АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/466/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 28.04.2011 вироком Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг за ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавленні волі строком на 7 років з конфіскацією майна, звільненого 07.10.2014 умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 25 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 14 вересня 2017 року о 14 годині, перебуваючи у приміщенні магазину «Леруа Мерлен», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 17, діючи умисно, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись неуважністю працівників магазину, взяв з торгівельного прилавку шуруповерт «Декстер» загальною вартістю 542 грн. 50 коп., та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, сховав його до своєї сумки.

У подальшому ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, та утримуючи при собі майно, вийшов за межі кас магазину та направився до виходу, однак кримінальне правопорушення не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий охоронцем магазину.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити в бік пом`якшення, застосувавши до нього ст. 75 КК України.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано усі пом`якшуючі обставини, а саме визнання вини та щире каяття, наявність малолітньої дитини, відшкодування збитків, позитивна характеристика, наявність постійного місця роботи та проживання, відсутність обтяжуючих обставин та безпідставно не застосовано до нього ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненийповторно, але недоведений до кінця з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, є правильною.

Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

Зокрема, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно, обставини, що пом`якшують покарання, і правильно призначив йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, з яким колегія суддів погоджується, як з необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, як про те в апеляційній скарзі просить обвинувачений, колегія суддів враховуючи те, що він будучи раніше судимим повторно скоїв умисний корисливий злочин, не вбачає.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без зміни, а апеляційної скарги щодо його скасування без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», мотивуючи його тим, що він має малолітню дитину, щодо якої не позбавлений батьківських прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким чи особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, та не позбавлених батьківських прав.

За матеріалами даного кримінального провадження ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким чи особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, і має сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого не позбавлений батьківських прав.

Під дію ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», яка обмежує коло осіб до яких може бути застосовано амністію, ОСОБА_6 не підпадає.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_6 та звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 350, 404, 405, 407, 418 КПК України, ст. 86 КК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4