У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 200 003 50 від 14 січня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Житомирської області, Ружинського району, с. Прибережне, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 26.03.2009 Ружинським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 17.05.2010 Ружинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України на 4 роки позбавлення волі, який звільнений 28.02.2014 з Ізяславської виправної колонії Хмельницької області № 31 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 13.01.2017.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 зараховано у відбуте покарання строк його попереднього ув`язнення в Державній установі Київський слідчий ізолятор з 13.01.2016 по 20.06.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В провадженні вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 13.01.2017, приблизно о 06 год. 45 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , біля огородженої парканом земельної ділянки, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, обійшов паркан та через відкриту місцевість потрапив на територію за адресою: АДРЕСА_3 , де розташоване побутове приміщення, яке належить ОСОБА_8 , після чого, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, наблизився до вікна зазначеного приміщення, яке було обладнане металевою решіткою, та, використовуючи металевий прут, який він знайшов на даній ділянці, пошкодив решітку, після чого, віджавши віконну раму, відчинив вікно, через яке проник в середину побутової будівлі, де, з метою подальшого таємного викрадення, викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: телевізор марки ELECTRON, вартістю 2.016 грн., ТВ-тюнер марки DVB Т2 U2C, вартістю 503 грн., пульт дистанційного керування від телевізору Electron, вартістю 58 грн., пульт дистанційного курування від ТВ-тюнера U2C, вартістю 61 грн., а всього майна на загальну суму 2.638 грн., разом з яким виліз через вікно та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить його скасувати у зв`язку з його суворістю, винести новий вирок, яким зарахувати до обставин, що пом`якшують його покарання - відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, зменшити термін призначеного йому покарання та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у відбуте покарання строк його попереднього ув`язнення з 13.01.2017 до набрання вироком законної сили.
При цьому обвинувачений посилається також на наявність обставини, що пом`якшує його покарання - щире каяття, що є підставою для застосування до нього положень ст. 69 КК України за відсутності обставин, що обтяжують його покарання. Вказує і на свою співпрацю з органами досудового розслідування, визнання вини в повному обсязі, щире каяття.
Потерпілий ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином.
Його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься законом до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що раніше притягався до відповідальності.
Обставин, що обтяжують обвинуваченого покарання - судом не встановлено.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнав - щире каяття.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що суд безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує його покарання - відшкодування ним заподіяної потерпілому шкоди, на увагу не заслуговують, оскільки сам ОСОБА_5 , у тому числі в суді апеляційної інстанції, не заперечував обставин того, що після вчинення крадіжки по АДРЕСА_3 , він- ОСОБА_5 повернувся до місця свого проживання по АДРЕСА_2 , де у той же день - 13.01.2017 року у нього і були вилучені викрадені ним речі, що не може вважатися відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди потерпілому.
За наведеним суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_5 покарання саме у виді позбавлення волі у близьких до мінімальних меж, встановлених в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначення іншого покарання не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки зурахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку суду, у тому числі для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України.
Апеляційна скарга обвинуваченого також не містить будь-яких доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Не послалася сторона захисту і в суді апеляційної інстанції на жодну обставину, яка б могла свідчити про призначення ОСОБА_5 за даним вироком суду суворого покарання.
Прохання, що викладено обвинуваченим в апеляційній скарзі, та підтримане стороною захисту в суді апеляційної інстанції про те, що у строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , що підлягає перерахунку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі - підлягає і строк з 21.06.2017 по 28.10.2017, коли вирок суду першої інстанції набирає чинності при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції - на увагу не заслуговують, оскільки Законом України № 2046-VІІ від 18.05.2017, що набрав чинності 21.06.2017 - ч. 5 ст. 72 КК України викладена в наступній редакції: попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування, - що фактично з 21.06.2017 присікає застосування ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015, що не суперечить ст. 5 КК України.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
За наведеним апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню на підлягає.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Як указано у вироку суду строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховується з 13.01.2017.
Проте, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 зараховано у відбуте покарання строк його попереднього ув`язнення в Державній установі Київський слідчий ізолятор вже з 13.01.2016 по 20.06.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
А тому, колегія суддів вважає за необхідне запропонувати суду першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України виправити описку щодо дати початку обрахування строку відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 200 003 50 від 14 січня 2017 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Запропонувати суду першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України виправити описку щодо дати початку обрахування строку відбування покарання ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3