Справа №345/3350/17
Провадження № 1-кс/345/967/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.11.2017 року м. Калуш
Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке надійшло до суду 20.11.2017, -
20.11.2017 слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням про зміну раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №3.
Своє клопотання обгрунтовує тим, що 27.09.2017 у вечірній час, ОСОБА_4 , 1963 року народження, перебуваючи за місцем свого проживання, в АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , наніс останній численні удари кулаками і ногами в ділянку голови та тіла, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді набряку та набухання головного мозку, крововиливи під оболонку головного мозку, закрита черепно-мозкова травма, множинних синців та ссадин по голові та тілу.
Під час досудового розслідування встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_4 , наявний психічний розлад.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 275/2017 встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , на даний час страждає і страждав на період часу, що відноситься до інкримінованого що до нього протиправних дій психічним захворюванням - параноїдною шизофренією з вираженим емоційно-вольовим дефектом особистості, що згідно МКХ-10 F20.00.
На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину ОСОБА_4 , перебував в стані і перебуває на даний час, при якому не здатний усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Тому, ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру - лікування в спеціалізованому психіатричному стаціонарі із суворим наглядом.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , подальше досудове розслідування має продовжуватися згідно з правилами застосування примусових заходів медичного характеру.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задоволити.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання не заперечувала.
Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити: короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченомустаттею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.
Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_4 30.09.201 7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Ухвалою слідчого судді від 30.09.2017 до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 27.11.2017 о 20.20 год.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 275/2017 встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , на даний час страждає і страждав на період часу, що відноситься до інкримінованого що до нього протиправних дій психічним захворюванням - параноїдною шизофренією з вираженим емоційно-вольовим дефектом особистості, що згідно МКХ-10 F20.00.
Відповідно до ч. 2 ст. 506 КПК України, якщо характер розладу психічної діяльності чи психічного захворювання особи перешкоджає проведенню процесуальних дій за її участю або участі у судовому засіданні, прокурор, суд мають право прийняти рішення про проведення відповідних процесуальних дій без участі такої особи.
Постановою прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3 від 20.11.2017, прийнято рішення про проведення подальших процесуальних дій без участі підозрюваного ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цьогоКодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно положень ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Як вбачається із ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:
1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;
2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
Згідно ч. 2 ст. 508 КПК України, передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно з ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
На виконання вищевказаних положень закону слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та становить небезпеку для себе та оточення.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги висновок судово-психіатричного експерта № 275/2017 від 25.10.2017, яким підтверджується, що підозрюваний ОСОБА_4 виявляє ознаки психічного захворювання та йому рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру - лікування в спеціалізованому психіатричному стаціонарі із суворим наглядом, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання.
Варто зазначити, що статтею 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку. Звід принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню чи увязненню будь-яким чином, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 09 грудня 1988 року, вимагає проведення судового розгляду стосовно затриманої особи у розумні строки після її затримання або звільнення цієї особи до розгляду справи (провадження) в суді. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові у правосудді.
Разом із тим, поряд із міжнародно-правовими актами вимоги про здійснення кримінального провадження впродовж розумного строку закріплені і у національному кримінальному процесуальному законодавстві. Так, однією із засад кримінального провадження відповідно до п.21 ч.1 ст.7 КПК є розумність строків, зміст якої розкривається у ст. 28 КПК. Неухильне дотримання положень цієї статті, є необхідною передумовою виконання завдань кримінального провадження та дотримання основоположних прав людини на усіх його стадіях.
Аналіз зазначених правових приписів, правових позицій, викладених в узагальненні судової практики ВССУ про застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, усталеної практики ЄСПЛ у таких питаннях (справа «Харченко проти України», в якому, зокрема, в п. 74 зазначено: «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під ватрою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п.1 ст.5 Конвенції. Суд наголошує, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (справи «Барановський проти Польщі», «Кавка проти Польщі», «Фельдман проти України»). У п. 75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд прийняв рішення про попереднє увязнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обґрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У звязку з цим Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (справа «Соловей і Зозуля проти України», а також справи «Акопян проти України», «Руденко проти України», «Шторк проти Німеччини», які безпосередньо стосуються тримання особи у психіатричному закладі). За таких обставин, Суд вважає, що рішення районного суду не забезпечило заявникові адекватного захисту від свавілля, який є важливим елементом «законності» тримання під вартою в розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції), відповідно до принципу правової визначеності, дозволяє зробити висновок, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення строку його застосування є неприпустимим, розцінюється як свавільне обмеження права людини на свободу, тобто зазначення кінцевого строку обмежувального процесуального заходу є обовязковим.
Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 92-93 КК України, ст.ст. 184, 200, 508, КПК України, слідчий суддя -
Клопотання слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволити.
Змінити раніше застосований до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Богородчани, жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід, обраний ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.10.2017 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді - поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до стаціонару психіатричного закладу Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №3 із суворим наглядом (адреса: вул. Медична, 15, Чукалівка, Івано-Франківська область), з моменту доставки підозрюваного ОСОБА_4 до психіатричного закладу.
Ухвала про застосування запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Слідчий суддя: