справа №173/1701/16-к
провадження №1-кп/176/136/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лихівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та до затримання мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 , за яким обвинувачується

у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ст. 191 ч. 5 КК України, відомості про яке внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2014 року за №0001616,

у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ст. 364-1 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2015 року за №0000808,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників обвинуваченого за договором про надання правової допомоги ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадження Жовтоводського міського суду на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2017 року у відношенні ОСОБА_5 надійшла кримінальна справа з обвинувальним актом, за яким обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 191 ч. 5 КК України, відомості про яке внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2014 року за №0001616, а також з обвинувальним актом, за яким обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ст. 364-1 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2015 року за №0000808.

Кримінальні провадження за цими обвинувальними актами в ході судового провадження об`єднанні в одне кримінальне провадження ухвалою П`ятихатьсого районного суду від 01.08.2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2017 року у зв`язку з неможливістю утворення у вищеназваному суді колегіального складу суду з розгляду справи в порядку ст. 34 КПК України ця кримінальна справа надійшла в провадження даного суду (вх. 7072/17 від 30.07.2017 р).

У відповідності до положень ч. 6 ст. 34 КПК України суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.
В підготовчому судовому засіданні прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 заявила про можливість призначення справи за обома обвинувальними актами до судового розгляду, з викликом учасників процесу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти призначення судового розгляду не заперечували.

До початку судового засідання за підписом директора потерпілої юридичної особи Державного підприємства «Державний резервний насіннєвий фонд України» ОСОБА_9 надійшло заява про розгляд справи без участі представника потерпілого.

До початку судового засідання від представника потерпілої юридичної особи ТОВ «Любомирівка-Агро» за договором ОСОБА_10 надійшло заява, в якій просить проводити підготовче судове засідання без її участі, вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Заслухавши та враховуючи думку кожного з учасників процесу, дослідивши матеріали обвинувальних актів, судом встановлено, що надані обвинувальні акти з додатками є такі, які не відповідають вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог, що встановлені для складання і затвердження обвинувального акту, які закріплені в ст. 291 КПК України, зокрема в п. 5 частини другої цієї статті, обвинувальний акт в обов`язковому порядку має містити: викладення фактичних обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.

Згідно положень, закріплених в ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Таким чином, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути викладено повно, конкретно та без суперечностей.

У п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 30.05.2008 року «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції», з наступними змінами, зазначено, що істотними порушеннями при складанні обвинувального висновку необхідно вважати такі порушення вимог, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку. Такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному висновку містяться положення, які суперечать один одному, звинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним.

Згідно обвинувального акту, який надійшов до суду, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 191 ч. 5 КК України, останньому висувається обвинувачення, яке полягає в тому, що маючи умисел на заволодіння чужим майном у вигляді насіння сільськогосподарських рослин (культур) в особливо великому розмірі, шляхом зловживання службовим становищем директора ТОВ «Племзавод» Любомирівка», з усвідомленням того, що Товариство не має належних умов забезпечити зберігання насіння відповідно до встановлених стандартів, та не переслідуючи мету виконання обов`язків зі зберігання насіння, останнім від імені Товариства як зберігача з ДП «Держрезервнасіфонд» як поклажодавцем в особі генерального директора тричі були укладені договори про надання послуг зі зберігання насіння певного виду за назвою і типовими ознаками, у певній кількості за вагою та вартістю, які в день укладання договорів за актами приймання передачі прийняв в оперативне відання. Згодом у проміж часу з 13.01.2014 року по 03.02.2014 року, з 27.01.2014 року по 29.01.2014 року, з 05.02.2014 року по 28.02.2014 року на підставі цих договорів, виданих довіреностей, листів, актів приймання-передачі, із залученням третіх осіб, які не були обізнані про його злочинний умисел, отримавши у попередніх зберігачів, заволодів частиною з ввіреного на зберігання насіння сільськогосподарських рослин (культур), про це в документах бухгалтерського обліку Товариства не відобразив, а реалізував його третім особам під видом належного Товариству майна.

При цьому, як вбачається зі змісту цього обвинувального акту в частині викладення обставин стосовно укладання другого такого договору - за №С-03 від 22.01.2014 року, при викладенні умов цього договору, за якими поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання насіння сільськогосподарських культур (пшеницю, ячмінь, кукурудзу) певного виду за назвою і типовими ознаками, у певній кількості за вагою та ціною, в цій частині суперечливо викладена загальна вартість насіння сільськогосподарських культур, що передається, відносно до вартості насіння сільськогосподарських культур за певною назвою і типом та власною ціною як складової частини з усього насіння, що передається за цим договором.

Як викладено в обвинувальному акті, то 22.01.2014 року між ТОВ «Племзавод «Любомирівка» в особі ОСОБА_5 та ДП «Держрезервнасіфонд» в особі ОСОБА_11 на підставі договору про надання послуг по зберіганню насіння №С-03 від 22.01.2014 року був підписаний акт приймання-передачі насіння б/н на загальну вартість 4370018,72 грн. В той час указана в обвинувальному акті вартість визначеного раніше та переліченого за цим же договором насіння тієї ж назви відповідно до його ціни й ваги як складової частини з усього насіння, що передається на зберігання за цим договором, складає іншу загальну суму 4370016,80 грн., тобто різниться.

Таким чином, лишається не зрозумілим, які саме обставини були з`ясовані під час досудового слідства та висуваються в обвинуваченні за цим обвинувальним актом, чи то певне насіння, що передане за цим договором, мало іншу вагу чи ціну на момент укладання договору, їх ціна змінилась і це погоджено сторонами, чи то їх загальна вартість, що зазначена в обвинувальному акті, не відповідає складовим, зазначена не вірно, у зв`язку з чим вказівка в даному обвинувальному акті в цій частині щодо найменування, кількості, ціни насіння, що є предметом інкримінованого злочину, є суперечливою, не конкретною та як така не зрозумілою.

Як вбачається, в даному обвинувальному акті в частині щодо вказівки загальної вартості насіння сільськогосподарських культур у кількості 1185,5 т, яке ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, у період з 13.01.2014 року по 03.02.2014 року на підставі договорів №С-01 від 08.01.2014 року та №С-03 від 22.01.2014 року, довіреностей, товарно-транспортних накладних отри мав у попереднього зберігача, то ця загальна вартість насіння в сумі 2741503,53 грн також зазначена суперечливо, оскільки різниться при сумуванні вартості цього ж насіння, що зазначене згідно викладеного обвинувачення у вищеназваних договорах №С-01 від 08.01.2014 року та №С-03 від 22.01.2014 року за його найменуванням та у відповідності до його ваги і ціни, яка виходячи з цього складає інший показник загальної вартості цього насіння - в сумі 3890700 грн., а не 2741503,53 грн.

Більш того, в цій частині обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_5 серед іншого насіння отримав насіння, за видом і найменуванням яке взагалі не було предметом укладання за кожним з 3-х договорів про надання послуг зі зберігання насіння, що було певного виду за назвою і типовими ознаками, за певною вагою та вартістю.

Як викладено в обвинувальному акті, то ОСОБА_5 отримав у попереднього зберігача ПП «Аксон» за адресою: Запорізька область, Якимівській район, смт. Якимівка, вул. Леніна, 68 серед іншого насіння пшеницю «Золотоколоса» еліта (озимі)», яка за вагою у кількості 171 т збігається з насінням, що поклажодавцем передається у відповідальне зберігання за договором №С-03 від 22.01.2014 року, але за цим договором як наведено в обвинувальному акті передбачено передання на зберігання пшениці «Золотокоса» еліта (Озимі)», але аж ніяк не «Золотоколоса» еліта (Озимі)». Як вбачається, за договором №С-01 від 08.01.2014 року. Згідно викладення обвинувачення, за цим обвинувальним актом між сторонами було передбачено передачу насіння й пшениці «Золотоколоса», але іншого виду і типу - «Золотоколоса» 1 репр. (Озимі), урожаю 2010 року, та вагою у меншій кількості.

Таким чином, в цій частині обвинувачення за даним обвинувальним актом щодо предмету злочину у вигляді насіння сільськогосподарських рослин (культур) за найменуванням, видом, його ціною та вартістю те ж викладено не однозначно, суперечливо, не конкретно, та як таке яке є не зрозумілим, порушує право особи, яка притягується до відповідальності, на захист від висунутого обвинувачення.

Так само суперечливо, не конкретно в обвинувальному акті зазначена вартість при отриманні ОСОБА_5 на підставі договору №С-03 від 22.01.2014 року, довіреностей, товарно-транспортних накладних у попереднього зберігача насіння пшениці «Тітона» еліта (озимі) у кількості 67 т, та пшениці «Шестопалівка» еліта (озимі) у кількості 67 т на суму 389643,35 грн, в той час коли вартість цього ж насіння за видом пшениці у тій же вазі відповідно до цін, визначених сторонами при укладанні вищеназваного договору про передачу на відповідальне зберігання згідно обставин, викладених за обвинуваченням, складала іншу суму: (67 т *3500 грн)+ (67 т *3500 грн)=469000 грн., тобто знову різниться та є не зрозумілою.

Більш того, як вбачається, при викладені обставин інкримінованого діяння за цим обвинувальним актом загальна сума збитків від заволодіння обвинуваченим шляхом зловживання службовим становищем насінням пшениці у великому розмірі також зазначена неоднаково, з різною вказівкою цієї суми спочатку вказана сума 7078425,93 грн, а потім вже 7078425,94 грн

Діяння, яке висувається у вину ОСОБА_5 за обвинувальним актом за ч. 5 ст. 191 КК України, відноситься до злочинів з матеріальним складом, такий злочин у цій формі визнається закінченим з моменту незаконного безоплатного заволодіння майном або передачі його третім особам, та за ч. 5 цієї статті обов`язковою кваліфікуючою ознакою є вчинення діяння в особливо великих розмірах.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені серед інших обставин підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Однак, як вбачається зі змісту даного обвинувального акту при викладенні обставин діяння в частині укладання ОСОБА_5 від імені ТОВ «Племзавод» Любомирівка» з ДП «Держрезервнасіфонд» договору №С-04 від 03.02.2014 року про прийняття на відповідальне зберігання Товариством насіння пшениці різного виду за визначеною вагою, та при викладенні обставин отримання ОСОБА_5 у період з 05.02.2014 року по 28.02.2014 року на підставі цього договору №С-04 від 03.02.2014 року після його укладання, довіреностей, товарно-транспортних накладних у попереднього зберігача ТОВ «Агроцентр «Раївський» лише частини з визначеного за договором насіння пшениці певного виду, то при цьому в обвинувальному акті взагалі не визначена та не вказана вартість кожного виду цієї пшениці, яка б мала мати місце як при укладанні договору так і при отриманні насіння пшениці, а лише зазначена його загальна вартість, що не вказує та не дає змоги визначити вартість саме майна у вигляді пшениці певного виду, яка являлась предметом заволодіння за цим злочином на момент укладання договору ОСОБА_5 , тобто на момент набуття оперативного управління цим майном, на момент заволодіння частини з цього майна у вигляді насіння пшениці при його отриманні у попереднього зберігача, встановити відповідність та визначити фактичну суму збитків унаслідок таких дій, як усього так і щодо кожного з видів цього насіння згідно наведеного переліку, яким заволодів згідно обвинувачення.

Тобто, якщо в судовому засіданні буде доведено заволодіння обвинуваченим шляхом зловживання службовим становищем не усього з наведеного переліку, а одного чи кількох з видів насіння сільськогосподарських рослин (культур), то тоді виходячи з такого формулювання обвинувачення у якому розмірі слід визначати збиток щодо насіння за певним видом, яким фактично заволодів, коли не встановлена та не зазначена його вартість.

Як вбачається з послідовності викладення обставин діяння, то в цьому обвинувальному акті зазначено, що у періоди з 13.01.2014 року по 03.02.2014 року, з 27.01.2014 року по 29.01.2014 року, та з 05.02.2014 року по 28.02.2014 року на підставі договорів, виданих довіреностей, листів, актів приймання-передачі, із залученням третіх осіб, які не були обізнані про його злочинний намір, отримавши у попередніх зберігачів, ОСОБА_5 шляхом зловживання службовим становищем заволодів насінням сільськогосподарських рослин (культур) в особливо великому розмірі. Однак, при подальшому викладенні обставин діяння, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 «заволодівши за вказаних обставин насінням сільськогосподарських рослин (культур) … у період з 13.01.2014 року до 28.02.2014 року», тобто суперечливо, не конкретно викладений час події діяння, оскільки як витікає з попереднього викладення обставин останній обвинувачується, що вчинив діяння в певні проміжки часу саме з 13.01.2014 року по 03.02.2014 року, з 27.01.2014 року по 29.01.2014 року, з 05.02.2014 року по 28.02.2014 року, та виходячи з таких обставин, що викладенні в обвинуваченні раніше, заволодіння майном у вигляді насіння сільськогосподарських рослин (культур) шляхом зловживання службовим становищем в день 04.02.2014 року не вчиняв.

Крім того, згідно вимог ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, тобто кожному учаснику процесу окремо. Дана норма є імперативною та обов`язкова до виконання прокурором, який затверджує та направляє обвинувальний акт до суду.

Однак, в розписці про отримання ОСОБА_5 копії обвинувального акту та копій реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається та відсутня дата отримання останнім цих документів, що є недотриманням вимог оформлення, складання та направлення матеріалів обвинувального акту до суду. Не до оформлено та не підтверджено дотримане при цьому право обвинуваченого, чи отримав вчасно, тобто не раніше затвердження прокурором обвинувального акту, та не пізніше направлення його до суду. Більш того, додана лише одна розписка про отримання копії обвинувального акту з додатками, яка складена таким чином, що фактично копії цих документів були вручені тільки захиснику у присутності підозрюваного.

Суд у складі колегії приходить до висновку, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 364-1 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України теж не відповідає вимогам його складання, що передбачені та встановлені ст. 291 КПК України, оскільки зміст обвинувачення в ньому викладений також суперечливо.

Так, в цьому обвинувальному акті викладено, що ОСОБА_5 , будучи службовою особою юридичної особи приватного права, діючи умисно, зловживаючи своїми повноваженнями, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб, використовуючи надані йому повноваження по розпорядженню майном підприємства, діючи в супереч інтересам юридичної особи приватного права, 19.05.2015 року при укладанні з фізичною особою договору позики, далі на мові оригіналу: «передав у заставу фізичній особі ОСОБА_12 , з метою забезпечення зобов`язань, майно (сільськогосподарську продукцію), що стане власністю Заставодавця в майбутньому, зокрема майбутній врожай соняшника, врожай якого очікується в 2015 році, в кількості не менше соняшника, що буде вирощений на земельній ділянці площею 225 га, розташованої на території селища Соколівка Верньодніпрівського району Дніпропетровської області».

Далі в обвинувальному акті йдеться, що з метою доведення злочинного наміру, ОСОБА_5 згодом звернувся до ОСОБА_12 з листом-пропозицією про здійснення збору врожаю позикодавцем, та при цьому видав наказ №25-В від 05.09.2015 року про початок осіннє-польових робіт, на підставі якого невстановлені особи, які діяли в інтересах ОСОБА_12 , за допомогою сільськогосподарської техніки незаконно здійснили збір врожаю соняшника «з земельних ділянок загальною площею 394 га, які перебувають у користуванні на праві оренди у ТОВ «Любомирівка-Агро», в тому числі 225 га, які незаконно ОСОБА_5 передано в заставу ОСОБА_12 »

Таким чином, в цьому обвинувальному акті є суперечливо визначений та викладений предмет злочинного діяння, що ж саме було предметом діяння, чи то майбутній врожай, який очікувався на певній ділянці, чи то все ж таки сама земельна ділянка, щодо чого самого всупереч інтересам юридичної особи приватного права використав свої службові повноваження для укладання договору застави з третьою особою, чи то й інше разом, однак про це також чітко не зазначено в обвинувальному акті, ці обставини діяння в обвинуваченні є викладенні не чітко, не зрозуміло та суперечливо.
Крім того, згідно змісту цього обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні не одного, а двох самостійних діянь, які є вчиненні ним окремо, та які є розподілені між собою певним проміжком часу, кожен з яких підпадає під ознаки самостійного складу злочину та кваліфікується окремими статтями й частинами Кримінального кодексу України, як витікає спочатку, маючи на меті службове підроблення, склав низку неправдивих офіційних документів для використання при оформленні договору позики, а вже після цього зловживаючи своїм повноваженнями, діючи всупереч інтересам ТОВ «Любомирівка-Агро», з використанням цих документів, уклав з третьою особою нотаріально посвідчений договір позики, на підставі якого згодом був проведений незаконний збір врожаю, чим Товариству були завдані збитки. Однак кваліфікація цих кримінальних правопорушень за правилами реальної сукупності не розмежована, та не зазначені фактичні обставини цих діянь, що викладені у обвинувальному акті, які мають відповідати їх кваліфікації. Фактично кваліфікація викладена за правилами ідеальної сукупності, коли інкримінується одне діяння, яке одночасно підпадає та містить в собі ознаки кількох складів злочинів.

Крім того, в даному обвинувальному акті в частині викладення обставин обвинувачення у службовому підробленні суперечливо зазначено, що ОСОБА_5 ще до того як надав підроблені документи нотаріусу на підтвердження його повноважень та наявність майна, яке передається в заставу, ще вчинив аналогічну дію видав складені ним завідомо неправдиві офіційні документи, але при цьому не розкривається, кому саме, за яких обставин, та з чим пов`язані ці дії.

Видача неправдивих документів означає надання не собі, а іншим фізичним або юридичним особам таких документів у використання. Тобто, якщо виготовив документи, інформація в яких не відповідає дійсності, та тримав при собі з тим, щоб потім надати нотаріусу при оформленні договору заставі, то це вказує на логічний зв`язок, а якщо перед цим ще здійснив видачу цих документів, то кому саме, як це пов`язане з обставинами діяння та яким чином розкриває об`єктивну сторону цього злочину.

Більш того, у кримінальному проваджені серед інших обставин підлягають доказуванню: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Службове підроблення з кваліфікуючими ознаками, що передбачене в диспозиції ч. 2 ст. 366 КК України, та інкримінується обвинуваченому, відноситься до злочинів з формальним складом, визнається закінченим з моменту вчинення однієї з зазначених в ній дій, та вчиняється тільки з прямим умислом. Однак, при викладені обставин службового підроблення ОСОБА_5 в обвинувальному акті зазначено, що діяв, маючи на меті службове підроблення, при цьому в обвинувальному акті жодним чином не зазначено, що діяв, маючи умисел на службове підроблення. Мета та мотив є факультативними ознаками суб`єктивної сторони складу злочину та не є формою умислу. Таким чином, органом обвинувачення не встановлено, з яким умислом діяв ОСОБА_5 при вчиненні саме цього діяння, яке висувається у вину за цим обвинувальним актом, що є не конкретним, та лишає обвинуваченого на належний захист від висунутого такого обвинувачення.
Також слід зазначити, що на противагу вимог п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України в даному обвинувальному акті не зазначений конкретний розмір витрат на залучення експерта під час досудового слідства у разі проведення кожної експертизи, при тому що їх проводилось кілька, як того вимагають приписи, а лише зазначена загальна сума понесених витрат.

Та в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України в додатку до цього обвинувального акту не зазначена кількість аркушів матеріалів досудового розслідування.

Крім того, відповідно до вимог складання обвинувальних актів, що закріплені в п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт обов`язково має містити відповідні анкетні відомості щодо кожного обвинуваченого, як то прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, громадянство, та інше.

В той час, на противагу зазначеним вимогам, анкетні дані щодо обвинуваченого ОСОБА_13 , а саме місце його народження, в цих обвинувальних актах зазначене суперечливо, в одному наводиться, що такий є уродженець смт. Лихівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а в іншому обвинувальному акті наведено, що він є уродженець м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, що суперечить, та не встановлює, щодо якої саме особи висувається обвинувачення.

Таким чином, суд убачає та приходить до висновку, що як обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 191 ч. 5 КК України, так і обвинувальний акт щодо нього за ст. 364-1 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України з таким неконкретним викладенням формулювання обвинувачення в кожному з них суттєво порушує права обвинуваченого як особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, виключає можливість здійснення останнім свого захисту щодо висунутого обвинувачення та можливість прийняття судом законного рішення, що унеможливлює розгляд справи, у зв`язку з чим у відповідності до ч. 3 ст. 314 КПК України дані обвинувальні акти підлягають поверненню прокурору для доопрацювання.

Суд зазначає, що на підставі ухвали апеляційної інстанції про передачу справи з одного суду до іншого в порядку ст. 34 КПК України вирішена тільки підсудність з розгляду справи за обвинувальними актами відносно ОСОБА_13 , які повертаються.

У разі повернення матеріалів обвинувального акту, який не відповідає вимогам КПК України, прокурор, якщо для того будуть існувати підстави, складає новий обвинувальний акт, з яким має право звернутись до суду.

Як зазначено та закріплено в ст. 317 КПК України документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта, чи клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і такі є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою). Таким чином, новий обвинувальний акт, який буде складений, затверджений прокурором та з яким буде намір звернутись до суду, являється вже іншим, другим обвинувальним актом, на підставі якого формується нове кримінальне провадження, тобто інша, друга кримінальна справа, і тому має подаватись згідно процедури на загальних підставах у тому числі й у відповідності до правил територіальної підсудності.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314, ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Повернути прокурору обвинувальний акт, з доданими матеріалами, за обвинуваченням ОСОБА_5 , за яким обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ст. 191 ч. 5 КК України, відомості про яке внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2014 року за №0001616, та обвинувальний акт, за яким обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ст. 364-1 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2015 року за №0000808.

Ухвалу негайно направити керівнику прокуратури Дніпропетровської області для усунення зазначених недоліків обвинувальних актів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтоводській міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя

Судді