Ухвала
Іменем України
19 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 243/6885/17

провадження № 51-4110 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2018 року,
встановив:
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці.
Ухвалено стягнути зі ОСОБА_4 :
на користь ОСОБА_5 2903 грн 40 коп. матеріальної шкоди, 20 000 грн моральної шкоди та 1130 грн 67 коп. витрат на правову допомогу;
на користь держави 1977 грн 40 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2018 року зазначений вирок місцевого суду відносно ОСОБА_4 змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілої та ухвалено стягнути на користь ОСОБА_5 50 000 грн моральної шкоди.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винними і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, приблизно о 18.45 год. 22 червня 2017 року, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, рухався на мотоциклі «Восход 2» реєстраційний номер НОМЕР_1 у місті Слов`янську Донецької області по вулиці Генерала Батюка у напрямку бульвару Пасова і на перехресті з провулком Богомольця в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, не врахувавши дорожню обстановку, не переконавшись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, не зменшив швидкість та не зупинився і скоїв наїзд на ОСОБА_5 , яка рухалась по пішохідному переходу. В результаті цього потерпіла отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не піддаються сумніву.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується, обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому реального покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, у виді арешту.

Разом із цим суд, встановивши в судовому засіданні відсутність у засудженого прав керувати транспортними засобами, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення такого права.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційними скаргами як засудженого, так і потерпілої, яка, зокрема, просила суд призначити ОСОБА_4 суворіше покарання, та виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим, а саме покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З висновками судів першої та апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів касаційного суду. При цьому призначене ОСОБА_4 покарання колегія суддів вважає необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_4 , хоч і вчинив злочин невеликої тяжкості та частково відшкодував ОСОБА_5 заподіяну їй шкоду (на чому наголошується у касаційній скарзі), однак при цьому, не маючи посвідчення водія, керував транспортним засобом і на пішохідному переході скоїв наїзд на потерпілу, в наслідок чого остання отримала тілесні ушкодження (зокрема, перелом кісток тазу та поперечного відростка поперекового хребця), що призвело до тривалого лікування, її позицію в суді апеляційної інстанції щодо необхідності призначення більш суворого покарання, а також відсутність у касаційній скарзі засудженого переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання, колегія суддів не знаходить підстав для його пом`якшення та задоволення цієї скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

засудженого ОСОБА_4 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3