Провадження № 11-кп/780/1392/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 14.12.2017

УХВАЛА
Іменем України
14 грудня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з зареєстрованого та до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25.08.2015 року Переяслав-Хмельницьким міськрайоним судом Київської області за ч.1 ст.190, ч.3 ст.185, ст. 70, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 06.11.2015 року Переяслав-Хмельницьким міськрайоним судом Київської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі, -
про застосування до нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року.
Вказане рішення мотивоване тим, що згідно з п.«в» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року амністія не може бути застосована до засудженого ОСОБА_7 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить переглянути ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року та застосувати до нього амністію.
Свої вимоги мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, поза увагою суду залишилось те, що апелянт пенсіонер, інвалід, що додає незручності адміністрації установи покарань, йому та іншим засудженим. Також, його батько потребує нагляду у зв`язку із похилим віком та інвалідністю.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» №392/96-ВР від 01 жовтня 1996 року рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Відповідно до п. «в» ст.9 Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року амністія не застосовується до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий 25.08.2015 року Переяслав-Хмельницьким міськрайоним судом Київської області за ч.1 ст.190, ч.3 ст.185, ст. 70, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 06.11.2015 року Переяслав-Хмельницьким міськрайоним судом Київської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі.
Згідно ст.12 КК України скоєне ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_7 положень «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року, оскільки він був звільнений із іспитовим строком від відбування призначеного вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 25.08.2015 року покарання і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчив умисний тяжкий злочин.
Не дивлячись на те, що засуджений ОСОБА_7 є пенсіонером та інвалідом, застосування до нього амністії на підставі п.п. «г» «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року є неможливим у силу заборони, передбаченої п.«в» ч.9 Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року.
Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , оскільки підстави застосування до нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 слід відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року без змін.
Головуючий:
Судді: