Ухвала
іменем україни

12 вересня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000507 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:
За ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року, залишеною без зміни оскаржуваною ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Першої Гнилиці Великобурлуцького району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т. Г. Шевченка» (далі СТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка).
Згідно з ухвалою суду ОСОБА_7 , обіймаючи посаду головного інженера СТОВ «Агрофірма ім. Т. Г. Шевченка», будучи службовою особою, вчинив протиправне діяння за таких обставин.
03 червня 2015 року близько 13.00 год. під час організації проведення вищевказаним підприємством ремонтних робіт із заміни водопровідних труб після розкопки ями у АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , неналежним чином виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не дотримався вимог пунктів 4.18, 6.2.1, 6.2.8, 6.2.11 Державних будівельних норм А.3.2-2-2009, п. 1.1 Посадової інструкції та не вжив обов`язкових при проведенні таких робіт заходів безпеки не забезпечив установлення захисного огородження ями й не запобіг можливості вільного доступу до небезпечної зони.

У результаті службової недбалості ОСОБА_7 06 червня 2015 року приблизно о 07.00 год. малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , впав у яму і потонув, тобто настали тяжкі наслідки у виді смерті малолітньої дитини.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Мотивуючи свої вимоги, посилається на необґрунтованість передачі ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу СТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка», оскільки він як головний інженер є одним із керівників підприємства, а тому трудовий колектив не здатен повною мірою контролювати його поведінку і вживати заходів виховного характеру таким чином застосований вид звільнення від кримінальної відповідальності не є доцільним. Звертає увагу прокурор і на те, що місцевий суд не визначив в ухвалі умов передачі на поруки. Суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, всупереч вимогам ст. 419 КПК України не здійснив належної перевірки аналогічних доводів державного обвинувача, наведених в апеляційній скарзі, вищевказаних порушень до уваги не взяв і помилки місцевого суду не виправив.
На касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали заперечення, в яких наводять доводи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновки суду щодо вчинення ОСОБА_7 поставленого йому за провину діяння за наведених в ухвалі обставин та його кваліфікація за ч. 2 ст. 367 КК України у касаційній скарзі не оспорюються і судом касаційної інстанції не перевіряються.
Доводи прокурора щодо безпідставності звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.
Застосовуючи таке звільнення, суд належним чином перевірив наявність необхідних для цього умов та підстав і в постановленій із дотриманням вимог статей 288, 370, 372 КПК України ухвалі виклав обґрунтування прийнятого рішення, з яким колегія суддів погоджується.
Статтею 47 КК України передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їх клопотанням.
Прямих обмежень щодо посад, які така особа може обіймати, закон не містить. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності на цій підставі має умовний характер, зокрема особа протягом року з дня передачі її на поруки має виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру і не порушувати громадського порядку.
Невиконання особою цих умов згідно з ч. 2 ст. 47 КК України тягне за собою притягнення до кримінальної відповідальності на загальних підставах. Однак вказані правові наслідки відповідно до ст. 289 КПК України можуть бути реалізовані лише за ініціативою трудового колективу, який на загальних зборах має прийняти рішення про відмову від поручительства і направити його до суду.
З огляду на викладене не є виправданою передача на поруки за наявності особливих відносин між колективом та особою, котра вчинила злочин, зокрема у випадку, коли остання є керівником установи, колектив якої звернувся з клопотанням. Зазначене зумовлено тим, що залежність працівників від такої особи перешкоджає можливості реального впливу на її поведінку, застосуванню заходів виховного характеру та реагуванню в установлений законом спосіб у разі невиконання умов поручительства.
З урахуванням зазначеного суд належним чином перевірив посадове становище ОСОБА_7 на СТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» та пов`язані з ним можливості і взяв до уваги, що відповідно до Статуту підприємства посада головного інженера, яку він обіймав на той час, не належить до органів управління товариством (а. к. п. 5670).
Крім цього, відповідно до наданої ОСОБА_7 виписки з розпорядження по СТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» з 19 квітня 2016 року, тобто з дати прийняття судом рішення про звільнення від кримінальної відповідальності, його переведено на посаду експедитора. Згідно з посадовою інструкцією ця посада не є керівною, належить до категорії «Фахівці» та не надає жодних повноважень, пов`язаних із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.
Таким чином, упродовж передбаченого ч. 1 ст. 47 КК України строку поручительства ОСОБА_7 не обіймав на підприємстві посад, які б передбачали залежність від нього колективу чи його частини, надавали йому певні важелі впливу на співробітників і могли в будь-який спосіб перешкоджати ефективному контролю колективом його поведінки.
При цьому, як видно з матеріалів кримінального провадження і технічного запису процесу, під час вирішення судом відповідного клопотання державний обвинувач, як і інші учасники судового розгляду, не заперечував проти звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки (а. к. п. 8889).
Незазначення у резолютивній частині ухвали умов такого звільнення, на чому акцентує увагу прокурор у скарзі, у силу положень ст. 412 КПК України не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Вказані умови чітко зазначені у мотивувальній частині ухвали.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що виходячи зі змісту ч. 1 ст. 47 КК України до дискреційних повноважень суду належить лише застосування чи незастосування звільнення від кримінальної відповідальності на передбаченій цією статтею підставі. У разі ж передачі особи на поруки всі умови такого звільнення є обов`язковими в силу імперативних приписів закону і з суддівським розсудом не пов`язані.
Тобто прийняття судом рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності на цій підставі безальтернативно тягне за собою застосування всіх умов, визначених у ч. 1 ст. 47 КК України, покладення на особу обов`язків протягом строку поручительства виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадського порядку.
Конкретного переліку заходів виховного характеру закон не містить, і фактично вирішення цього питання віднесено на розсуд трудового колективу.
Як видно з досліджених у судовому засіданні клопотання «СТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею на поруки та протоколу загальних зборів трудового колективу цього підприємства, рішенням загальних зборів визначено відповідні заходи, що підлягають застосуванню відносно нього, сприяння в підвищенні кваліфікації, проходження позапланового навчання та перевірки знань з охорони праці на виробництві (а. к. п. 5253).
Таким чином, вищевказаний недолік ухвали суду не свідчить про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і не породжує сумнівів та протиріч щодо суті прийнятого судом рішення та його правових наслідків.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок, належним чином перевірив викладені в ній доводи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, визнав їх необґрунтованими й зазначив в ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У контексті наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування ухвали апеляційного суду на зазначених у ній підставах.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3