Провадження № 1-кп/761/179/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, у якому ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням гр. ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

До обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії відповідної ухвали закінчується 04.08.2017.

Зазначена обставина у силу ч. 3 ст. 331КПК України вимагає від суду вирішення питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи зазначені вимоги КПК, суд поставив на обговорення питання щодо наявності підстав для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Прокурор наполягала на продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, обґрунтовуючи свою позицію наявністю ризиків неправомірної процесуальної поведінки ОСОБА_5 .

На переконання прокурора, значними є ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому провадженні, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, як вважає сторона захисту, належну процесуальну поведінку може забезпечити менш суворий запобіжний захід.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про таке.
Частиною 1 статті 194 КПК на суд під час вирішення питання щодо застосування та продовження дії запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:
-чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, на які вказує прокурор;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час судового розгляду і вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі вже висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена поза розумним сумнівом винуватість притягнутої до кримінальної відповідальності особи.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною, у силу цього неможлива.

Таким чином, підлягає встановленню існування двох інших складових - ризику неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливості запобігти ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами. (Becciev v. Moldova, § 59).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно з ст.178 КПК суд під час вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Позитивна відповідь буде свідчити про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинуваченого міцних сімейних зв`язків, утриманців, постійного місця роботи, тобто тих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд також не виключає, що обвинувачений може прийняти заходи щодо перешкоджання кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, у т.ч. свідків, які на цій стадії судового розгляду не допитані.

Згідно з обвинувальним актом, яким ОСОБА_5 висунуте обвинувачення у вчиненні декількох епізодів злочинних дій, даними, що характеризують особу останнього, обвинувачений проявляв певну схильність до протиправної поведінки, що підтверджує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов до переконання про доведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.

При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності й інші обставини, у т.ч. тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим тощо.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_5 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 183, 184, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 по 29 серпня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1