Справа № 460/2359/17
Провадження №1-кп/460/428/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.09.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000083 від 12 червня 2017 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Старокостянтинів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, працюючого у ТзОВ Старокостянтинівська меблева фабрика» оббивальником меблів, не одруженого, учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
18.02.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з Міністерством оборони України строком на три роки та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №32 від 18.02.2014 року був зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду водія обслуги транспортування дивізіону ВОС837037А.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №40 від 17.02.2016 року ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія санітара медичного відділення медичної роти у військовому звані «солдат».
Знаючи про порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи намір ухилитись від військової служби, 11.05.2016 року, о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та продовжував незаконно перебувати поза межами військової частини до 12 червня 2017 року.
12.06.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 добровільно прибув у військову прокуратуру для дачі пояснень.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби в період з 11.05.2016 року по 12.06.2016 року перебував за межами території військової частини польова пошта НОМЕР_2 в умовах особливого періоду, де був відсутній на службі у вказаний період, та перебував і проводив час на свій власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, запевнивши, що подібного більше не повториться, просить суворо не карати.
Крім цього, додатково пояснив, що весь цей час він перебував вдома, допомагав дідусеві, який тяжко хворіє. У вчиненому щиро розкаюється, завжди готовий стати на захист своєї держави. Просить застосувати до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин в особливий період несення служби, а його дії за ч.4 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ч.1 п.2 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Обираючи покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, пом`якшуючі обставини: з"явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, перебування в зоні АТО, що підтверджується посвідченням виданого Управління особового складу штабу командування Сухопутних військ від 02.12.2015 року, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України його слід звільнити від відбування покарання встановивши іспитовий строк та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Врвховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про застосування до нього ст.2 ЗУ " Про амністію у 2016році", яку в судовому засіданні підтримав. Просить застосувати до нього ЗУ " Про амністію у 2016році", оскільки він являється учасником бойових дій які підпадають під дію ЗУ"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до п.д) ст.1 даного Закону та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст.2 ЗУ "Про амністію".Прокурор не заперечив проти задоволення заяви. Суд прийшов до наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22.12..2016 року "Про амністію у 2016році".
Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили : а саме, п.д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Статтею 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Згідно ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.
Із посвідчення серії НОМЕР_3 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України,відповідно на обвинувачено поширюється дія ЗУ "Про амністію у 2016році".
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-370, 373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у виді 03(трьох) років позбавлення волі;
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 01 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Заяву ОСОБА_4 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СУДДЯ: ОСОБА_1