Номер провадження: 11-кп/785/155/17
Номер справи місцевого суду: 520/8522/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 21 червня 2016 року у кримінальному провадженні №0000881, яким

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Южно-Сахалінськ Російської Федерації, громадян України, з вищою освітою, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює на посаді офіцера ОВ військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Київського районного суду м.Одеси від 21 червня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки підлягає виконанню самостійно. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн., на користь держави в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_12 - 7774 грн. 53 коп., та судові витрати на залучення експерта в сумі 2358 грн.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції встановлено, що 06 травня 2013 року близько 17 годин 50 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , не маючи при собі посвідчення водія, на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи технічно-справним мікроавтобусом «Toyota Ні Асе», державний № НОМЕР_2 , здійснюючи рух зазначеним автомобілем по сухому асфальтному покриттю, в крайній лівій смузі проїжджої частини автодороги по вулиці М.Жукова, з боку вулиці 25-ї Чапаєвської Дивізії, в напрямку вулиці Ак. Вільямса в м. Одесі, на якій є організований двосторонній трьохрядний рух, а напрямки руху розділенні розподільчим газоном, де рухаючись зі швидкістю 62...76 кілометрів за годину (відповідно до висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 2675/2676 від 13 червня 2013 р.), порушив встановлений чинним законодавством України в населених пунктах швидкісний режим руху транспортних засобів (60 км/годину), при цьому був неуважним, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, на регульованому пішохідному переході розташованому в районі будинку №47/1 по вул. М. Жукова, маючи гарантовану об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода - малолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка по пішохідному переходу самостійно перетинала проїжджу частину автодороги справа наліво на зелений сигнал світлофора, вчинив зазначеним автомобілем наїзд на потерпілу ОСОБА_12 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1837 від 11 липня 2013, відносяться до категорії тяжких.

Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі чого просить його скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги захисник зазначає, що:

1)суд проводив судовий розгляд упереджено, позбавив сторону захисту можливості подавати свої докази, порушив її право на перехресний допит, не надав можливості захиснику обґрунтувати свою позицію, чим порушив право обвинуваченого на справедливий судовий розгляд гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

2)суд безпідставно відмовив в задоволенні ряду клопотань сторони захисту, на підставі чого головуючому судді був заявлений відвід в задоволенні якого також було відмовлено;

3)головуючий суддя під час судового розгляду приєднав до судової справи ряд процесуальних документів без з`ясування позиції сторони захисту щодо можливості їх приєднання;

4)обвинувальний акт у кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст.291 КПК України, в ньому належним чином не сформульоване обвинувачення ОСОБА_8 , а також сам обвинувальний акт не скріплений печаткою відповідної прокуратури, а отже не може вважатися офіційним документом;

5)висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження;

6)цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на користь законного представника потерпілої моральної шкоди в сумі 250 000 грн. є необґрунтованим, оскільки не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а також не відповідає вимогам розумності та справедливості. Зазначає, що під час лікування потерпілої ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_8 сплачував всі витрати пов`язані з лікуванням дитини та не намагався уникнути матеріальної відповідальності;

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , законного представника потерпілої ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 1 ст.94 КПК України, передбачено, що … суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, під час судового розгляду, в цілому виконав вимоги кримінального процесуального закону, які регламентують судовий розгляд, дослідив докази у кримінальному провадженні у їх сукупності, дав їм належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

Так, в обґрунтування висновків про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину суд першої інстанції в основу поклав аналіз наступних доказів:

- показання малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , яка під час судового розгляду пояснила, що 06 травня 2013 року вона поверталась додому, з нею разом був її брат ОСОБА_13 . Вона підійшла до пішохідного переходу автодороги, і коли загорілось зелене світло на світлофорі, а автомобілі зупинились, аж тоді вона почала переходити дорогу по пішохідному переходу. Її брат йшов позаду за нею. Момент ДТП вона не пам`ятає;

- показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що 06 травня 2013 року в вечірній час доби він разом із сестрою ОСОБА_15 повертались додому з уроків. Коли вони підійшли до пішохідного переходу і, коли на світлофорі загорілось зелене світло, то його сестра ОСОБА_16 першою пішла по пішохідному переходу та почала переходити дорогу, а він від сестри трохи відстав, йшов ззаду, так як в нього була важка сумка з підручниками. Він особисто бачив, як автомобіль збив його сестру, так як він був близько від сестри на пішохідному перехрестку посередині переходу, за 2 метри від неї, в середньому ряду на якому були автомобілі які стояли;

- показання свідка ОСОБА_17 , яка під час судового розгляду показала, що обвинувачений ОСОБА_18 являється її чоловіком. 06 травня 2013 року, ввечері вона разом зі своїм чоловіком в м.Одесі їхали на автомобілі, яким керував її чоловік. Свідок знаходилась на передньому пасажирському місці автомобілю. Вони рухались в крайній лівій смузі. Їх автомобіль рухався в потоці інших машин, справа від них в попутному напрямку разом з ними рухалися також і інші автомобілі. Спереду їх автомашини, по ходу їх руху, не було інших автомобілів. Швидкість їх автомобіля була трохи більша, ніж у автомобілів справа від них. Її чоловік ОСОБА_18 екстрено загальмував і вона побачила, що по пішохідному переході вибігла дівчинка, яку вона раніше побачила безпосередньо на пішохідному переході перед тим, як ОСОБА_18 вчинив наїзд на дівчинку. Наїзд на дівчинку стався на пішохідному переході. Вона побачила, що ОСОБА_18 , керуючи автомобілем, не було куди дітися від наїзду, тому, що зліва від їх автомобіля був тротуар, на якому стояли люди, а справа знаходились автомобілі, які стояли оскільки вже зупинилися;

- показання свідка ОСОБА_19 який пояснив, що він, як пасажир автобуса, знаходячись в салоні автобуса, на близькій відставні від місця ДТП, особисто бачив обставини ДТП. Для водія автомобіля, обвинуваченого по справі, коли той керував автомобілем, при якому на пішохідному переході був здійснений наїзд на пішохода - потерпілу. При зеленому сигналі світлофора. Свідок бачив, що стався наїзд на дівчинку, після наїзду на світлофорі засвітився жовтий сигнал світлофору. Він чув звук гальмування автомобіля і побачив, як пішохід-дівчинка відлітає від автомобіля, ДТП сталося на пішохідному переході.

Показання вказаних свідків апеляційний суд оцінює в якості об`єктивних та достовірних доказів у справі, оскільки зазначені особи у своїх показаннях достовірно відображають обставина ДТП, вказані пояснення свідків узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_17 яка є дружиною обвинуваченого та під час ДТП знаходилася в салоні автомобіля, на передньому пасажирському сидінні, яким керував обвинувачений під час ДТП і якій достовірно відомі обставини, про які вона дала пояснення в судовому засіданні суду першої інстанції.

Вказані свідки, в тому числі і свідок ОСОБА_17 - дружина обвинуваченого, під час судового розгляду в суді першої інстанції підтвердили, що малолітня пішохід ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , самостійно по пішохідному переходу перетинала проїжджу частину автодороги справа наліво на зелений сигнал світлофора, де на неї було скоєно наїзд автомобілем під керуванням обвинуваченого.

Крім того, суд першої інстанції дослідив та дав оцінку іншим письмовим доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Так, крім того, суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину аналізом та оцінкою письмових доказів у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом слідчого експерименту с участю потерпілої ОСОБА_12 зі схемою від 17.10.2013 року.

- протоколом слідчого експерименту с участю свідка ОСОБА_20 від 29.03.2014 року зі схемою та фототаблицею.

- протоколом слідчого експерименту с участю свідка ОСОБА_21 від 29.03.2014 року зі схемою та фототаблицею.

- протоколом слідчого експерименту с участю свідка ОСОБА_19 від 29.03.2014 року зі схемою та фототаблицею.

- довідкою КП «СМЄП» про режим роботи світлофорного об`єкту, розташованого по пр.-ту М.Жукова, 47/1 в м.Одесі 06.05.2013 року в 17 годин 50 хвилин.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи технічного стану систем керування та ходової частини автомобіля «Toyota Ні Асе», р.н. НОМЕР_2 від 13 червня 2013 року видно, що рульове керування, ходова частина і гальмова система автомобіля «Toyota Ні Асе», р.н. НОМЕР_2 до моменту настання ДТП знаходилися в працездатному стані і забезпечували водієві технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. При цьому, в цих системах не малося несправностей, які б могли зумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного ним напрямку руху або відмову систем.

Відповідно до висновків судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи слідів і пошкоджень на автомобілі «Toyota Ні Асе», р.н. НОМЕР_2 , а також обставин наїзду цього автомобіля на пішохода за № 2675/2676 від 13.06.2013 року з фото таблицями вбачається, що експертним шляхом встановлено, що пошкодження відображають наступний механізм контакту: удар переднім бампером з права з подальшим закиданням на решітку радіатора та панель капота двигуна. Слідам гальмування автомобіля «Toyota Ні Асе», р.н. НОМЕР_2 в умовах аналізуємої події, відповідає швидкість руху близько 62…76 км/год .

Згідно висновків судової авто технічної експертизи обставин наїзду автомобіля «Toyota Ні Асе», р.н. НОМЕР_2 на пішохода №1852 з масштабними схемами від 15.05.2014 року вбачається, що у розглянутих умовах належні дії водія автомобіля «Toyota Ні Асе», р.н. НОМЕР_2 регламентувались вимогами пунктів 12.4, 12.3 Правил дорожнього руху, які передбачають можливість руху зі швидкістю не більше 60 км/год, а з моменту об`єктивного виявлення небезпеки для подальшого руху у вигляді пішохода, що знаходиться в небезпечній близькості, прийняття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки.

В умовах даної події належним виконанням вимог пункту 12.4 правил дорожнього руху водій автомобіля «Toyota Ні Асе», р.н. НОМЕР_2 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.

Фактичні дії водія автомобіля «Toyota Ні Асе», державний № НОМЕР_2 , що не відповідали вимогам пункту 12.4 Правил дорожнього руху в умовах події, з позицій експертного аналізу, знаходяться в причинному технічному зв`язку з фактом ДТП.

З висновку судово-медичної експертизи №1837 від 11.07.2013 року вбачається, що у потерпілої ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі забиття головного мозку легкого ступеню тяжкості, лінійного зигзагоподібного перелому лівої скроневої кістки, забійної рани тім`яної області зліва, саден обличчя; закритої травми органів черевної порожнини у вигляді одномоментного черезкапсульного розриву селезінки, посттравматичного панкреатиту, множинних саден тулуба, верхніх та нижньої лівої кінцівок, які, відповідно відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом 1-ої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді 1-ої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В зв`язку із заявленим під час апеляційного розгляду клопотанням захисника, апеляційний суд повторно допитав свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_17 , а також експерта ОСОБА_23 .

При цьому експерт ОСОБА_23 в судовому засіданні апеляційного суду показав, що розбіжність швидкості, яка була вказана у розрахунках експертного дослідження була зумовлена тим, що слідством не було встановлено, сліди яких саме коліс, якої осі були зафіксовані на місці дорожньо-транспортної події (колеса передньої або задньої осі або колеса обох осей).

Дослідження даної дорожньо-транспортної пригоди проводилось по даним, встановленим органом досудового розслідування, а саме на підставі показань свідків, які показували траєкторію та темп руху.

В конкретно заданих умовах, які були задані слідством, водій мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Експерт зазначив, що при дослідженні співставлення віддалення автомобіля, а саме 44,2 м., при умовах сповільнення (6,9 м/с) за умови руху автомобіля зі швидкістю 62 км/год, відстань яка необхідна для зупинки автомобіля складає 45,5 метрів, що більше ніж віддалення тобто водій не міг зупинити автомобіль до місця наїзду. Але в подальшому є розрахунок який показує що за умови руху пішохода з таким самим темпом і напрямком руху, та у разі якщо б водій вчасно загальмував то пішохід могла б вчасно вибігти за межі автомобілю. При виборі часу реакції водія враховувалась похибка 1,2 секунди, а саме що пішохід рухався на червоний сигнал світлофору, та той факт, автомобіль знаходився в третій смузі руху і в першій та другій смузі руху також знаходились транспортні засоби.

Апеляційний суд вважає, що зазначені показання експерта узгоджуються зі складеним ним висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи слідів і пошкоджень на автомобілі «Toyota Ні Асе», р.н. НОМЕР_2 , а також обставин наїзду цього автомобіля на пішохода за № 2675/2676 від 13.06.2013 року та не суперечать фактичним обставинам кримінального провадження, які суд першої інстанції визнав доведеними.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні апеляційного суду показав, що в день події злочину знаходився на зупинці вул. М. Жукова і Авіаційний завод, перейшов наполовину через проїзну частину на красний сигнал світлофору та зупинився на розмежувальній смузі дороги. Побачив дівчинку, яка з боку магазину «Сільпо» перебігла проїзджу частину на красний сигнал світлофору. Дівчинка бігла по діагоналі по відношенню до пішохідного переходу. На зупинці стояв мікроавтобус громадського транспорту, в крайньому правому ряду, по 2й та 3 й смузі рухались автомобілі. Свідок бачив лише момент коли дівчинка вибігла на проїзджу частину. На слідчому експерименті ОСОБА_24 не вимірював і не фіксував відстань транспортних засобів, що рухались від дівчинки. Він знаходився близько півметра від місця наїзду на дівчинку. На проїзній частині пішоходів не було, пішоходи були на тротуарі. Для пішохода горів красний сигнал світлофора. Автомобіль зупинився не в момент наїзду, а через приблизно півметра або метр далі. Дівчинку відкинуло від пішохідного переходу, удар був з правої сторони. ОСОБА_24 знаходився з лівого боку. Свідок не може сказати з якою швидкістю рухався транспортний засіб, який здійснив наїзд. Перед пішохідним переходом стояли транспортні засоби. Транспортний засіб, який рухався в правому середньому ряду рухався приблизно з тією ж швидкістю що і автомобіль який здійснив наїзд. Під час наїзду всі смуги були зайняті автомобілями. Перед автомобілем, який здійснив наїзд на дівчинку, на відстані приблизно 2-3 метри рухався легковий автомобіль.

Повторно допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , показала, що вона з чоловіком та дитиною рухались на автомобілі Тойота, в сторону вулиці Левітана по вул. Маршала Жукова. Перед світлофором в районі магазину «Сільпо» вони рухались в лівому ряду. Було багато машин, в правій смузі рухався габаритний автомобіль, який закрив огляд з правої полоси руху тому рух дівчинки не можливо було побачити. ОСОБА_17 дивилась на світлофор та в цей момент сигнал світлофору був зелений для руху транспортних засобів. У зв`язку із тим, що було багато автомобілів тому у автомобіля Тойота не було можливості маневрувати, тому водій здійснив екстрене гальмування. Автомобіль рухався з допустимою швидкістю. Наїзд на дівчинку було здійснено на межі пішохідного переходу з права на ліво. Вона побачила дівчинку в середній полосі. Габаритний транспортний засіб, який був з правого боку, рухався трохи повільніше ніж автомобіль Тойота.

Разом з тим, апеляційний суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_24 та Плеханової, оскільки вони суперечать показанням потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_19 та показанням свідка ОСОБА_17 , які були надані нею під час розгляду в суді першої інстанції.

Так, відповідно до показів свідка ОСОБА_24 безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою автомобіль обвинуваченого ОСОБА_8 рухався по крайній лівій (третій) полосі руху. З права від нього, в середній смузі для руху автомобілів в попутному напрямку рухався транспортний засіб з тією ж швидкістю, що і автомобіль який здійснив наїзд.

Апеляційний суд вважає такі пояснення неспроможними, оскільки при таких обставинах пішохода повинен був збити автомобіль, який рухався в середньому ряді.

В свою чергу під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 показала, що під час наїзду на пішохода автомобілі, що рухалися в середній та крайній правій (першій) смузі руху в попутному напрямку взагалі зупинилися, що дає підстави дійти висновку про те, що для автомобілів, які рухалися в попутному напрямку руху з автомобілем обвинуваченого увімкнувся сигнал світлофору, що забороняє рух.

Крім того, апеляційний суд критично ставиться до змінених показань свідка ОСОБА_17 та вважає їх необ`єктивними, оскільки вона є дружиною обвинуваченого, а тому безпосередньо зацікавлена у виправдані ОСОБА_8 , в тому числі і з причин уникнення ним цивільно-правової відповідальності.

Апеляційний суд також визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що під час судового розгляду суд першої інстанції допустив упереджене ставлення до обвинуваченого та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки судом першої інстанції були в повному обсязі досліджені фактичні обставини кримінального провадження, в тому числі і докази та пояснення сторони захисту, а за результатами судового розгляду судом, з дотриманням вимог глави 28 КПК України ухвалено законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися з доводами сторони захисту про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки на думку апеляційного суду він містить всі відомості, передбачені ч.2 ст.291 КПК України.

Також апеляційний суд визнає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги захисника щодо необхідності скасування вироку суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Так, підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції визначені в ч. 1 ст.415 КПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
В свою чергу захисник у своїй апеляційній скарзі не навів жодної обставини, яка відповідно до вимог ч.1 ст.415 КПК України могла б стати підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Такі обставини не були встановлені й під час апеляційного розгляду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 ..

Апеляційний суд вважає, що у разі належного виконання обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху України, а саме п. 2.3.б., яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.12.3., відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.12.04., відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. ОСОБА_8 міг би запобігти дорожньо-транспортній пригоді та суспільно небезпечних наслідків вчиненого ним злочину.
Окрім того, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника про те, що оскаржуваний вирок суду є незаконним в частині вирішення цивільного позову, а саме стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 на користь законного представника потерпілої в сумі 250 000 грн., оскільки, на думку захисника, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Так, вирішуючи питання щодо цивільного позову законного представника потерпілої суд першої інстанції виходив з вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, якою передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.
При цьому суд першої інстанції слушно керувався й висновками, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України п.9 від 31.03.1995 №4 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», відповідно до яких розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин.
При встановленні суми моральної шкоди, за вищевказаними позовними вимогами, за даним позовом суд першої інстанції врахував характер и ступінь, випробуваних потерпілою душевних і фізичних страждань, переживань, тяжкість вимушених змін в її житті через отримані тяжкі тілесні ушкодження, те що малолітній потерпілій в результат отриманих травм від ДТП було видалено селезінку, було спричинено інші тяжкі тілесні ушкодження здоров`я дитини, що діями обвинуваченого було суттєво пошкоджено здоров`я дитини, спричинено дитині біль, фізичні та моральні страждання, спричинено душевні страждання батькам дитини.
Виходячи із вимог розумності та справедливості суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги потерпілої про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого в сумі 500 000 гривень підлягають частковому задоволенню на користь матері дитини, як законного представника потерпілої ОСОБА_26 в розмірі 250 000 гривень. На думку апеляційного суду саме така сума стягнутої моральної шкоди може стати справедливою сатисфакцією потерпілій та її батькам за вчинений ОСОБА_8 злочин.
За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого та те, що на утриманні у нього знаходиться неповнолітня дитина.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено.

Покарання призначено в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, і суд обґрунтовано на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнив ОСОБА_8 від відбування основного покарання.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що та обставина, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія, на право керування транспортним засобом відповідної категоапеляційному суду будь-яких документів на підтвердження вказаних доводів, таких як квитки на транспортний засіб, що прямує до Туреччини, медичних направлень, підтверджень медичного закладу Туреччини про готовність проведення оперативного втручання, тощо.

рії не створює причино-наслідкового зв`язку з суспільно небезпечними наслідками, що настали, однак дають підстави зробити висновок про те, що обвинувачений безвідповідально ставився до виконання Правил дорожнього руху України, що створює небезпеку як життю та здоров`ю самого обвинуваченого так і інших осіб.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним рішення суду першої інстанції щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.
Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Одеси від 21 червня 2016 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3