Справа № 317/1718/17
№ 1-кп/317/208/2017

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000396 від 13.04.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжі, громадянина України, освіта середня, розлученого, не працевлаштованого, на утриманні має 1 неповнолітню дитину, що мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу, 28.04.2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З цього ж дня наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду начальника радіостанції взводу зв*язку військової частини та призначено на всі види забезпечення.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

06 жовтня 2014 року молодшому сержанту ОСОБА_4 надано відпустку терміном на 10 діб в яку він убув 6 жовтня 2014 року.

16 жовтня 2014 року для подальшого проходження військової служби у розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_2 ОСОБА_4 не повернувся.

Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, молодший сержант ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 16 жовтня 2014 року не з*явився з відпустки, свої службові обов*язки не виконував. Час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 31 травня 2017 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину свою визнав повністю, пояснив, що за повісткою був мобілізований до Збройних Сил України в квітні 2014 року. Пройшов медичну комісію, визнаний гідним до проходження військової служби та був зарахований на всі види забезпечення. Після знаходження в зоні бойових дій 06 жовтня 2014 року вибув у відпустку. З зоні АТО був поранений. Оскільки у нього хворі батьки, він знаходився на лікуванні та тому. що необхідно було вирішувати питання та проблеми родини, вирішив не повертатися на службу. Командирів про свої проблеми та рішення не повідомляв, хоча знає, що був зобов*язаний це зробити. Весь цей час знаходився у себе вдома. Провину визнав та розкаявся у скоєному.
Крім того, ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання за ч.1 смт.408 КК України,яке буде призначено судом, на підставі п. «в» ст. 1 та ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим законом він не позбавлений батьківських прав та має неповнолітню дитину, та приймав участь в АТО і добре характеризується, про що надав суду письмову заяву.

Відповідно до п.«в» ст..1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 07.09.2017 року, який набрав чинності, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст..12 КК України підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників. Застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, щодо яких судом ухвалені вироки, які не набрали законної сили за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, передбачений ч.1 ст.408 КК України до набрання чинності Законом України „Про амністію у 2016 році" та має на утриманні неповнолітню дитину, що підтверджується матеріалами справи, є учасником АТО, позитивно характеризується за місцем проходження військової сліжби

Відповідно до ст..85 КК України - на підставі закону про амністію або акта помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 374 КПК України суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК Українипризначити покарання у вигляді 2 (два) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на один рік.
На підставі п.«в» ст..1, ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 - звільнити від призначеного покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області. шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1