловічі черевики Чернявського та ОСОБА_7 , фрагменти рубероїду, сліди взуття, мобільний телефон, речовина рослинного походження) були законно вилучені під час огляду місця події, огляду речей зі згоди власника та під час дозволених слідчим суддею обшуків, на речі, які не були передані володільцям на зберігання було накладено арешт, визначено їх місце зберігання, що вказує на те, що вони були отримані з дотриманням статей 100, 170-174, 236, 237 КПК України.
За змістом частини 9 статті 290 КПК сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів.
Протоколи ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 28.05.2016 року підтверджують факт надання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі статті 290 КПК доступу до матеріалів кримінального провадження в повному обсязі, з якими вони ознайомлювались без обмежень у часі, ОСОБА_7 за його клопотанням отримав запитувані копії деяких матеріалів. Указані протоколи не містять зауважень обвинувачених про те, що їм не відкрито речових доказів чи відмовлено в їх відкритті (а.с.236, 237 том 1).
Твердження сторони захисту про недопустимість речових доказів через те, що вони не оглядались під час судового розгляду не грунтується на нормах КПК України. Клопотання про огляд речових доказів у кримінальному провадження сторонами під час судового розгляду не заявлялось.
Доводи захисника, що обвинувальний акт складений з порушенням, оскільки не містить печатки поряд з підписом прокурора, який його затвердив, суд вважає необґрунтованими, оскільки таких вимог до обвинувального акту стаття 291 КПК України не передбачає.
Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази у сукупності, кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що пред`явлене за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення доведено поза розумним сумнівом, виходячи з таких мотивів.

У ході слідчого експерименту ОСОБА_8 відтворюючи свої дії на місці вказав, що він сам побачив ОСОБА_11 , про що сказав ОСОБА_7 , а тому побоюючись викриття вони одразу втекли. При цьому під час судового розгляду ОСОБА_12 в ході допиту по-іншому виклав ці обставини, вказавши, що після втечі ОСОБА_7 , таксист ОСОБА_18 почав казати ОСОБА_8 , що стоїть жінка і дивиться, саме після цього, коли на ОСОБА_11 вказав, таксист він зрозумів, що їх помітили, тому одразу все бросив і побіг з цього місця через ярок. До цього зі слів ОСОБА_8 він не чув і не бачив ОСОБА_11 .

У свою чергу ОСОБА_7 і під час слідчого експерименту, і в ході допиту під час судового розгляду зазначав, що ОСОБА_11 під час його перебування на подвір`ї по АДРЕСА_3 він не бачив і не чув, про неї йому ніхто також не повідомляв, почав тікати з власної ініціативи, не бажаючи продовжувати викрадення майна.

Указані пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в частині мотивів та моменту припинення протиправних дій, спрямованих на викрадення майна Гранкіних, суд оцінює критично, як такі, що є неправдивими, надуманими, нелогічними за звичайних обставин.

Пояснення обвинувачених під час їх допиту та пояснення надані ними в ході слідчого експерименту в цій частині (в частині мотивів та моменту припинення протиправних дій) спростовуються показаннями свідків сторони обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_9 .

Так, свідок ОСОБА_11 підтвердила, що про те, що вона стоїть і спостерігає за ними ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 тоді коли вони були всередині подвір`я потерпілих та котили батареї до виходу, після чого ОСОБА_20 повернувся в її бік, а ОСОБА_7 закрив обличчя шапкою. Саме після цього ОСОБА_7 спочатку дещо метався всередині подвір`я потім взагалі почав швидко залишати його, а ОСОБА_8 у свою чергу не зважав на неї, продовжував розмовляти по телефону, потім спрямовував автомобіль таксиста. ОСОБА_11 також підтвердила, що ОСОБА_7 повернувся знову на заклик ОСОБА_8 допомогти йому вантажити батареї в автомобіль, що вони нахилившись почали робити, але на її крик зі словами «Хазяїн їде» зреагували, бросивши батарею і втекли в різних напрямках. Факт втечі ОСОБА_7 через город господарства Гранкіних саме після наближення ОСОБА_9 підтверджується поясненнями останнього, який зазначив, що вийшовши з свого автомобіля побачив як ОСОБА_7 був на відстані 50 м від нього, тікаючи городами.

Факт усвідомлення ОСОБА_8 присутності ОСОБА_11 як свідка його дій підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_18 , який підтвердив, що від ОСОБА_11 одразу після виходу з автомобіля почув заклик не везти батареї, оскільки вони крадені, при цьому був присутнім ОСОБА_8 і не міг, будучи поруч з таксистом також не чути цього. Крім того, твердження ОСОБА_8 про те, що він почав тікати після слів таксиста про жінку, яка за ним спостерігає, спростовується словами самого таксиста ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_8 почав тікати одразу як побачив наближення автомобіля хазяїна господарства ОСОБА_9 , та поясненнями самого потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив, що під`їжджаючи до свого двору побачив як стоїть таксист біля автомобіля і в цей момент тікає ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_18 є безсторонніми особами, підстав не довіряти їх свідченням, як і свідченням потерпілого ОСОБА_9 , судом не установлено. Показання указаних учасників провадження суд вважає належними та допустимими доказами вини обвинувачених у пред`явленому обвинуваченні за обставин установлених судом, оскільки ці показання є логічними, послідовними, основний їх зміст узгоджується між собою та з протоколами слідчих дій, висновками експертиз.

Посилання обвинувачених на наявність мотивів для їх обмови свідком ОСОБА_11 , нібито через те, що вони спілкуються з її сином, що їй не подобається, є надуманими і не підтверджуються жодними об`єктивними доказами.

Даючи правову кваліфікацію діянню обвинувачених суд виходить з такого.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06 листопада 2009 року, дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, реальної можливості розпоряджатися ним не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Виходячи з обставин вчиненого діяння визнаних судом доведеними, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були розпочаті як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинялась за їх попередньою змовою та було поєднане з проникненням у приміщення. Проте, після викриття свідком ОСОБА_11 дій обвинувачених до приїзду таксиста ОСОБА_18 , яку як установлено судом вони помітили, але не припинили своїх дій, спрямованих на заволодіння майном Гранкіних, а почали діяти відкрито, незважаючи на заклики ОСОБА_11 їх припинити, продовжуючи намагатись вчиняти дії, які складають об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України. Зокрема, ОСОБА_7 після першої втечи повернувся на звернення ОСОБА_8 допомогти вантажити викрадене до автомобіля таксі, де вони зі слів ОСОБА_11 нахилились брати батарею, проте з незалежних від них причин не завершили відкрите заволодіння чужим майном через приїзд на місце події власника майна - ОСОБА_9 .

Доводи ОСОБА_7 , який зазначав, що як такої змови з ОСОБА_8 і обговорення злочинних намірів не було, суд не бере до уваги, виходячи з такого.

За змістом частини 2 статті 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб, дві і більше, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про його спільне вчинення. Форма змови вербальна (словесна), усна чи письмова або у формі конклюдентних дій для наявності співучасті, не має значення. Змова про вчинення злочину може відбуватися задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням, але до замаху на нього.

При співучасті всі співучасники мають спільний умисел, який означає, що між співучасниками має місце згода на вчинення конкретного злочину. Спільний умисел знаходить своє об`єктивне вираження у спільності дій співучасників.

Виходячи з досліджених судом доказів та пояснень обвинувачених останні діяли спільно, домовленість про вчинення злочину виникла до початку злочину, мав місце спільний умисел на викрадення двох чугунних батарей, дії були узгоджені, що в деяких моментах проявлялось у конклюдентних діях.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_6 про те, що з боку обвинуваченого ОСОБА_7 мала місце добровільна відмову від злочину, виходячи з таких мотивів.
Добровільною відмовою є остаточне припинення особою за своєю волею готування до злочину або замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця (17 КК України).
Остаточною відмовою від доведення злочину до кінця є дійсна та безповоротна відмова особи від вчинення задуманого нею злочину й відсутність наміру продовжити його в майбутньому. Крім того, не доведення злочину до кінця повинно бути лише з власної ініціативи особи.
Виходячи з показань свідка ОСОБА_11 поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 явно вказує на те, що з його боку не було дійсної відмови від доведення злочину до кінця з власної ініціативи, і вперше він залишив подвір`я ОСОБА_9 після того як побачив ОСОБА_11 , яка закликала їх зупинитись інакше викличе поліцію, що вказує на те, що ОСОБА_7 , діяв не з власної ініціативи. В подальшому ОСОБА_7 знову повернувся до ОСОБА_8 , тобто продовжив реалізовувати спільний умисел, намагаючись допомогти завантажити батареї, що виключає підстави для визнання дій ОСОБА_7 добровільною відмовою від злочину.
Ураховуючи викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК, тобто як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникнення в інше приміщення. Дії ОСОБА_8 суд також кваліфікує за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК, тобто як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникнення в інше приміщення.
Крім викладеного, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за частиною 2 статті 309 КК України, за яким він винним себе не визнав повністю. Під час допиту в суді показав, що після звільнення взимку 2016 року у зв`язку з відбуттям покарання за частиною 1 статті 309 КК України, приїхав жити до бабусі по АДРЕСА_1 . Під час обшуку працівниками поліції указаного домоволодіння не був присутнім, була вдома бабуся, походження наркотичних засобів вилучених під час обшуку йому невідомо, йому вони не належать, звідки вони з`явились пояснити не може. Його вже не вперше обвинувачують у зберіганні наркотичних засобів, він був засуджений за цей злочин, були випадки виправдання його судом через те, що наркотичні засоби були підкинуті працівниками поліції. ОСОБА_7 визнав, що має досвід вживання наркотичних засобів, але вже давно і на цей час не вживає. Газети «Ваш шанс» вдома у нього не могло бути, є лише місцеві Тростянецькі видання, у приміщення літньої кухні не пам`ятає, щоб ходив, приміщення ніяким чином не використовується, не зачиняється.
Разом з тим, на переконання суду вина ОСОБА_7 у вказаному обвинуваченні знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і доводиться такими доказами.
Протоколом обшуку від 11.04.2016 року та фототаблицями до нього, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 08.04.2016 року, у домогосподарстві ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 , підтверджується, що у присутності ОСОБА_13 та двох понятих ОСОБА_36 та ОСОБА_37 працівниками поліції було виявлено та вилучено в кімнаті літньої кухні зверху на шафі один пакет № 1 білого кольору з написом «Schucherstock», в якому знаходилась речовина рослинного походження, білий поліетиленовий пакет № 2 з речовиною рослинного походження, поліетиленовий пакет № 3 з семенами речовини рослинного походження, а також на шафі знаходився паперовий згорток з газети, в який загорнута речовина рослинного походження. У результаті обшуку було вилучено чотири поліетиленові пакети з речовиною рослинного походження з бірками № 1, 2, 3, 4. Окремо було вилучено в пакетах № 5 та № 6 дві пари взуття. За змістом протоколу обшуку від учасників слідчої дії будь-яких заяв та зауважень не надійшло (а.с.144-152 том 1).
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_38 є її онуком, а ОСОБА_8 вона особисто не знає. Протягом 2016 року ОСОБА_39 проживав разом з нею постійно, раз ненадовго їздив на заробітки, оскільки ніде не працює, здебільшого перебуває вдомапо АДРЕСА_1 , допомагає по господарству, бо їй вже дуже важко все робити. Вони з ОСОБА_40 проживають в одній половині будинку, інша половина будинку належить її сину, але там ніхто не живе, в цю частину будинку вхід окремий. 2016 року навесні, точної дати не пам`ятає, одного разу почула що собака гавкав, вийшла, а у дворі працівники поліції, питали де ОСОБА_39 , потім пішли, згодом ще раз заходили шукали його. Після цього навесні у той час коли садили город, до них додому на двох машинах приїхали працівники поліції з понятими та шукали ОСОБА_41 . ОСОБА_39 , побачивши їх, втік, а вона пішла до них. Вони надали їй прочитати якийсь документ і попросилися до хати. Почали обшукувати будинок, погріб, лазили на горище. У приміщенні кухні в будинку на батареї вони знайшли ботинки ОСОБА_41 , які забрали з собою. У літній кухні все обшукали, а потім один працівник поліції став на ящик і шукав зверху на шифонері, де знайшли якусь траву, замотану в газету. До обшуку не знає чи було щось на шифонері, бо наверх шафи вона не спроможна заглянути. В цю кухню ходить вона не часто, зберігає пусті банки, вона не замикається, ОСОБА_39 туди майже не ходе, не помічала, щоб він там був. Після цього працівники поліції зайшли самі з понятими в іншу половину будинку, там було пусто, нічого не знайшли. Після проведення слідчої дії працівниками поліції був складений протокол, який їй зачитали вголос. Додому ОСОБА_39 того дня вже не повернувся, а був затриманий працівниками поліції, і вже після того їй повідомили про місце його перебування.
Допитаний як свідок слідчої дії понятий ОСОБА_42 суду показав, 2016 року, точної дати він не пам`ятає, близько 7 години, його з дому забрали працівники поліції і запропонували проїхати з ними на слідчу дію в якості понятого, як потім вияснилося, на проведення обшуку домогосподарства ОСОБА_43 . Крім нього був ще інший понятий. Коли вони приїхали до домогосподарства ОСОБА_24 , з господарів домоволодіння була бабуся ОСОБА_24 та якась дівчина, які були на городі навпроти двору. Працівники поліції зачитали бабусі документ про те, що вони мають право проводити обшук, запитали у неї де ОСОБА_38 , але вона відповіла, що він вдома не ночував. Спочатку проводили обшук у будинку, що знайшли у будинку не пам`ятає. Після цього пішли шукати у літній кухні, у дворі, на горищі. У літній кухні знайшли якісь бабусині ліки, що знаходилися у банці та кульочку, бабуся сказала, що то її трави. Працівник поліції доставав, доставши сварився, що все в павутині, а руки тільки помив. Про те, що щось інше знайшли не пам`ятає. Понятим надали підписати анкету для пакування, де вони і підписалися. Чи знайшли щось заборонене у приміщенні літньої кухні, він не пам`ятає. На горищі не знайшли нічого. Потім вони пішли шукати у другу половину господарства, відчинили будинок, зайшли, оглянули, не знайшли нічого і пішли. Пам`ятає, що знайшли черевики ОСОБА_41 , їх вилучили, запакували, на пакетах розписались. Під час обшуку працівники поліції склали протокол і поняті поставили на ньому свої підписи. Майно, вилучене під час обшуку було запаковане в окремі пакети.
Допитаний у судовому засіданні як свідок слідчої дії понятий ОСОБА_44 показав, що навесні минулого року, точної дати не пам`ятає, рано вранці він був запрошений працівником поліції Станішевським в якості понятого під час проведення обшуку у господарстві Коровка. Повідомляли, що шукають людину, більш конкретно нічого не пояснювали. З обвинуваченими особисто він не знайомий. Він, ще один понятий і троє чи четверо поліцейських поїхали до господарства Коровка. На городі через дорогу на вулиці була господарка домоволодіння з якоюсь жінкою. Вона підійшла до них, працівники поліції пояснили їй з якого приводу вони приїхали. Запитали про онука, на що бабуся відповіла, що його немає. Усі зайшли у двір разом з господаркою, у дворі був прив`язаний собака. Спочатку вони пішли у будинок, де у приміщенні кухні знайшли ботинки ОСОБА_41 . Після цього другий понятий з поліцейським пішли на вулицю, а він залишився з одним поліцейським в будинку на його прохання, де роздивлялися ще якесь взуття. Потім у приміщенні літньої кухні на шафі, що стояла навпроти вхідних дверей, поліцейські знайшли пакунки сухої трави, у газеті і в пакеті. Чи було запилені вони не звернув увагу. Поліцейський як тільки побачив ці пакунки сам їх дістав і одразу сказав понятим подивитись на них. Бабусі також показали вміст пакунків. У одному пакунку була якась жовта трава, а в другому свіжіша трава. Працівники поліції відкрили пакунки, бабуся сказала, що то мабуть її ліки, їх запакували у спецпакет. Потім полізли на горище, але там не знайшли нічого. У другій нежилій половині господарства також нічого не знайшли. Після завершення слідчої дії працівники поліції склали протокол, зачитали його в слух, та поняті ставили свої підписи. Під час проведення слідчої дій працівники поліції фотографували знайдені у Коровка ботинки та вміст пакетів. Під час обшуку було вилучено більше однієї пари ботинок Коровка. Зауважень від ОСОБА_13 не було, вона лише просила не розкидати речі.
Отже, показання указаних свідків підтверджують факт вилучення під час обшуку з приміщення літньої кухні по АДРЕСА_1 пакунків з речовиною рослинного походження, виявлених зверху на шафі, показання в цілому узгоджуються між собою та змістом протоколу обшуку, містять докладний опис процесу обшуку. Деякі розбіжності у поясненнях на переконання суду пов`язані з індивідуальними здібностями кожної людини до сприйняття та аналізу подій, а також залежать від того, на чому саме була зосереджена увага цих осіб і на особливостях їх пам`яті щодо вибірковості та зберігання інформації.
Суд вважає необґрунтованими посилання захисника про те, що протокол обшуку від 11.04.2016 року є недопустимим доказом, оскільки: не відповідає вимогам статей 104, 106 КПК України (не відображено сам процес проведення обшуку, не занесено всі заяви), проведений за участі зацікавлених понятих ( ОСОБА_45 часто залучається і схильний до зловживання алкоголю), вилучено речовину, на яку не надано дозвіл на відшукання тощо.
Стороною захисту не надано доказів того, що поняті ОСОБА_45 та ОСОБА_46 є небезсторонніми особами. У цьому кримінальному провадженні вони не приймали більше участі в інших слідчих діях. Сам факт можливої участі указаних осіб як понятих в інших провадженнях не є доказом їх зацікавленості, їх пояснення стосовно ходу слідчої дії узгоджуються з поясненнями ОСОБА_13 , яка під час допиту в суді не повідомила про будь-які порушення процедури проведення обшуку і в цілому надала аналогічні пояснення стосовно процесу та результатів обшуку. Сам протокол будь-яких зауважень учасників не містить.
Посилання захисника на те, що понятий ОСОБА_45 схильний до зловживання алкоголю не бере до уваги, оскільки відомостей про те, що останній під час слідчої дії був у стані сп`яніння чи у стані, коли він не був здатен правильно сприймати обставини, під час судового розгляду не установлено. ОСОБА_45 під час допиту повідомив в якому статусі брав участь у слідчій дії, в цілому продемонстрував розуміння змісту слідчої дії, та повідомив про ті обставини, які пам`ятає.
Посилання захисника на те, що у протоколі обшуку не повно відображено процес його проведення є по суті зауваженням до якості змісту документу, складеного у ході процесуальної дії, що не є порушенням вимог КПК України щодо підстав та процесуальної форми її проведення. Суд не вбачає суттєвих порушень вимог статей 104, 106 КПК при складанні протоколу обшуку, оскільки в ньому відображено відомості про час, місце, дату його складання, перелік учасників, їх процесуальний статус, відображено пропозицію видати відшукувані речі, зазначено речі та місце їх відшукання, описана упаковка, є посилання про те, що протокол оголошувався учасникам, містить підписи, фототаблиці складені та підписані слідчим.
Обшук у літній кухні, з якої були вилучені пакунки з речовиною рослинного походження по АДРЕСА_1 був проведений відповідно до вимог статей 234-236 КПК на підставі ухвали слідчого судді. Речовина рослинного походження, яка не була указана в ухвалі слідчого судді від 08.04.2016 року як відшукувана річ, була вилучена правомірно відповідно до вимог частини 7 статті 236 КПК як така, що може належати до речей, вилучених законом з обігу, які підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.
В подальшому на тимчасово вилучені чотири поліетиленові пакети з речовиною рослинного походження з бірками № 1, 2, 3, 4 ухвалою слідчого судді від 12.04.2016 року у кримінальному провадженні № 0000176 розпочатому 11.04.2016 після вилучення в ході обшуку указаних рослин, було накладено арешт (а.с.160 том 1).
Отже, ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що протокол обшуку від 11.04.2016 року є належним і допустимим доказом у цьому кримінальному провадженні і доводи захисника ОСОБА_6 цього не спростовують.
Згідно з висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №578 від 18.04.2016 надані на дослідження речовини рослинного походження в пакетах №№ 1, 2, 4 є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить: в пакеті №1 78,02г, в пакеті №2 12,90 г, в пакеті № 4 19,75 г. Надана на дослідження речовина рослинного походження в пакеті №3 утворена дозрілими плодами рослини роду коноплі (Cannabis), які не є наркотичним засобом (а.с.189-194 том 1).
Захисник просив визнати указаний висновок експерта недопустимим, оскільки рослини, що були предметом експертного дослідження є речовим доказом, який є недопустимим через те, що не відкривався стороні захисту і не досліджувався під час судового розгляду. Указаним доводами сторони захисту суд раніше надавав оцінку, і повторює, що підстави для визнання речових доказів (чотирьох пакетів з рослинами коноплі) відсутні оскільки, вони були вилучені у законних спосіб, у результаті проведення санкціонованого обшуку, обвинуваченим 28.05.2016 року в порядку статті 290 КПК були надані для ознайомлення всі матеріали кримінального провадження, і заяв з цього приводу останні не здійснювали. Не проведення огляду речових доказів під час судового розгляду не є підставою згідно з нормами КПК України для визнання їх недопустимими, що як наслідок також не є підставою для визнання недопустимим висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №578 від 18.04.2016, виходячи як зазначив захисник, із «доктрини плодів отруєного дерева».
Отже, проаналізувавши указані вище докази сторони обвинувачення у сукупності, кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що пред`явлене за частиною 2 статті 309 КК ОСОБА_7 обвинувачення доведено поза розумним сумнівом.
Суд виходить з того, що обвинувачений постійно проживав по АДРЕСА_1 , мав доступ до приміщення літньої кухні, яка не зачинялась, не заперечив, що мав досвід вживання наркотичних речовин. ОСОБА_13 у свою чергу під час допиту в суді вказала, що до виявлення під час обшуку зверху на шафі літньої кухні згортків з речовиною рослинного походження не бачила і для неї, ураховуючи її вік та стан здоров`я, це місце є важкодоступним.
Посилання ОСОБА_7 на те, що цю речовину можливо підкинули працівники поліції є неспроможними припущеннями, за відсутності належних та допустимих доказів цього, та з огляду на обсяг вилученого і підтвердження понятим, що вилучені з шафи предмети з рослинами були в павутині і були заховані в недоступному без допоміжних засобів місці. Твердження обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_7 до цього випадку був виправданий судом за статтею 309 КК України, оскільки йому були працівниками поліції були підкинуті наркотичні засоби суд не бере до уваги, оскільки ці обставини не мають правового значення для цього кримінального провадження. Твердження обвинуваченого про те, що в домогосподарстві, де він живе з бабусею ніколи не було газети «Ваш шанс», в яку були загорнуті вилучені рослини, не спростовує його причетності до інкримінованого злочину.
Таким чином, дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за частиною 2 статті 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.
Визначаючи покарання обвинуваченим, суд виходить з такого.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчинених діянь, які належать до незакінченого тяжкого злочину та закінченого злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який є особою віком 31 року, раніше судимий, судимості у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, не одружений, дітей не має, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.208-215 том 1).

За висновком судово-психіатричної експертизи №194 від 16.05.2016 ОСОБА_7 є осудним (а.с.205-207 том 1).

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не установлено.

З огляду на викладене, суд, виходячи із засад, передбачених статтею 65 КК України, ураховуючи, позицію потерпілих, які просили суворо покарати обвинуваченого, і один з яких просив відшкодувати моральну шкоду, яка залишилась не відшкодована в повному обсязі, з огляду на ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину повністю заперечив, проте з огляду на ступінь виконання злочинного наміру, відсутність майнової шкоди, незначна вартість предмета посягання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк передбачений у санкції указаної частини цієї статті, а за частиною 2 статті 309 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 70 КК України остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд вважає за необхідне визначити за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, який є незакінченим тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є особою віком 30 років, неодноразово раніше судимий, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, не одружений, проте проживає у незареєстрованому шлюбі, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. ОСОБА_8 посилався на те, що має дитину, але доказів цієї обставини суду не надав.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не установлено.
З огляду на викладене, суд, виходячи із засад, передбачених статтею 65 КК України, ураховуючи позицію потерпілих, які просили суворо покарати обвинуваченого, і один з яких просив відшкодувати моральну шкоду, яка залишилась не відшкодована в повному обсязі, з огляду на ставлення обвинуваченого до вчиненого, який в повному обсязі вину не визнав, проте з огляду на ступінь виконання злочинного наміру, відсутність майнової шкоди, а також на незначну вартість предмета посягання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке на переконання суду буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Ураховуючи, що ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 11 квітня 2016 року до обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, якою визначено обчислювати строк тримання під вартою з 11.04.2016 року (а.с.222-226 том 1), і який ухвалою суду від 19.08.2016 року був змінений обвинуваченим на цілодобовий домашній арешт (а.с.18-20 том 2), тому у строк покарання обвинуваченим слід зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 11.04.2016 року до 19.08.2016 року включно на підставі частини 5 статті 72 КК України (у редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII) з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі).
Потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з кожного по 25000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він є інвалідом 1 групи, практично прикутий до ліжка, переніс декілька тяжких операцій. Того дня, коли відбулась крадіжка, він перебував в Сумській обласній лікарні, готувався до операції. Однак, коли дізнався про викрадення майна, погіршився стан його здоров`я, оскільки він був збентежений та йому доводилось приймати заспокійливе. Факт вчинення злочину негативно вплинув на його емоційний стан, погіршився сон, постійно переслідує страх нових крадіжок, у зв`язку з чим стало неможливим відновлення нормального фону життя.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 цивільний позов підтримав у повному обсязі, проси задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 проти позову заперечили у повному обсязі, посилаючись на те, що будь-яка шкода ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 не була заподіяна. Обвинувачений ОСОБА_8 у питанні вирішення цивільного позову поклався на розсуд суду.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Ураховуючи обставини вчиненого діяння, стан здоров`я потерпілого, який довів негативний вплив вчиненого правопорушення на його душевний та емоційний стан, з огляду на вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню, а з обвинувачених на користь ОСОБА_10 підлягає стягненню по 3000 грн. завданої злочином моральної шкоди.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до статті 124 КПК України, слід стягнути з обвинувачених в дохід держави у дольовому порядку. Зокрема, процесуальні витрати за проведення судових трасологічних експертиз №441 від 12.04.2016, №733 від 19.05.2016 та №882 від 26.05.2016 та за проведення судової товарознавчої експертизи від 28.03.2016 № 1151 необхідно стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у дольовому порядку по 1187 грн. 46 коп. (263,88 грн. + 703,68 грн. + 703,68 грн. + 703,68 грн.) з кожного на користь держави (а.с.162, 167, 171, 178 том 1). Крім того, з ОСОБА_7 необхідно стягнути на користь держави витрати в сумі 880,40 грн. понесені на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів (а.с.188 том 1).

Строк дії запобіжних заходів, змінених ухвалою суду від 19.08.2016 відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із тримання під вартою на домашній арешт, закінчився. Підстав для застосування до обвинувачених запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, ураховуючи відсутність відповідних клопотань сторін кримінального провадження, суд не вбачає.
Ухвалами слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 12.04.2016 року на одну пару чоловічих черевиків 45 розміру, вилучених в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , та на одну пару спортивного чоловічого взуття чорного кольору та на одну пару зимового чоловічого взуття чорного кольору належних ОСОБА_7 , вилучених під час обшуку, було накладено арешт, який на підставі частини 4 статті 174 КПК слід скасувати, оскільки потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала (142,158 том 1).
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 368-374, 392, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_47 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України та призначити йому покарання :
за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
за частиною 2 статті 309 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначити ОСОБА_48 за цим вироком покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання призначеного ОСОБА_48 слід обчислювати з моменту його затримання для виконання цього вироку.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_48 строк його попереднього ув`язнення на підставі статті 72 КК України за період з 11.04.2016 року до 19.08.2016 року включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання призначеного ОСОБА_49 слід обчислювати з моменту його затримання для виконання цього вироку.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_49 строк його попереднього ув`язнення на підставі статті 72 КК України за період з 11.04.2016 року до 19.08.2016 року включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_50 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_47 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_50 по 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. з кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від12.04.2016 року на одну пару чоловічих черевиків 45 розміру, вилучених в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , на одну пару спортивного чоловічого взуття чорного кольору та на одну пару зимового чоловічого взуття чорного кольору належних ОСОБА_7 .
Речові докази:
дві чугунні батареї по вісім секцій кожна, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_51 вважати повернутим власнику;

пару чоловічих черевиків 45 розміру, вилучених в ході проведення обшуку по АДРЕСА_2 (квитанція № 000287, номер у Книзі обліку речових доказів № 1496), після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_49 .

пару зимового чоловічого взуття спортивного типу чорного кольору , пару чоловічого зимового взуття чорного кольору, вилучених під час проведення обшуку по АДРЕСА_1 , після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_48 ;

два фрагменти рубероїду зі слідами підошви взуття, виявлені та вилучені під час огляду місця події 13.03.2016 року, в АДРЕСА_3 , пакет №1, з особливо-небезпечним наркотичним засобом -канабіс, вагою - 78,02 г, пакет №2 з особливо-небезпечним наркотичним засобом - канабіс, вагою - 12,90 г, пакет №4, з особливо-небезпечним наркотичним юсобом -канабіс, вагою - 19,75 г., а також пакет №3 з дозрілими плодами рослин Роду Коноплі (квитанція № 000066, номер у Журналі обліку наркотичних засобів № 1415), після набрання вироком законної сили - знищити;

фотознімок сліду підошви взуття, вилучений при огляді місця події в АДРЕСА_3 також диск DVD-r номер dr5fa 1-00452 - залишити при матеріалах кримінального провадження;

мобільний телефон марки «Nokia 1112», імеі: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», номер НОМЕР_4 вважати повернутим ОСОБА_49 .

Стягнути із ОСОБА_47 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 2067 (дві тисячі шістдесят сім) грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 1187 (однієї тисячі вісімдесят сім) грн. 46 коп.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1