Провадження 1-кп/522/439/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003290 від 16.06.2017 р. відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

В рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000грн.

В судовому засіданні адвокатом ОСОБА_3 , заявлено клопотання про забезпечення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_4 , а саме на кв. АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

В обґрунтування клопотання адвокат посилається на те, що в наслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_7 зазнав сильної болі та страждань, переніс важку операцію, тому спричинену моральну шкоду оцінює в 200 000 грн., яку обвинувачений відмовляється добровільно відшкодовувати.

В зв`язку з чим, з метою забезпечення цивільного позову та прав потерпілого, виникла необхідність в накладенні арешту на майно обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_7 , його представник ОСОБА_3 підтримали заявлене клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник заперечували проти задоволення клопотання та вказали на те, що вищезазначені квартири на теперішній час не належать ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується відповідними договорами дарування.

Прокурор, заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки зазначене майно не являється власністю обвинуваченого тому накладення арешту може призвести до порушення прав його володільців які до зазначеного кримінального провадження немають жодного відношення.

Розглянувши клопотання, заслухав думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що воно задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Слід зазначити, що до клопотання заявником не було надано суду документи щодо вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, яка повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Крім того, з наданих обвинувачем в судовому засіданні договорів дарування та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що кв. АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , а кв. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .

Враховуючи зазначене, накладення арешту може істотно порушити права і законні інтереси тих осіб, які насправді володіють цим майном та до зазначеного кримінального провадження не мають жодного відношення.

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим, не повним, не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , про накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003290 від 16.06.2017 р. відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: