Справа № 712/7291/17
Провадження № 1-кп/712/393/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000056 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каратал Єрментауського району Целіноградської області республіка Казахстан, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 являючись військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», призваним на військову службу за мобілізацією, 23.09.2015 близько 12:00 год. в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом, без поважних на те причин, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст.11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, самовільно без дозволу командування залишив місце розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Миколаївська область) після чого направився до місця свого проживання у АДРЕСА_1 та у період з 23.09.2015 по 07.06.2017, постійно перебував за межами частини, вдома, офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 08.06.2017, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Черкаського гарнізону і заявив про себе та вчинений злочин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в кримінальному правопорушенні визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати, по суті заданих питань пояснив, що був призваний на військову службу під час мобілізації. 23.09.2015 року близько 12-00 год. без дозволу командира він залишив місце розташування військової частини ПП НОМЕР_1 та направився до місця свого проживання. Після чого, 08.06.2017 року добровільно прибув до військової прокуратури Черкаського гарнізону та заявив про себе.

Враховуючи, що учасники судового розгляду, визнали недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ними не оспорюються, з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, - суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України розглянув справу за правилами, передбаченими даними нормами.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому ОСОБА_4 було роз`яснено судом в судовому засіданні, які йому зрозумілі.

Показання обвинуваченого є достовірними, узгоджуються з матеріалами справи.

Окрім повного визнання своєї вини з боку обвинуваченого, його винність також підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, яким в ході судового розгляду було надано належну оцінку і які були дослідженні в порядку ст. 349 КПК України, а саме:

- вимога;

- характеристика.

До закінчення судового слідства клопотань від учасників процесу, у тому числі і від державного обвинувача про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім уже тих, що заявлялися, не надійшло.

Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупердженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержавних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.

Оцінюючі зібрані докази по кримінальному провадженні в їх сукупності в результаті повного всебічного та об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).

В якості обставин, що пом`якшують відповідальність відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують відповідальність відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, 01.07.2015 року був знятий з «Д» обліку з діагнозом стійка ремісія, по місцю проживання характеризується позитивно, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе при призначенні йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України в вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши відносно нього іспитовий термін на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Соснівський районний суд м. Черкаси.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку, на підставі п. 6 ст. 376 КПК України, вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право, на підставі п. 6 ст. 376 КПК України, отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1