АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1433/17 Справа № 192/1423/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000413 від 22.06.2015 року, за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ДемченкаС.В., прокурора у кримінальному провадженні- ОСОБА_7 , на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Глобине Глобинського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, працюючого водієм в ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», одружений, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_8

потерпілого: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання ОСОБА_6 з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік, покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 2751 гривень 25 копійок.

Згідно вироку, ОСОБА_6 22 червня 2015 року близько 14 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем «MAN-TGX 18.440», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ-CARGOBULL», номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись зі швидкістю приблизно 70 км/год в напрямку м. Дніпропетровськ по автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя Н-08, на 430 км, вказаної автодороги на території Солонянського району, Дніпропетровської області, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3, 12.1 Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку і здоров`я інших учасників дорожнього руху, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінами, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, хоча був зобов`язаний це робити, внаслідок чого потрапив до вибоїни, розташованої на проїзній частині вказаної автодороги, після чого втратив контроль над керуванням автомобіля та виїхав на ліву смугу проїзної частини де допустив зіткнення з мотоциклом «KAWASAKI», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку та виконував маневр випередження вказаного автомобіля, від чого мотоцикл виїхав на розділовий газон, де перекинувся.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження ,які за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад трьох тижнів (більш, як 21 день).

В апеляційних скаргах захисних обвинуваченого та обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник вказує що, в судовому засіданні 21 вересня 2015 року обвинувачений надав пояснення суду про те, що керуючи вантажним автомобілем рухався по автодорозі Н-08 в сторону Дніпропетровська в районі її заокруглення вправо зі швидкістю 70 км/год, попереду в попутному напрямку на відстані орієнтовно 10 метрів рухався інший вантажний автомобіль, за відсутності попереджувальних знаків про умови дороги в`їхав яму , при цьому обвинувачений втратив курсову стійкість автомобіль і виїхав на іншу полосу руху, в результаті чого відбулося зіткнення з мотоциклом під управлінням потерпілого ОСОБА_9 ..

Захисник зазначає, що обвинувачений вказував після ДТП слідчому про причину зміни напрямку руху, про наявність ями на дорозі та відсутність її фіксації в протоколі огляду місця ДТП, відсутність фіксації місця ДТП.

В апеляційній скарзі захисник вказує що було проведено дві судові - автотехнічні експертизи, які проводив експерт НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 . Так у висновку експерта від 28.07.2015 року за №70/27-464, експерт помилився та вказав не вірний рік скоєння ДТП, замість 2015 року вказав 2014 рік.

На думку захисника експерт в судовому засіданні від 18.01.2017 року надав нечіткі відповіді стосовно висновку, так у захисника виникає сумнів стосовно неупередженості та об`єктивності експерта.

Сторона захисту зазначає, що в судовому засіданні було надано клопотання щодо призначення повторної судової експертизи, виконання якої прохали доручити незалежній від правоохоронних органів установі Дніпропетровському НДІСЄ, однак суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання,тому у сторони захисту виникає питання стосовно питання про наявність чи відсутність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та наслідками що настали, що на думку сторони захисту не було повно досліджено судом.

На думку сторони захисту прокурор не довівши винуватість ОСОБА_6 в порушенні одних пунктів ПДР України, змінив обвинувачення у суді та безпідставно став обвинувачувати вже в інших порушеннях ПДР.

В апеляційні скарзі захисник вказує що в результаті бездіяльності слідчого та прокурора було втрачено докази по кримінальному провадженню, таке як місце ДТП, форма, розміри та місце розташування перешкоди на дорозі (ями), що спричинило втрату курсової стійкості та зміни напряму руху автомобіля зіткнення з мотоциклом та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник вказує, що суд першої інстанції не прийняв доводи сторони захисту про те,що обвинувачений не бачив вибоїну. У вироку суду не вказано чому суд взяв за основу одні докази і не прийняв до уваги інші. Чому суд вказавши у вироку на пояснення про те,що попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_11 рухався інший вантажний автомобіль на безпечній відстані ,не вказав на якій саме. Вказавши у вироку про те,що ніяких перешкод у виявлені пошкодження на дорозі у Коблика не було, суд цей висновок не обґрунтував.

Крім того, як на порушення процесуальних прав обвинуваченого, захисник посилається на те, що після зміни обвинувачення прокурором, суд продовжив розгляд кримінального провадження у звичайному режимі.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий за яким призначити ОСОБА_6 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом до 2 років. В іншій частині вирок прокурор не оскаржує.

На думку прокурора при ухваленні вироку стосовно обвинуваченого судом першої інстанції не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Прокурор вважає, що під час прийняття рішення про визначення покарання обвинуваченому необґрунтовано призначено покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк передбачений санкцією ч.1 ст.286 КК України та звільнено від призначеного покарання з мінімальним іспитовим строком. Однак з урахуванням відсутності обставин що пом`якшують покарання, суд необґрунтовано не застосував таке додаткове покарання, як позбавлення права керувати транспортним засобом, а лише послався на те, що робота водія є основним джерелом доходу сім`ї обвинуваченого.

Вислухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та захисника та вважав, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, думку прокурора який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого просив погіршити становище обвинуваченого призначивши додаткове покарання, думку потерпілого, який наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Не можна погодитися з доводами апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про неповноту судового розгляду, з огляду на те, що судом першої інстанції з метою перевірки доводів сторони захисту було проведено слідчі експерименти та додаткову авто технічну експертизу, що надавало можливості учасникам ДПТ надавати питання експерту.

Так, як вбачається з протоколу огляду дорожньо- транспортної пригоди, який було складено за участю обвинуваченого ОСОБА_6 у п.5 не зазначено про будь - які вибоїни та обвинувачений погоджувався з даними вказаними як у протоколі так і у план - схемі до нього ( а.п.76 т.1).

При проведенні слідчого експерименту від 16.07. 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_9 було встановлено наявність вибоїни, глибиною до 0.15м.. що не оспорювалося обвинуваченим у ході досудового розслідування ( а.п. 75-76 т.1).

Судом першої інстанції обґрунтовано з метою встановлення фактичних обставин 04 серпня 2016року було призначено додаткову автотехнічну експертизу ( а.п. 8-10 т.1) також і за для усунення недоліків попередньої експертизи( дати події ДТП). Було судом також задоволено клопотання прокурора про проведення слідчої дії у порядку ст. 333 КПК України та було проведено слідчий експеримент за участю обвинуваченого його захисника та потерпілого, тому не можна погодитися з доводами апеляційних скарг сторони захисту про неповноту судового розгляду ( а.п. 188-195 т.1).

Приймаючи до уваги протоколи огляду місця ДТП, до суду першої інстанції було надіслано клопотання експерта про надання додаткових вихідних даних ( а.п. 17 т.1) що зумовило проведення судом додаткового слідчого експерименту від 18.10. 2016 року (а.п.31-34 т.1), що також спростовує доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду.

Відповідно до висновку експерта, який суд першої інстанції безпосередньо дослідив у судовому засіданні, експерт врахував два варіанти події ДТП.

Так, відповідно до варіанту №2, де враховувалися покази обвинуваченого та матеріали слідчих експериментів, який найбільш сприятливий відносно обвинуваченого, експерт, який був попереджений про кримінальну відповідальність, зазначив, що водій вантажного автопоїзду у складі автомобіля ««MAN-TGX 18.440», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ-CARGOBULL», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, повинен був вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автопоїзда, яким він керував, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, тобто він повинен діяти відповідно до вимог п.12.3 правил дорожнього руху України, де зазначено:

«п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме водій ОСОБА_6 діяв в порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, оскільки побачивши на дорозі перешкоду у вигляді вибоїни,яку він об`єктивно був спроможний побачити, оскільки саме пригода мала місце в денний час, дорожнє покриття було сухе та ОСОБА_6 керував вантажним автомобілем, що має більш вигідний для водія огляд саме з місця водія, не виконав вимоги Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору експерт зробив висновок, що небезпека для руху водію мотоцикла «KAWASAKI», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 виникла в момент початку зміни напрямку руху вантажного автопоїзда в ліво та з моменту виникнення небезпеки для руху ОСОБА_9 не мав технічної можливості зупинитися до місця зіткнення, застосувавши екстрене гальмування, що повністю підтвердив потерпілий у тому числі і в суді апеляційної інстанції.

Обвинувачений як в суді першої так і апеляційної інстанції не зміг пояснити, що перешкоджало йому виконати вимоги Правил дорожнього руху України та не наражати на небезпеку учасників руху, оскільки якщо враховувати покази обвинуваченого щодо руху перед ним автомобіля, який при наявності перешкоди також приймав міри для об`їзду перешкоди, то водій ОСОБА_6 не зміг не побачити вказаний маневр автомобіля переду себе. Виявивши вказану перешкоду, ОСОБА_6 не прийняв заходів для забезпечення безпеки руху, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_6 порушень вимог Правил дорожнього руху України які знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася 22 червня 2015 року.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги сторони захисту про те, що судом першої інстанції не дана оцінка показам експерта у суду, оскільки це не є доказом у кримінальному провадженні та пояснення експерта як спеціаліста тільки враховуються для роз`яснення питань, які потребують спеціальних знань. Саме з такої точки зору, суд першої інстанції оцінив вказані покази експерта у судовому засіданні.

Колегія суддів не може також погодитися з доводами сторони захисту про не врахування судом першої інстанції Правових висновків Верховного суду України щодо розгляду кримінального провадження за участю декількох водіїв ( справа № 5-218 кс15), оскільки судом першої інстанції на протязі всього розгляду кримінального провадження надавалося сторонам кримінального провадження можливість обстоювати сторонами своїх правових позицій, прав та свобод ( ст. 22 КПК ) та суд у відповідності до ст. 23 КПК досліджував безпосередньо докази надані сторонами та крім того, залишаючись неупередженим створював необхідні умови для реалізації сторонами їхніх прав ( призначав слідчі дії та провадилося декілька експериментів для проведення додаткової експертизи).

Стороною захисту неправильно тлумачиться Правові висновки ВСУ, оскільки судом першої інстанції з огляду на встановлені у суді обставини, які не спростовуються, а навпаки підтверджуються висновками автотехнічної експертизи, що за двома експертними дослідженнями встановлено, що в діях водія ОСОБА_9 за вказаними двома механізмами розвитку ДТП не вбачається невідповідності вимогам п.12.3 ПДР, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 22 червня 2015 року, тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

Не можна визнати слушними також доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки міра покарання судом першої інстанції була призначена у відповідності до вимог ст. 65 КК України.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ураховуючи ці положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань,підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання, здатні вплинуть на обрання судом певних йому виду і міри.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України, врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та врахував те,що ОСОБА_12 має професію водія, події ДТП не пов`язані з вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів. Обвинувачений іншої можливості отримувати свій дохід не має можливості, що саме свідчить про недоцільність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не встановила порушень судом першої інстанції вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які б підставою для скасування або зміни судового рішення

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - ОСОБА_13 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4