Справа № 404/7481/17
Номер провадження 1-кс/404/2422/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю: потерпілого ОСОБА_3 , представника потерпілого-адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в залі судових засідань в місті Кропивницькому клопотання цивільного позивача в кримінальному провадженні про накладення арешту на майно відповідача в порядку забезпечення цивільного позову по матеріалам кримінального провадження, 0012010 з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В Кіровський районний суд міста Кіровограда по зазначеному кримінальному провадженню звернувся з клопотанням представник потерпілого та цивільного позивача - адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , з клопотанням про забезпечення цивільного позову, шляхом накладення арешту на: нерухоме майно, грошові кошти в банківських установах, транспортний засіб ОСОБА_5 , але не більше як на один мільйон гривень. Заявлені вимоги обґрунтувують необхідністю забезпечення поданого ними в кримінальному провадженні цивільного позову. Завданням арешту вказують забезпечення можливості відшкодування шкоди від злочину, метою арешту зазначають: забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні. Слідчий та прокурор не зявились.

Власники/володільці не викликались, тому що майно не вилучалось.

Як убачається з матеріалів клопотання, СВ Кропивницького ВПГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні.

20 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 подав цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі одного мільйону гривень.

З метою забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Вирішуючи клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, арешту майна зокрема, для прийняття законного та справедливого рішення необхідно врахувати положення ст.ст. 94, 132, 173 КПК України: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності у співвідношенні до завдань кримінального провадження.

Відповідні дані повинні міститися у клопотанні слідчого, прокурора чи цивільного позивача у кримінальному провадженні, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, представник цивільного позивача разом з ОСОБА_3 зазначених вимог Закону не дотримались.

Зі змісту відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області від 23.11.2017 року убачається, що добросовісними набувачами спірного автомобіля Тоета «Ленд Крузер» з він-кодом НОМЕР_1 по-черзі були наступні громадяни : ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 . Свого часу вони придбали цей автомобіль та у відповідності до Закону кожен проводив державну реєстрацію прав власності на обумовлений транспортний засіб, під час якої уповноважені ліцензовані службові особи-експерти державної установи не встановили ознак внесення змін до номерних деталей зазначеного автомобіля.

Вірішуючи заявлені вимоги у поданому клопотанні, необхідно враховувати приписи ст. ст. 15, 328, 330, 334 Цивільного кодексу України, що кожен з власників спірного рухомого майна, у тому числі й ОСОБА_3 реєстрували за собою право власності, за двостороннім договором, підписували акти прийому-передачі, оплачували послуги експерта, який перевірив номерні вузли та агрегати. Тобто всі без виключення власники є добросовісними набувачами. Добросовісність набувачів є доведеним фактом. Так, не існує судового рішення про визнання попередніх власників Тоети «Ленд Крузер» недобросовісними набувачами. При реєстрації та знятті авто з реєстраційного обліку, жодну державну реєстрацію не визнано незаконною.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. (ч. 5 ст. 132 КПК України)

Вимоги зазначеної процесуальної норми не виконано. Таким чином, не існує доказів, а тільки усні припущення цивільного позивача про недобросовісність володіння одного з власників авто - громадянина ОСОБА_8 спірним майном.

Дісйсно, сторона обвинувачення (слідчий/прокурор/потерпілий) мають право опрацьовуватись всі робочі версії злочину, проте їх непідтверджені судження не стануть передумовою для арешту майна вибіркових осіб. Такі дії суперечитимуть Європейському принципу мирного володіння майном.

Минуло більше року після виявлення на транспортному засобі зміни номерів вузлів та агрегатів. ОСОБА_5 не пред`явлено повідомлення про підозру в цьому кримінальному провадженні, він не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Крім того , відсутні будь-які дані, що ОСОБА_5 має відношення до даного кримінального провадження. З наведених вище обставин, накладення арешту для забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (цивільний позов), не може бути визнано доведеним, законним та обґрунтованим, оскільки суперечить правовій підставі накладення арешту на майно з такою метою, а саме ч. 6 ст. 170 КПК України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, в клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір позовних вимог, а також докази факту завдання шкоди і розмір цієї шкоди.

Однак, представник цивільного позивача обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, не надав достатніх і належних доказів належності майна ОСОБА_5 , на яке він посилається у поданому клопотанні.У відповідності до ст. 94 КПК України, оцінюючи докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку при прийнятті рішення, не надано законних підстав для накладення арешту на майно, належність якого не підтверджується допустимими і належними доказами. Нема доказів на підтвердження власності ОСОБА_5 по кожному з видів заявленого до арешту майна.

Тотожні висновки стосуються і грошових коштів та невизначеного нерухомого майна. Ініціатор клопотання порушив принцип юридичної визначеності (ст. 6 Конвенції). Чітко не повідомив місцезнаходження грошових коштів та хто їх володілець, правовий статус, наявність обтяжень, співвласників, договірних відносин, тощо. Перерахований істотний недолік унеможливлює виконання постанови слідчого судді.

Цивільний позивач у порушення п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника. Так, позивач приховав від слідчого судді, що в іншому кримінальному провадженні по-заявленому ним позову вже накладено арешт на майно добросовісного володільця ОСОБА_7 в межах одного мільйону гривень, тобто позовні вимоги потерпілого від злочину вже забезпечено. Дублювання тотожних вимог є подвійним накладенням арешту, що суперечить засаді розумності та співмірності.

Необхідно зауважити що в обґрунтування ціни позову в розмірі 1000000грн, надана довідка-рахунок від 29 січня 2015 року, наа спірний автомобіль Тоета «Ленд-Крузер» призданий ОСОБА_3 за 497000грн., тобто залишається недоведеною інша половина заявлених майнових вимог. (аркуш клопотання 7, 24)

До матеріалів клопотання долучена копія свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу Тоета «Ленд Крузер» з він-кодом НОМЕР_1 за ОСОБА_3 .(аркуш клопотання 9) Вказаний транспортний засіб 24.102016 року правомірно був вилучений представниками національної поліції на підставі протоколу огляду місця події. Предмет посягання 23 серпня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва (а.к. 11) був арештований і на законних підставах перебуває на зберіганні як речовий доказ в іншому кримінальному проваженні 002625), що здійснює Генеральна Прокуратура України. Тобто, орган досудового розслідування законно тимчасово обмежив цивільного позивача у користуванні та розпорядженні майном, як то вимагає чинний КПК України. Законний захід забезпечення в іншому провадженні не свідчить про завдання шкоди ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_3 .

При цьому необхідно зауважити, що паралельно розслідується третє кримінальне провадження-стосовно ОСОБА_7 , в якому також накладено арешт на предмет посягання,- автомобіль Тоета «Ленд Крузер» з він-кодом НОМЕР_1 , тобто власність цивільного позивача в кримінальних провадженнях повністю захищена, а відтак відсутні законні перешкоди після закінчення досудового розслідування у поверненні майна його законному власнику/володільцю за якою проведена державна реєстрація авто, - ОСОБА_3 .

Перераховані істотні недоліки свідчать про однобічність і необ`єктивність поданого клопотання, наслідком чого є постановлення ухвали про відмову у задоволенні клопотання представника цивільного позивача про арешт майна, через порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. 170, 173, 309, 371, 372, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника цивільного позивача,- адвоката ОСОБА_4 , поданого ним в інтересах цивільного позивача ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, 0012010 з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 190 КК України, про накладення арешту на нерухоме майно, грошові кошти в банківських установах, транспортний засіб ОСОБА_5 , у межах одного мільйону гривень, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1