Справа № 314/3937/17
Провадження № 1-кп/314/289/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000978 від 08.09.2017 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Вільнянськ, Запорізька область, громадянки України, освіта середня, незаміжньої, непрацюючої, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
В середині серпня 2017 року, в нічний час доби, ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись в гостях у ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , де також знаходилась ОСОБА_8 , де шляхом вільного доступу викрала належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Нокіа-105», у корпусі чорного кольору, імеі НОМЕР_1 , вартість якого, згідно експертного висновку № ОИ-853/1 від 25 вересня 2017 року, складає 300 гривень, з сім-картою мобільного оператора «МТС», номер НОМЕР_2 , яка не має матеріальної цінності, на рахунку грошові кошти були відсутні.
Після цього, ОСОБА_3 розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 завдала потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 300 гривень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , вину свою визнала повністю та пояснила, що дійсно виконала всі дії зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому розкаялася, просила суд суворо її не карати, запевнила суд, що більше не буде вчиняти злочини, просила застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2016 році», так як вона скоїла злочин, який не є тяжким, а також на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки обвинувачена та інші учасники провадження не заперечували проти вищевказаних обставин, ОСОБА_3 вину у скоєному злочині визнала повністю, суд, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, враховуючи згоду учасників процесу, обмежив вивчення доказів допитом обвинуваченої та матеріалами, які характеризують особу обвинуваченої, а інші докази стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорювались, визнав недоцільним досліджувати.
Проаналізувавши в сукупності вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої повністю доведена та кваліфікує її дії як умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачена ОСОБА_3 вчинила злочин проти власності, який відносяться до категорії не тяжких злочинів, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю, у вчиненому розкаялася, що суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

ОСОБА_3 незаміжня, не працює, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судима, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
З урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, думки прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції статті, суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді двохсот годин громадських робіт та знаходить підстави для застосування акту амністії згідно Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.
Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинила злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) і на зазначений день є матір`ю малолітньої дитини, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого не позбавлена батьківських прав.
Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.
Клопотання про застосування положень про амністію ініціювала сама засуджена, під час судового засідання наполягала на його задоволенні. Враховуючи вимоги, які викладені в ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання. Надання ж згоди на застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом вона є матір`ю малолітньої дитини віком до 18 років, стосовно якої не позбавлена батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченої, зокрема, передбачає звільнення останньої від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченої про її звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.
Судом роз`яснюється обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому протягом десяти років до неї не може бути застосовано амністію.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Витрати по справі відсутні.

Речові докази вирішуються в порядку ст. 100 КПК України.
Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_9

07.11.2017