справа № 216/3372/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, освіта професійно-технічна, являється учасником АТО, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 (військова частина -польова пошта В НОМЕР_2 ), у військовому званні солдат, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
13.12.2016 року ОСОБА_4 на добровільній основі уклав контракт на три роки про проходження військової служби у Збройних Силах України, яку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) №42 від 04.02.2017 року став проходити у цій військовій частині ( НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на посаді механіка-водія у військовому званні солдат.
На початку червня 2017 року ОСОБА_4 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення статутних вимог, не з`являтися вчасно на військову службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 06.06.2017 року о 08:00 год, до вказаної військової частини не з`явився і командування про своє неприбуття не повідомив, хоча об`єктивно повинен був і міг це зроби та залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
30.06.2017 року біля 09 год. 00 хв., тобто більше ніж через десять діб, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про вчинене ним кримінальне правопорушення.
Отже, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини та виконувати обов`язки військової служби, умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився на військову службу, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 407 ч. 4 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав, розкаявся та суду пояснив, що 13.12.2016 року на добровільній основі уклав контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України, яку став проходити в військовій частині НОМЕР_1 .
На початку червня 2017 року, після вихідних днів, які він проводив по місцю свого проживання, вирішив не повертатись в військову частину та залишився по місцю свого проживання, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, де проводив час на власний розсуд. Зрозумівши хибність свого вчинку, 30.06.2017 року, добровільно з`явився в військову прокурату Криворізького гарнізоні і повідомив про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 , які полягали в нез`явленню вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), за ч. 4 ст. 407 КК України.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину.
Обтяжуючі покарання обставини судом встановлено не було.
Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого з призначенням йому покарання в межах санкції статті 407 ч. 4 КК України.
Крім цього, судом береться до уваги і та обставина, що обвинувачений звернувся до суду з заявою про звільнення його від покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та згідно довідки №849 від 14.03.2017 року виданої т. в. о. командира військової частини-полова пошта НОМЕР_3 , солдат ОСОБА_4 в період з 07.02.2017 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в району проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про амністію у 2016 році", підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408 , частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність , суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
А тому суд вважає, що ОСОБА_4 слід звільнити від призначеного за цим вироком покарання.
Керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році», суд -
ухвалив:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі статті 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1