Справа № 154/3322/16 Провадження №11-кп/773/98/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000504 від 21 червня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 23 жовтня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Воля-Любитівська Ковельського району Волинської області, громадянина України, з початковою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

засуджено:

-за ч.1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі;
-за ч.4 ст.296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту, до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 100000 (сто тисяч гривень) на відшкодування завданої злочином моральної шкоди.
Цивільний позов прокурора про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 9,322,13 грн. - залишено без розгляду.
Вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 20 червня 2016 року приблизно о 19 годині, в селі Селець Володимир-Волинського району, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, керуючись низькими спонуканнями самоутвердження за рахунок приниження інших осіб, перебуваючи в громадському місці, а саме, на узбіччі вулиці Незалежності, навпроти житлового будинку №1, керуючись виключно хуліганськими спонуканнями, діючи з особливою зухвалістю, безпідставно застосував грубу фізичну силу до ОСОБА_9 , який в цей час проходив у вказаному місці та вів в руках дорожній велосипед, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень деревяного руків`я до сокири, умисно наніс ним удар в ділянку голови ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді вдавлених переломів лівих лобної, тімяної та виличних кісток з поширенням на основу черепа, гострих внутріщньо мозкових гематом лівої тімяної частки, гострої субдаральної гематоми лівої лобно-тімяної ділянки з поширенням субарахноїдально.
Крім того, 20 червня 2016 року, приблизно о 19 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в селі Селець Володимир-Волинського району Волинської області, на узбіччі АДРЕСА_2 , безпідставно, умисно наніс удар деревяним руків`ям до сокири в ділянку голови ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді вдавлених переломів лівих лобної, тімяної та виличних кісток з поширенням на основу черепа, гострих внутріщньо мозкових гематом лівої тімяної частки, гострої субдаральної гематоми лівої лобно-тімяної ділянки з поширенням субарахноїдально, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи висновків суду щодо встановлених обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій вважає призначене йому покарання надто суворим. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину у скоєному злочині, щиро покаявся, має на утриманні трьох малолітніх дітей. Погодився у повному обсязі відшкодувати шкоду заподіяну потерпілій стороні і станом на час розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції матеріальна шкода була відшкодована потерпілому в повному обсязі, потерпілий не має до нього жодних претензій. Зобов`язується допомагати потерпілому у відновленні його здоров`я і надалі та відшкодувати моральну шкоду протягом 6 місяців, однак для цього йому необхідно повернутись на роботу. Крім цього зазначає, що не мав наміру наносити потерпілому тілесних ушкоджень в область голови, хоті вдарити його по руці для того, щоб уберегти себе від конфліктної ситуації, а предмет, яким випадково наніс удар потерпілому в ділянку голови (дерев`яне руків`я сокири) не заготовляв спеціально для того, щоб залякувати людей чи наносити вказаним предметом тілесні ушкодження, даний предмет знаходився в автомобілі, так як він його недавно придбав для господарських потреб. Вважає свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 упередженими, оскільки у них виник конфлікт з його родичами на рахунок риболовлі на ставку. Зазначає, що при виникненні конфлікту між ним та потерпілим вказані свідки знаходились на відстані близько 150 метрів, тому вони не могли чути суті його розмови з потерпілим. Вважає кваліфікацію його дій за ч.4 ст.296 КК України неправильною, оскільки його дії не були направлені на порушення громадського порядку, оскільки вчинені не у громадському місці. Просить суду в частині призначеного покарання змінити, призначити йому покарання, яке не пов`язано із реальним позбавленням волі.

Прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 , вважає даний вирок таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання обвинуваченому ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Зазначає, що висновок суду про визнання ОСОБА_7 , вини не відповідає дійсності. Вказує на те, що у своїх показаннях обвинувачений показав, що рукоятку від сокири взяв у руки безпосередньо для захисту від потерпілого, однак вказані обставини повністю спростовані в ході судового розгляду, зокрема показаннями трьох свідків, які були очевидцями вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Вважає, що вказане порушення призвело до того, що судом при постановленні вироку та обранні міри покарання порушено ст.65 КК України та призначено обвинуваченому надто м`яке покарання. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання призначити у виді 7 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, щодо кваліфікації його дій за ч.4 ст.296 КК України погодилися, апеляційну скаргу прокурора просили відхилити, прокурора, який просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого заперечив, потерпілого, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінальних правопорушень, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його вини у інкримінованих йому злочинах в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційний суд вирок суду першої інстанції у цій частині не перевіряє.
Відповідно до ст.50 та 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є молодим, фізично здоровим, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх дітей 2009, 2012, 2015 років народження, думку потерпілого, який в суді апеляційної інстанції показав, що пробачив обвинуваченого, який повністю відшкодував завдану йому шкоду, просив його суворо не карати, застосувати до нього положення статті 75 КК України. Однак призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції наведених вище обставин в повній мірі не врахував.
Також суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 допомагав потерпілому, надав грошові кошти на лікування потерпілого, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має сім`ю, трьох малолітніх дітей, на час розгляду провадження в апеляційній інстанції повністю відшкодував потерпілому усю завдану шкоду, потерпілий його пробачив та просив суворо не карати, звільнити його від відбування призначеного покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого на думку апеляційного суду є повне добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , як в суді першої та і в суді апеляційної інстанції не встановлено.
З врахуванням усіх обставин справи колегія суддів вважає, що наведені вище пом`якшуючі покарання обставини та відсутності по справі обтяжуючих покарання обставин в сукупності з іншими матеріалами справи, а саме: те, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є молодим, фізично здоровим, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх дітей 2009, 2012, 2015 років народження, думку потерпілого, який в суді апеляційної інстанції показав, що пробачив обвинуваченого, який повністю відшкодував завдану йому шкоду, просив його суворо не карати, застосувати до нього положення статті 75 КК України, з врахуванням інших даних щодо особи обвинуваченого, дають суду законні підстави для застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням максимального іспитового строку терміном на три роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.
На думку колегії суддів саме таке покарання буде відповідати вимогам ст.50,65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Що ж стосується доводів прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання то на думку апеляційного суду, з врахування особи обвинуваченого, наявності пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих вину обставин, думки потерпілого, який з обвинуваченим примирився, просив звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробовуванням та те, що обвинувачений повністю відшкодував завдану злочином шкоду, вони не знайшли свого підтвердження.
Тому вирок суду першої інстанції у частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає зміні.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 418 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скарги прокурора залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_13 задовольнити.
Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 23 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту оголошення та може бути оскаржена безпосередньою до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Головуючий:
Судді: