ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/5201/17
Провадження № 1-в/210/610/17

"04" грудня 2017 р.

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали заяви засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»,

ВСТАНОВИВ:
У провадження судді надійшла заява засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 21.11.2017 року.

Дослідивши матеріали клопотання доходжу до висновку про необхідність відмови у прийнятті вказаної заяви до розгляду з огляду на наступне.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році». Положеннями ст. 10 якого передбачено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Правові засади застосування амністії регламентуються Законом України від 01.10.1996 № 392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні» та законами про амністію.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.02.2016 по справі № 5-331кс16, амністія в Україні оголошується спеціальним законом (стаття 92 Конституції України) і в кримінальному праві є складовою частиною інституту звільнення від покарання та його відбування (розділ ХІІ КК), отже, питання застосування амністії підлягає вирішенню в межах кримінальної процедури.
У відповідності до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.
Згідно до ч. 2 ст. 21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Так, під час підготовки до судового розгляду вказаної заяви, встановлено, що 01.11.2017 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшло клопотання ОСОБА_2 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», в якій він просить звільнити його від покарання. Ухвалою суду від 15.11.2017 року засудженому відмовлено в задоволенні клопотання.
Отже, заява ОСОБА_2 від 21.11.2017 року є аналогічною за змістом із раніше розглянутою заявою від 01.11.2017, що унеможливлює прийняття її до розгляду та ухвалення судового рішення по суті вимог, оскільки, як вже було зазначено, дане питання вже вирішувалось судом раніше.
Судове рішення приймається іменем України, що передбачено ст. 371 КПК України. Повторний розгляд та прийняття рішення по суті даного клопотання суперечить основоположним принципам ухвалення та виконання судових рішень на території країни, оскільки є недопустимим прийняття декількох рішень, різних за своїм змістом, з приводу одного і того самого питання, а також протирічить принципу обов`язковості виконання судового рішення, зазначеного у ст. 124 Конституції України.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст.43 КПК України засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст.42 цього кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.
Згідно п.6 ч.4 ст.42 КПК України обвинувачений також має право оскаржувати в установленому цим Кодексом порядку судові рішення та ініціювати їх перегляд, знати про подані на них апеляційні та касаційні скарги, заяви про їх перегляд, подавати на них заперечення.
В силу вимог ст. 395 КПК України засудженим ухвала суду від 15.11.2017 року може бути оскаржена до апеляційного суду для перегляду прийнятого рішення, у випадку якщо ОСОБА_2 не погоджується з ним.
Однак, суд першої інстанції не наділений повноваженнями розглядати скарги на судові рішення в даному контексті.
Отже, оскільки вимогами Закону України «Про амністію у 2016 році» та КПК України не передбачено повторний розгляд клопотань про застосування амністії конкретної особи, суд позбавлений можливості здійснювати повторний розгляд аналогічної заяви після прийняття рішення іншим складом суду по суті ідентичних вимог.
З огляду на вище наведене, оскільки судом вже вирішено питання про застосування до засудженого ОСОБА_2 положень Закону України «Про амністію у 2016 році», підстав для повторного розгляду клопотання суд не вбачає.
Hа пiдставi викладеного, керуючись ст.ст.22,26,539 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
В прийнятті заяви засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1