Справа № 199/849/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2018 року лютого місяця 15 дня м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_5 ; представника потерпілого ОСОБА_6 ; обвинуваченої ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а саме грошовими коштами державного бюджету України у вигляді допомоги по безробіттю з коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, діючи умисно, з корисливих мотивів, прибула до будівлі Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська, за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 29, де, достовірно знаючи про те, що вона з 21.01.2008 зареєстрована, як фізична особа-підприємець, та на момент звернення зазначена реєстрація не скасована, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII унеможливлювало отримання нею статусу безробітної, що в свою чергу відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ унеможливило отримання ОСОБА_3 матеріального забезпечення на випадок безробіття та соціальних послуг, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», склала заяву про надання статусу безробітної.
Відповідно до зазначеної вище заяви ОСОБА_3 надала до Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська, за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 29, інформацію про те, що через відсутність роботи вона не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе особисто, та просить зареєструвати її як безробітною, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загально обов`язкове державне страхування на випадок безробіття».
Далі ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, маючи на меті заволодіння шляхом обману грошовими коштами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, у вигляді допомоги по безробіттю, 21.02.2011, достовірно знаючи про неправдивість викладених нею у заяві про надання статусу безробітного відомостей щодо відсутності роботи, заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, подала її з іншими, передбаченими законодавством України документами, до Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська, за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 29.
Працівники Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська завідомо не обізнані про скоєння кримінального правопорушення, введені в оману ОСОБА_3 , на підставі заповненої нею заяви про надання статусу безробітної від 21.02.2011 та доданих до неї документів, прийняли рішення про надання статусу безробітної та призначення ОСОБА_3 виплат матеріального забезпечення по безробіттю.
26.10.2011 співробітниками Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська проведено розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення по безробіттю, за результатами якого встановлено факт належності ОСОБА_3 до зайнятого населення, у зв`язку з чим, на підставі наказу 609/1 від 26.10.2011 виплати припинено та вжито заходів по стягненню з останньої безпідставно нарахованих грошових коштів, у сумі 9405,22 гривень.
Таким чином, в період часу з 21.02.2011 по 25.08.2011 в результаті шахрайських дій ОСОБА_3 Лівобережним районним центром зайнятості м. Дніпропетровська перераховано на особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «УкрСиббанк» на ім`я ОСОБА_3 , грошові кошти в розмірі 9 405 гривень 22 копійки, якими остання розпорядилася на свій розсуд.
Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як такі що виразились у заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 заявила клопотання про закриття кримінального провадження та на підставі ст. 49 КК України та звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, та вказала на те, що вона повністю відшкодувала спричинену шкоду.
Прокурор та представник потерпілого не заперечували проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України.
Вислухавши думки учасників підготовчого судового розгляду, вивчивши матеріали обвинувального акту, суд вважає, що клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскільки є всі підстави, передбачені ст. 49 КК України, для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Так, відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що при розгляді питання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 12 КК України, оскільки передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Таким чином, враховуючи те, що обвинуваченій ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину невеликої тяжкості і з моменту його вчинення пройшло більше шести років, а для даного злочину, згідно з п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України, встановлено строк давності притягнення до кримінальної відповідальності три роки відповідно, обвинувачена ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за її обвинуваченням за вищевказаною кваліфікацією - закриттю.
Керуючись ст. 110, п. 2) ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369, 371, 372, 376 КПК України, суд
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - закрити відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України, а ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровській районний суд міста Дніпропетровська протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1

15.02.2018