У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"11" жовтня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю представника особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу ПАТ «КРЕДОБАНК» на рішення слідчого від 31.08.2017 про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2014 за № 0000018, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:
Представник ПАТ «КРЕДОБАНК» ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого від 31.08.2017 про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на її переконання, вона винесена без належної перевірки обставин справи, недотримання вимог ст.ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку, зокрема остання акцентувала увагу в скарзі на такому.

Постанова про закриття кримінального провадження від 31.08.2017 була отримана представником ПАТ «КРЕДОБАНК» ОСОБА_3 26.09.2017, що підтверджується відміткою на супровідному листі до постанови, підписаного слідчим Дніпровського УНП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 від 26.09.2017 № б/н, а тому десятиденний строк на подання скарги на зазначену постанову станом на 28.09.2017 не закінчився.

Також, заявник вказує на те, що провадження у вказаному кримінальному провадженні закривається слідчим вже вчетверте з одних і тих самих підстав, ніби-то то відсутності складу кримінального правопорушення, а саме - об`єктивної та суб`єктивної сторони.

Три попередні постанови про закриття вказаного кримінального провадження № 0000018, прийняті на тих самих підставах ще слідчим Подільського УНП у м. Києві, до моменту зміни підслідності, вже були скасовані як незаконні, зокрема: постановою прокурора прокуратури Подільського району міста Києва від 15.06.2015 скасовано як незаконну та передчасну постанову слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 28.05.2014, надано вказівки про проведення необхідних слідчих дій; ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17.09.2015 скасовано постанову слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 27.07.2015, як передчасну і таку, що суперечить вимогам ст.ст. 284, 284 КПК України, та матеріали справи направлено для подальшого досудового розслідування з висновком суду про необхідність вчинення слідчим дій, вказаних в ухвалі суду, бо не допитано необхідних свідків, не отримано необхідних документів тощо; постановою заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7 м. Києва від 29.07.2016 скасовано, як незаконну, повністю необгрунтовану та передчасну постанову слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві від 28.04.2016 та матеріали справи направлено для продовження досудового розслідування.

Після цього, вказане кримінальне провадження було передано за підслідністю до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві із Подільського УП ГУНП у м. Києві на підставі відповідної постанови про визначення підслідності від 21.11.2016 року.

Спочатку досудове розслідування в даному КП було доручено слідчому Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Левчуку, однак, як з`ясувалося вже 27.09.2017, після його звільнення з правоохоронних органів, досудове розслідування доручили здійснювати слідчому ОСОБА_4 , яка жодного разу не повідомила заявника про те, що вона здійснює досудове розслідування, не викликала для дачі пояснень у справі та, не виконавши жодну із вказівок прокурора, а також суду, що містяться у вказаних вище актах, що були підставою для скасування попередніх постанов про закриття вказаного КП, та не вчинивши жодної слідчої дії, безпідставно закрила вказане КП на підставі того ж висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, чим порушила вимоги чинного законодавства, а також завдала шкоди правам та законним інтересам ПАТ «КРЕДОБАНК», оскільки фактично позбавила можливості Банк захищати свої права у передбаченому законом порядку.

Свідченням очевидної незаконності висновку слідчого ОСОБА_4 про необхідність закриття КП № 0000018, з повним ігноруванням приписів прокуратури та суду, є, зокрема, те, що, як було встановлено адвокатом ОСОБА_3 при ознайомленні з матеріалами КП (у 2-х томах, що складаються з 180 арк. - перший том та 184 арк. - другий), вони не містять жодного документу, що свідчив би про вчинення слідчим будь-яких дій, крім самої постанови про закриття кримінального провадження.

Надуманими вважає особа, що подала скаргу, і висновки слідчого ОСОБА_4 про те, що питання стягнення збитків з ПАТ «КРЕДОБАНК» за позовами ТОВ «ЕВАДА», ТОВ «Комерційне підприємство «СВІТ», що розглядаються Господарським судом Львівської області, лежать виключно в площині господарсько-правових відносин та в жодному випадку не підпадають під компетенцію кримінально-процесуального законодавства, оскільки суперечать висновкам самого Господарського суду Львівської області, зроблених ним у справах № 914/3931/13, № 914/3932/13.

Так, ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.10.2015 року було зупинене провадження у справі № 914/3931/13 за позовом ТОВ «ЕВАДА» до ПАТ «КРЕДОБАНК» про стягнення 5,9 млн. грн. до прийняття остаточного процесуального рішення прокуратурою Подільського району міста Києва.

У ході судового розгляду справи № 914/3931/13 суд дійшов наступних висновків: «виходячи з обставин даної справи, всебічний та об`єктивний розгляд судом спору по суті та прийняття рішення у справі є неможливим до закінчення досудового розслідування та прийняття прокуратурою Подільського району м. Києва кінцевого процесуального рішення з наступних підстав: 1) сукупність наданих сторонами доказів до матеріалів господарської справи вказує на можливість наявності у діях посадових осіб позивача - ТзОВ «Евада» та посадових осіб відповідача - ПАТ «Кредобанк», а також інших осіб ознак діянь, які переслідуються в кримінальному порядку (кримінально-караних діянь); 2) до проведення компетентними органами перевірки та вирішення питання про наявність чи відсутність у діях посадових осіб позивача - ТзОВ «Евада» та посадових осіб відповідача - ПАТ «Кредобанк» та інших осіб ознак кримінально-караних діянь, господарський суд позбавлений можливості належним чином дослідити та оцінити документальні докази, надані до справи; 3) господарським процесуальним кодексом України не передбачено права господарського суду на вчинення слідчих дій, зокрема на допит свідків, в той час, як з обставин справи вбачається, що тільки у разі вжиття заходів, передбачених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексом України, можливо усунути протиріччя у доказах, наданих сторонами до матеріалів справи.

З метою всебічного та повного розгляду справи, встановлення об`єктивної істини у даній справі, суд дійшов висновку зупинити провадження у справі на підставі п. 2 ч.2 ст.79 ГПК України у зв`язку з направленням матеріалів справи до Подільської прокуратури м. Києва.».

З урахуванням наведених обставин ОСОБА_3 просила в судовому засіданні скаргу задовольнити з викладених у ній підстав, тож слідчий суддя, у світлі норм ст.ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті за даної явки, та заслухавши думку особи, як ї подала, проаналізувавши, у період розгляду, наявні матеріали з порушеного у скарзі питання, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи у Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві перебувало вказане кримінальне провадження та за результатами його досудового розслідування постановою слідчого його закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, щоб така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Адже, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
У цьому випадку, у ході судового розгляду доводи викладені особою, у скарзі жодним чином матеріалами судового провадження не спростовуються, а тому слідчий суддя, у світлі наявних у нього матеріалів, на час такого судового розгляду, сприймає їх як такі, що не спростовуються певними доказами та інформацією, які б не залишали місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), а такий недолік підриває здатність встановлення істини, створює небезпеку недотримання вказаних стандартів ЄСПЛ щодо ефективного розслідування (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), та оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Скаргу - задовольнити.

Постанову старшого слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 від 31.08.2017 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2014 за № 0000018, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:30 год. 17.10.2017.

Слідчий суддя: ОСОБА_1