АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа: №646/2805/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/790/1512/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду м.Харкова матеріали провадження №11-кп/790/1512/17 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 10 днів

ОСОБА_8 , 1980 року народження, уродженця м.Харкова, громадянина України, раніше судимого:

-07.09.2009 року Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

-25.04.2013 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.1 ст.296 КК України на 8 років позбавлення волі;

Згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.02.2016 року строк попереднього ув`язнення зарахований за правилами ч.5 ст.72 КК України;

-початок строку: 30.04.2012р., кінець строку: 20.07.2018р.,

Суд мотивував своє рішення тим, що на даний час засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, що не дає суду підстав дійти до твердої переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

В апеляційних скаргах:
- прокурор ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції і постановлення нової ухвали про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що встановлення засудженому ІІІ групи інвалідності не виключає його можливості працювати на запропонованій установою ділянці роботи з виконанням обов`язків на запропонованій установою посаді та не взяв до уваги дані щодо неможливості виконання запропонованих засудженому робіт. Указав, що посилання суду на велику кількість у засудженого дисциплінарних стягнень більш ніж дворічної давнини; відшкодування цивільних позовів не особисто засудженим, а за допомогою рідних; відмову засудженому у застосуванні помилування свідчить про упередженість суду. Зазначив, що взяті судом до уваги обставини відбування покарання засудженим у період 2013-2014 років із одночасним залишенням поза увагою обставин відбування покарання ОСОБА_8 у період 2015-2017 років, призвело судовий процес до встановлення фактів, які можуть негативно характеризувати засудженого, викликати негативну уяву про його особу. Вважає, що тривала відсутність у засудженого стягнень свідчить про його сумлінну поведінку, а погашення позовів - як спокутування своєї вини. Відмічає, що засуджений під час відбування покрання одружився, має на меті створити повноцінну сім`ю, після звільнення має намір працевлаштуватися, про що свідчить наданий в суді першої інстанції відповідний лист;

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що з часу погашення раніше накладених на засудженого дисциплінарних стягнень, п`ять з яких були скасовані прокуратурою Харківської області та Харківською місцевою прокуратурою №5, минуло майже три роки. Зазначив, що суд першої інстанції не дав оцінку долученим до матеріалів справи документів, з яких убачається, що ОСОБА_8 на виробництві не працевлаштований за станом здоров`я, у зв`язку з чим не зрозуміло яким чином засудженому з його захворюванням хребта, було запропоновано працевлаштування швачкою на «атестованому місці» у швацькій дільниці, яке за критерієм «робоча поза», за параметром «знаходження у нахиленому положенні» було віднесено комісією до III класу, ст.1 умов праці шкідливі та небезпечні. Указав, що з урахуванням фізичних вад, стану здоров`я та рекомендацій лікарів медичних комісій, за весь час перебування ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі, адміністрацією установи не обговорювалося питання можливості працевлаштування останнього, з урахуванням його стану здоров`я. В важає, що у зв`язку з інвалідністю та не забезпеченням і не наданням адміністрацією колонії відповідних робочих місць для інвалідів, ОСОБА_8 не міг, як того вимагає положення ч.2 ст.81 КК України, своїм ставленням до праці довести своє виправлення. Зазначив, що згідно ч.1 ст.107 КВК України, участь засудженого у трудовій діяльності віднесена до його права, а не обов`язків. Строковий договір, який було запропоновано укласти засудженому адміністрацією установи, не відповідає вимогам Закону України «Про охорону парці», «Про реабілітацію інвалідів України», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а також КЗпП України, відносно осіб, які визнанні інвалідами. Указав, що засуджений не маючи можливості працевлаштуватися в умовах ізоляції від суспільства та отримувати заробіток, був позбавлений можливості особисто погасити майнові позови.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання захисника ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_8 , його поведінку, ставлення до праці та його відношення до вчиненого злочину за весь період відбування покарання.
Як слідує із матеріалів провадження судом було встановлено, що ОСОБА_8 у періоди відбування покарання в Диканівській виправній колонії №12: з 29.04.2013р. по 20.05.2013р., з 27.06.2013р. по 06.12.2013р., з 17.12.2013р. по 12.01.2014р., з 31.03.2014р. по 11.07.2014р., з 04.08.2014р. по 02.12.2014р., з 26.12.2014р. по 19.01.2015р., з 09.02.2015р. по 16.02.2015р., з 20.04.2015р. по 20.06.2015р., з 18.03.2016р. по 04.04.2016 р. - характеризувався негативно. Був працевлаштований підсобним робітником на швацькій дільниці з відрядною оплатою праці, до виконання поставлених на виробництві завдань ставився посередньо. Правила внутрішнього трудового розпорядку порушував один раз, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Має 21 (двадцять одне) стягнення, одне з яких скасовано вказівкою прокуратури Харківської області від 07.09.2015 року та трьома вказівками Харківської місцевої прокуратури №5 від 03.11.2016 року та від 10.08.2016 року.
У періоди з 06.12.2013 року по 17.12.2013 року, з 11.07.2014 року по 04.08.2014 року, з 02.12.2014 року по 26.12.2014 року ОСОБА_8 перебував в лікувальному закладі при Темнівській виправній колонії №100, де до праці не залучався, заохочень не мав, у період з 02.12.2014 року по 26.12.2014 року допустив порушення режиму відбування покарання, характеризувався негативно.
У період з 20.06.2015 року по 11.08.2015 року перебував в лікувальному закладі при Бучанській виправній колонії №85, де правила внутрішнього розпорядку не порушував, до праці не залучався, заохочень не мав, характеризувався посередньо.
З 15.04.2016 року засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Диканівській виправній колонії №12 і за цей період характеризується посередньо.
Рішенням комісії установи від 15.10.2014 року у застосуванні пільги, згідно до ст.ст.100, 101 КВК України, у виді переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Питання про застосування до ОСОБА_8 ст.ст.81, 82, КК України розглядалось 20.04.2016 року, проте рішенням комісії установи у направленні матеріалів справи до суду також відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Таким чином у період з квітня 2013 року по лютий 2017 року, тобто протягом майже 4 чотирьох років відбування покарання засуджений ОСОБА_8 поведінкою і ставленням до праці виявив своє не бажання стати на шлях виправлення.
Згідно характеристики від 20 березня 2017 року засуджений ОСОБА_8 вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку установи не порушує. Адміністрацією установи не заохочувався. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань під контролем. На виробництві установи не працевлаштований. Відповідно до ст.123 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованного виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження». Відвідує бібліотеку, приймає участь у богослужіннях, які проводяться в установі. До реалізації програм диференційованого виховного впливу ставиться посередньо. Бере участь у виховних та культурно-масових заходах, що проводяться в установі. Підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю та дружиною шляхом листування, побачень та телефонних дзвінків, отримує від них передачі. За характером спокійний, хитрий, цілеспрямований. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із вузьким колом засуджених різної спрямованості. Перебував на профілактичному обліку, як схильний до членоушкодження. Знятий з обліку протоколом №9 від 07.07.2016 року у зв`язку з рішенням профілактичної комісії установи про недоцільність подальшого перебування на профілактичному обліку. Маючи за вироками Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.04.2013 року та Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.09.2009 року майнові позови за проведення експертиз, добровільно їх погасив. Стан здоров`я на даний час задовільний, має ІІІ групу інвалідності.
Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі вищенаведені дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про його звільнення, на який посилаються в апеляційних скаргах, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 на даний час не довів своє виправлення.
Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив про те, що лише за два місяці до звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений ОСОБА_8 звернувся з заявою від 01.02.2017 року до адміністрації установи з наміром щодо працевлаштування, на що йому, беручи до уваги його стан здоров`я, було запропоновано працевлаштуватись на атестованому місці у швацькій дільниці, однак засуджений так і не виявив бажання працювати.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що у зв`язку з інвалідністю та не забезпеченням і не наданням адміністрацією колонії відповідних робочих місць для інвалідів, ОСОБА_8 не міг своїм ставленням до праці довести своє виправлення, є безпідставними.

Як правильно зазначив суд, стан здоров`я засудженого, а саме встановлення ОСОБА_8 ІІІ групи інвалідності, не виключає дотримання останнім правил графіку чергувань з прибирання камери, самообслуговування, посильної участі в забезпеченні благоустрою установи чи роботі самодіяльних організацій з метою отримання заохочень на підтвердження свого виправлення, чого останнім зроблено не було, про що свідчить відсутність у ОСОБА_8 заохочень.
Посилання у скаргах прокурора та захисника, як на одну із підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 , погашення майнових позовів, то це само по собі не є основним критерієм для застосування до засудженого положень ст.81 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 травня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: