Справа № 675/533/17
Провадження № 1-в/675/213/2017
У Х В А Л А
"28" грудня 2017 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши скаргу засудженого ОСОБА_6 про скасування постанови про накладене дисциплінарне стягнення ,-
Засуджений ОСОБА_6 (по тексту ОСОБА_6 ) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області зі скаргою на дії адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» та з врахуванням поданих його захисником уточнень просив визнати рішення від 29.06.2016 року щодо накладення стягнень протиправними та скасувати їх.
У своїй скарзі засуджений вказував, що є необхідність захисту його від незаконних дій закладу виконання покарання, так як протиправно співробітником Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_7 було складено два рапорти від 23.06.2016 року.
На думку скаржника ОСОБА_7 склав рапорти, які по своїй суті не відповідали фактичним обставинам події, яка відбулася. Так, зазначав, що в будь-які словесні перемовини з камерою №23 не вступав, із засудженими не спілкувався.
Крім того засуджений ОСОБА_6 акцентує увагу на тому, що покликання в рапорті зазначеної вище посадової особи колонії, на те, що під час телефонних переговорів поводив себе по відношенню до останнього грубо та нетактовно не відповідає дійсності. Натомість засуджений вважає, що саме ОСОБА_8 перевищив свої службові повноваження, дозволивши собі під час вказаних телефонних переговорів поведінку, що порушує його законні права та інтереси.
У судових засіданнях засуджений ОСОБА_6 та його захисник звертали увагу на те, що наявні матеріали справи та показання свідків беззаперечно свідчать про порушення прав засудженого та безпідставного винесення постанов про накладення дисциплінарних стягнень від 29.06.2016 року на підставі рапортів інспектора ОСОБА_7 , які просили скасувати.
Представники Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судових засіданнях вказували на безпідставність заявлених вимог засудженого, так як усі рішення було прийнято у відповідності з вимогами чинного законодавства. На думку представників закладу виконання покарання жодних порушень по відношенню засудженого допущено не було, а при прийнятті рішень уповноважені особи керувалися виключно вимогами кримінально-виконавчого законодавства з врахуванням рапортів посадових осіб колонії, характеристики засудженого ОСОБА_6 , наявності у нього дисциплінарних стягнень, його поведінки, яка вказувала на те, що ним систематично порушувалися вимоги встановленого режиму відбування покарання та інших відомостей, які мають значення при накладенні дисциплінарного стягнення.
Крім того звертали увагу, що обставини, на які покликається засуджений спростовуються доказами добутими в ході судового розгляду, просили відмовити у задоволенні скарги.
Прокурор у судових засіданнях не вбачав підстав вважати, що оспорювані у справі постанови Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про накладення дисциплінарних стягнень не відповідають вимогам чинного законодавства.
На думку прокурора підстави для задоволення скарги засудженого ОСОБА_6 відсутні.
Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, доводи представника колонії, думку прокурора, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , матеріали особової справи 99-Ф-08 засудженого ОСОБА_6 , суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення.
Ухвалюючи рішення по суті поданої скарги враховано наступне.
Згідно матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 26.12.2007 року Дружківським міським судом Донецької області за ст.ст. 187 ч. 4, 289 ч. 3, 357 ч. 3, 70 ч. 1, 71 КК України до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
08.07.2009 року Ізяславський районний суд Хмельницької області вирок від 26.12.2007 року привів у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально процесуального Кодексу України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15.08.2008 року та постановив рахувати ОСОБА_6 засудженим за ст. 289 ч. 3 КК України до 12 років позбавлення волі, за ст. 70 ч. 1, 71 КК України та остаточно призначити покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
09.02.2012 року ухвалою Колегія судів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вирок від 26.12.2007 року змінено: постановлено вважати ОСОБА_12 засудженим за ст. ст. 289 ч. 3, 187 ч. 4, 357 ч.3, 71 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
05.12.2013 року Судова палата у кримінальних справах Верховного суду України постановила ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 09.02.2012 року скасувати.
12.02.2016 року Ізяславський районний суд Хмельницької області ухвалив зарахувати в строк попереднього ув`язнення 1 рік 11 місяців 6 днів.
Разом з тим, як встановлено в процесі розгляду скарги, згідно довідки про заохочення та стягнення за засудженим ОСОБА_6 станом на 29.06.2016 року рахувалося 1 заохочення та 21 стягнення, з яких 2 було не погашено.
Згідно рапорта вх. № 270 від 23.06.2016 року молодшого інспектора ВНБ Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_7 , 23.06.2016 року засуджений ОСОБА_6 допустив порушення розділу ІІІ п. 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила), а саме о 10:50 год. встановив словесний зв`язок з порушенням вимог ізоляції із засудженим ДПК №21 ОСОБА_13 та ОСОБА_10 . На законні вимоги припинити порушення не реагував, чим негативно впливав на інших засуджених.
Згідно рапорта вх. № 271 від 23.06.2016 року молодшого інспектора ВНБ Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_7 , 23.06.2016 року засуджений ОСОБА_6 допустив порушення розділу ІІІ п. 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме о 14:45 год. під час виведення на телефонні переговори поводив себе грубо та нахабно, на законні вимоги припинити порушення не реагувавв, чим негативно впливав на інших засуджених.
Вказані обставини ОСОБА_7 ствердив і в ході судового розгляду. Суперечностей між відомостями відображеними у зазначеному вище рапорті та наданими свідченнями у судовому засіданні судом не встановлено. Показання засудженого ОСОБА_10 не спростовують обставин, викладених у рапорті молодшого інспектора ВНБ Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_7 від 23.06.2016 року.
Як вбачається з рапорта від 29.06.2016 року начальника відділення ОСОБА_14 засуджений ОСОБА_6 23.06.2016 року о 10:50 год. допустив порушення режиму відбування покарання, а саме встановив словесний зв`язок з порушенням вимог ізоляції із засудженим ДПК №21 ОСОБА_13 та ОСОБА_10 . На законні вимоги припинити порушення не реагував, чим негативно впливав на інших засуджених. У ході бесіди виховного характеру свою вину не визнав, надав письмове пояснення. Клопотав перед начальником колонії про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого правами начальника колонії.
У відповідності з рапортом від 29.06.2016 року начальника відділення ОСОБА_14 засуджений ОСОБА_6 23.06.2016 року о 14:45 год. допустив порушення режиму відбування покарання, а саме під час виведення на телефонні переговори поводив себе грубо та нахабно на законні вимоги представників адміністрації припинити порушення не реагував, своєю поведінкою негативно впливав на інших засуджених. У ході бесіди виховного характеру свою вину не визнав, надав письмове пояснення. Клопотав перед начальником колонії про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого правами начальника колонії.
Крім того, на думку суду заслуговують відомості, викладені в рапорті фельдшера медичної частини колонії ОСОБА_11 , згідно яких, останній був свідком нетактовної поведінки засудженого ОСОБА_6 по відношенню до молодшого інспектора ВНБ ОСОБА_7 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 ствердно вказав на прояв нетактовної та грубої поведінки засудженого ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_7 , свідком якої був безпосередньо.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 , останній написав письмові пояснення 29.06.2016 року, де вказав, що вів себе по відношенню інспектора ОСОБА_7 коректно. В іншому своєму письмовому поясненні зазначений засуджений вказав, що в словесний зв`язок із іншими засудженими не вступав, що може ствердити засуджений ОСОБА_9 , який з ним тоді перебував.
Разом з тим, згідно письмових пояснень засудженого ОСОБА_9 , він із засудженим ОСОБА_6 на телефонні переговори не ходив і не може підтвердити його пояснення.
За результатами проведеної бесіди з ОСОБА_6 психолог відділу соціально-виховної та психологічної роботи Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_15 зробив висновок, що засуджений може утримуватися в ДІЗО.
Згідно медичного висновку на засудженого ОСОБА_6 на момент огляду 29.06.2016 року за станом здоров`я може утримуватися в ДІЗО, ПКТ, карцері, ОК.
Постановою начальника Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_16 від 29.06.2016 року засудженому ОСОБА_6 оголошено «Сувору догану» за порушення режиму відбування покарання, яке полягало в тому, що встановив словесний зв`язок з порушенням вимог ізоляції із засудженим ДПК №21 ОСОБА_13 та ОСОБА_10 . На законні вимоги припинити порушення не реагував, чим негативно впливав на інших засуджених.
Крім того, постановою начальника Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_16 від 29.06.2016 року засудженого ОСОБА_6 було поміщено в ДІЗО строком на 15 діб без виводу на роботу. Підставою для такого рішення стало допущення вказаним засудженим прояву нетактовної поведінки.
Ухвалюючи рішення по суті скарги судом враховано також і довідку від 23.06.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого ОСОБА_13 , якому оголошено догану за вступ у словесний міжкамерний зв`язок з порушенням ізоляції із засудженим ОСОБА_6 та акт від 23.06.2016 року, згідно якого ОСОБА_13 вину свою визнав, рапорт молодшого інспектора ВНБ ОСОБА_17 за вх.№268 від 23.06.2016 року
Заслуговує на увагу також і довідка від 23.06.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого ОСОБА_10 , якому оголошено догану за вступ у словесний міжкамерний зв`язок з порушенням ізоляції із засудженим ОСОБА_6 та його письмові пояснення 23.06.2016 року, рапорт молодшого інспектора ВНБ ОСОБА_17 за вх.№269 від 23.06.2016 року.
Судом враховано також наступне.
Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.
Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).
Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.
Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).
Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).
Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).
Частина 2 ст. 9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Суд бере до уваги і те, згідно ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:
грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;
скасування поліпшених умов тримання;
поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;
поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб;
переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Згідно пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов`язаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоров`я начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.
Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.
У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності скаржника, оскаржувані рішення прийняті у спосіб та в межах повноважень закладу виконання покарання з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров`я.
З огляду на встановлення судом відсутності підстав для задоволення скарги, суд відмовляє у її задоволенні повністю.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 3, 7, 9, 102, 107, 132 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги засудженого ОСОБА_6 відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд в строк 7 днів з моменту її проголошення.
Суддя: ОСОБА_1