Справа № 727/8699/17
Провадження № 1-кп/727/376/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2017 р. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
за участю сторін судового кримінального провадження:
сторони обвинувачення прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, надав покази у яких підтвердив обставини скоєння ним кримінального правопорушення відносно потерпілого, пояснивши, що дійсно влітку п.р. знімав квартиру АДРЕСА_2 в якій, крім нього проживав потерпілий ОСОБА_7 у якого він маючи доступ вільний до речей, через відсутність коштів викрав ноутбук, який знаходився в сумці для ноутбуку, де також була флеш карта, а також засоби гігієни шампунь, гель для гоління, зубна паста та окуляри. В скоєному кається; просить його суворо не карати.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений, в його інтересах захисник просили суд визнати недоцільним дослідження доказів, погодившись із пред`яленим обвинуваченням.
Судом встановлено, що покази обвинуваченого в судовому засіданні є послідовними, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, без допиту потерпілого, свідків, лише дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, у яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.
Виходячи з наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.
Суд вірно кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за кваліфікуючою ознакою - повторно.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» (з змінами і доповненнями) визначено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто, законодавцем передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення) та досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень…
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає каяття у вчиненому, відшкодування завданої злочином шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Таким чином, виходячи з наведеного вище, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_5 (а.с. 33), зокрема те, що останній неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів та злочинів проти життя і здоров`я людини, про що свідчить довідка ВІТ при ГУНП України в Чернівецькій області та копії вироків (а.с. 60 66); злочин останній вчинив в період не знятої і не погашеної судимості (а.с. 67); вину у вчиненому визнав повністю, кається, офіційно не працював до затримання, завдану правопорушенням матеріальну шкоду потерпілому відшкодовано; судом враховується і відношення обвинуваченого до скоєного, його поведінку, що судом не може бути розцінено як сприяння у розкритті злочину; враховується те, що ОСОБА_5 не перебуває на обліку в наркологічному диспансері, однак знаходиться на обліку в психіатричній лікарні (а.с. 70,71); має зареєстроване місце проживання, за яким компрометуючими матеріалами Сторожинецька сільська рада Чернівецької області не володіє (а.с. 74), фактичного місця проживання не має, а тому, суд крім вищеозначеного та обставин, що пом`якщують покарання обвинуваченого, відсутності обставин що обтяжують його покарання, приходить до висновку за можливе призначити покарання ОСОБА_5 в межах санкції ст. 185 ч.2 КК України та вважає, що його виправлення і перевиховання є не можливим без ізоляції від суспільства.
На думку суду та відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, якою встановлено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України. Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_5 залишити застосований у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні. Цивільний позов потерпілим заявлено не було. Питання долі речових доказів в означеному кримінальному проваджені підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за даною статтею у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити застосовану до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 29.08.2017 року.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Копію судового рішення вироку, після його проголошення вручити стороні обвинувачення і стороні захисту.

С у д д я : ОСОБА_1