Справа № 305/2218/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

28.02.2018 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6 , захисника - ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Рахівського району ОСОБА_8 на вирок Рахівського районного суду від 16 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, проживає у фактичному шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину, військовозобов`язаний, раніше судимий,
виправданий за відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ст.395 КК України.
ОСОБА_6 вироком суду виправданий за обвинуваченням в тому, що він будучи засудженим Рахівським районним судом Закарпатської області 14.05.2014 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді трьох років обмеження волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування призначеного вироком покарання з терміном випробовування на 1 рік, судимість не погашена і не знята, на шлях виправлення не став і знову повторно скоїв злочин при наступних обставинах.
Згідно ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 липня 2013 року, за ОСОБА_6 , встановлено адміністративний нагляд строком 24 місяця та встановлено такі обмеження: заборона відвідувати кафе, бари, ресторани та інші заклади, де дозволено роздрібну торгівлю спиртними напоями; заборона виходу з будинку (квартири) з 21.00 год. до 05.00 год.; заборона виїзду за межі району без дозволу начальника Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області; з`являтись для реєстрації до Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області 1,2,3,4 суботу місяця з 09.00 год. до 18.00 год. в службовий кабінет дільничного інспектора міліції. Однак, незважаючи на дане рішення суду, ОСОБА_6 , перебуваючи під адміністративним наглядом, в період з 01 вересня 2014 року по 13 жовтня 2014 року, без дозволу Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області, самовільно залишив своє місце проживання та не прибув без поважних причин у визначений строк до місця проживання, чим своїми діями порушив правила адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.395 КК України - самовільне залишення особою місця проживання, з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд.
Виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням, суд у вироку зазначив, що з наданих стороною обвинувачення письмових доказів не вбачається самовільного залишення піднаглядним ОСОБА_6 місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а сама по собі зміна місця проживання особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, без доведення мети ухилення від адміністративного нагляду, а також неявка піднаглядного на реєстрацію не підтверджують пред`явленого обвинувачення і його діяння складу злочину, передбаченого ст..395 КК України не містять. А тому визнання ОСОБА_6 лише факту зміни місця проживання з причин зміни місця роботи, з урахуванням презумпції невинуватості, на думку суду першої інстанції, не є підставою для ухвалення обвинувального вироку. Виправдовуючи ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні суд також зазначив про наявність у реєстраційному листку власноручного підпису ОСОБА_6 за 06.09.2014 року, тоді як останньому ставиться в вину порушення адміністративного нагляду з 01.09.2014 року.
На підставі вище наведеного суд першої інстанції зробив висновок про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст..395 КК України та виправдав його за вказаним обвинуваченням.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК Українита призначити покарання за цією статтею у виді арешту строком на 3 місяців На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 14.05.2014 року та призначити остаточне покарання у виді - 3(трьох) років 1 місяця позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд при постановленні вироку не дав належної оцінки зібраним доказам, взявши до уваги пояснення обвинуваченого про те, що він повідомив дільничного інспектора Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_9 про намір виїзду на заробітки в урочище «Драгобрат» Рахівського району, які були спростовані показами, допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 . На думку прокурора судом першої інтанції дано однобічну оцінку зібраним у справі доказам, в тому числі показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо відсутності обвинуваченого за місцем проживання в період з 01 вересня по 13 жовтня 2014 року, не взято до уваги матеріали справи адміністративного нагляду ОСОБА_6 та його обізнаність про наслідки порушення адміністративного нагляду та свідоме ігнорування встановлених судом обмежень, а тому вважає, що у кримінальному провадженні наявні достовірні докази вини ОСОБА_6 в пред`явленому йому обвинуваченні.
В запереченнях, поданих на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_13 просить в її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вірно встановлено відсутність в діях підзахисного складу злочину, передбаченого ст.395 КК України.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи прокурора про часткове підтримання апеляційної скарги лише в частині скасування виправдувального вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 про залишення без змін виправдувального вироку, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи прокурора та апеляційної скарги, заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального процесуального закону в кримінальному провадженні, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримано.
Так, згідно з ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються : формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Всупереч зазначеним вимогам процесуального закону, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 не містить формулювання обвинувачення, а містить лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого оголошено підозру ОСОБА_6 проте, формулювання обвинувачення, яке згідно вимог ст.291 КПК України викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в акті не зазначено, а правова кваліфікація дій обвинуваченого не відповідає змісту ст..395 КК України, відповідно до якої кримінальна відповідальність настає за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.
Як видно із обвинувального акту ОСОБА_6 поставлено у вину : самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд.
Не зважаючи на це, суд у підготовчому судовому засіданні не перевірив відповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як це передбачено ст.314 КПК України та не вирішив питання про усунення слідчим та прокурором наведених недоліків, внаслідок чого ухвалив виправдувальний вирок, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Такі дії суду першої інстанції не відповідають вимогам ст.2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права закріпленому в ст.8 КПК України та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань . Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. З цими гарантіями обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 узгоджується не в повній мірі.
Неконкретність обвинувачення безпосередньо стосується і права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд та порушує його право на захист.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції .
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги, при новому судовому розгляді кримінального провадження підлягають перевірці всі доводи, наведені захисниками обвинуваченого в апеляційних скаргах.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Рахівського району ОСОБА_8 задовольнити частково .
Вирок Рахівського районного суду від 16 листопада 2015 року, яким ОСОБА_6 виправданий за відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ст.395 КК України - скасувати й призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі .
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: