справа № 274/4351/17 провадження № 1-кс/0274/1020/17
У Х В А Л А
24.10.2017 року м. Бердичів
В С Т А Н О В И В:
Клопотання мотивує тим, що 25.07.2017 року Головним Управлінням Держгеокадастру у Житомирській області було здійснено обстеження земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу Семенівської сільської ради Бердичівського району, у ході якого встановлено, що невідомими особами засіяно сільськогосподарські культури на ділянці площею 65,6630 га, тобто вчинено факт самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
-частину земельної ділянки орієнтовною площею 23,6247 га під збіжжя;
-частину земельної ділянки орієнтовною площею 20,0000 га під численні городи та під`їзди до них.
Слідчий зазначив, що відповідно до вимог ст.ст. 167-168 КПК України вилучений комбайн являється тимчасово вилученим майном.
В ході розслідування було встановлено, що збором врожаю займалася група осіб з числа учасників АТО, зокрема ОСОБА_7 ..
Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_7 повідомив, що в червні-липні 2017 року йому та частині учасників АТО Держгеокадастром в Житомирській області були виділені земельні ділянки на полі неподалік с. Семенівка Бердичівського району та надані дозволи на виготовлення технічної документації. На даний час триває процедура реєстрації правоустановчих документів на виділені земельні ділянки. Окрім цього, у зв`язку з тим, що вказані земельні ділянки були засаджені невідомою особою соєю, тому він з іншими учасниками АТО вирішили зібрати врожай сої на виділених їм земельним ділянкам. 19.10.2017 року із даних земельних ділянок було зібрано врожай сої, який перевезено в с. Бистрик Бердичівського району до ОСОБА_8 ..
Розслідуванням встановлено, що 19.10.2017 року між ОСОБА_7 та СФГ «Віктор» в особі голови даного фермерського господарства ОСОБА_8 було укладено договір про надання послуг осушування зерна.
Допитаний в кості свідка ОСОБА_4 дав показання, відповідно до яких 19.10.2017 року він домовився з групою осіб учасників АТО про зібрання врожаю сої. В подальшому ним було зібрано врожай сої на полі неподалік с. Семенівка Бердичівського району, використовуючи комбайн «Глас Лексіон».
Разом з тим, в ході допиту ОСОБА_4 не зміг вказати анкетні дані власника комбайну, повідомив, що він зберігається на території фірми «Агро-Сем» в с. Семенівка Бердичівського району, тобто будь-які правоустановчі документи на комбайн у нього відсутні.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Агро-Сем» зареєстроване за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Семенівка, вул. Леніна, 1.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (Речові докази), згідно якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та додані до нього документи, заслухавши пояснення слідчого, прийшов до наступного висновку.
Вирішуючи питання про доцільність арешту майна, слідчий суддя виходить з наступного.
Так, згідно п. 2, п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений: проводити слідчі (розшукові) дії та приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 168 КПК України, факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 постанови КМ України від 19.11.2012 року № 1104 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Однак, судом встановлено, що в ході огляду місця події 19.10.2017 року під час тимчасового вилучення транспортного засобу слідчий поліції не склав протокол про тимчасове вилучення комбайна марки «CLAAS OMAHA CAT LEXION 595R», а також не виніс постанову про визнання транспортного засобу речовим доказом та безпідставно передав даний транспортний засіб під розписку на тимчасове зберігання ОСОБА_4 , який керував даним комбайном, не дивлячись на те, що даний транспортний засіб необхідно було передати на зберігання на спеціальний майданчик або стоянку.
Крім того, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, передбачено, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак, до клопотання про арешт майна слідчим не надано повідомлення особи про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Також слідчим поліції при зверненні з клопотанням про ареш майна не враховано положення ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, де зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна слічим поліції не враховано загальні положення КПК, норми Конституції та практику Єворпейського суду, а саме: згідно ст. 2 КПК України предбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що слідчий не довів необхідність арешту вилученого комбайна, оскільки він не відповідає критеріям речового доказу та немає достатніх підстав вважати, що він зберіг на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 98, 103, 131, 132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, ч.3 ст.41 Конституції України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення або з дня отримання особою, яка її оскаржує до апеляційного суду Житомирської області.
Слідчий суддя ОСОБА_1