АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/733/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1728/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

-потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження №11кп/790/17288/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 с.286 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 4 458 грн. 34 коп., на відшкодування матеріальної шкоди; 50 000 грн., на відшкодування моральної шкоди.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_8 29 листопада 2016 року, близько о 12 год. 25 хв., керуючи технічно справним автомобілем "VOLKSWAGEN GOLF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , рухався по пр.Індустріальному м.Харкова зі сторони пр.Московського в напрямку пр.Олександрівського зі швидкістю 40 км/год.
В подальшому, рухаючись через перехрестя пр.Індустріального та пр.Олександрівского, ОСОБА_8 змінив напрямок свого руху і став виконувати маневр повороту ліворуч, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
-п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,
- п.16.2 «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку»
і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину пр. Олександрівського, рухаючись з права наліво по ходу руху автомобілю у бік пр.Індустріального.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово - медичної експертизи № 1527-А/16 від 12.01.2017 року, потерпілій ОСОБА_9 спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки з незначним зсувом, закритий крайовий перелом великого вертелу лівої стегнової кістки без зсуву, які відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості тілесних, які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я.
Порушення вимог п.п.10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 55/17 від 25.01.2017 року знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, і виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем "VOLKSWAGEN GOLF", проявив необачність, не врахував дорожню обстановку, і, рухаючись через перехрестя з лівим поворотом, не переконався в тому, що це буде безпечним, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину з права наліво по ходу його руху, та скоїв на неї наїзд, що спричинило вищевказані наслідки.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації його дій, посилається на суворість призначеного йому за своїм видом покарання. Зазначив, що призначаючи покарання у виді обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами, судом не враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття, відсутність судимостей, наявність двох неповнолітніх дітей, вагітної дружини, що потерпіла переходила дорогу у невстановленому місці - не на пішохідному переході. Указав, що транспортний засіб є складовою частиною його роботи та забезпечення дітей, які знаходяться на його утриманні, а також необхідність його використання у сім`ї. Відмічає, що у випадку стягнення заявленої суми на відшкодування шкоди безпосередньо з нього, а не зі страхової компанії, призведе до тяжкої ситуації у сім`ї, оскільки він не зможе належним чином її забезпечити. Просить вирок змінити та призначити йому покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, а в частині вирішення цивільного позову вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, потерпілої ОСОБА_9 , яка покладалась на розсуд суду; прокурора, про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно положень ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як слідує зі змісту вироку покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України.

При цьому враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, позовні вимоги визнав повністю, будь-яких відшкодувань потерпілій не проводив, пом`якшуючу покарання обставину визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з цим, враховуючи обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення обвинуваченим двох пунктів Правил дорожнього руху та наслідки, які настали у виді заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання лише у виді обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, які за своїм видом та розміром є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим і підстав для застосування до нього більш м`якого виду покарання не вбачає.

Крім цього, хоча згідно ч.1 ст.51 КК України покарання у виді штрафу є більш м`яким чим покарання у виді обмеження волі, однак у даному випадку воно не може бути застосоване, як того прохає обвинувачений, оскільки останній звільнений від відбування покарання обмеження волі, з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, а штраф підлягає реальному виконанню, що погіршує становище обвинуваченого.

Що стосується посилань у скарзі обвинуваченого на те, що потерпіла перетинала дорогу у невстановленому місці, транспортний засіб є складовою частиною його роботи, а також необхідність його використання у сім`ї, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для звільнення ОСОБА_8 від додаткового покарання.

Крім того, враховуючи, що за час судового розгляду обвинувачений щирого каяття не висловлював, хоча й визнавав свою вину, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав цю обставину пом`якшуючою покарання, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в цій частині, є безпідставними.

Що стосується вимог апелянта про скасування вироку в частині задоволення цивільного позову і призначення нового судового розгляду, то вони є безпідставними.

Так, в апеляційній скарзі обвинувачений зазначив, що він у суді першої інстанції не заперечував проти задоволення заявленої потерпілою суми на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., оскільки вважав, що суд зобов`яже сплачувати ці кошти страхову компанію.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між ОСОБА_8 та ПАТ СК «ЮНІВЕС» укладений договір (поліс) №АК/0597901 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застрахований автомобіль "VOLKSWAGEN GOLF" реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Строк дії договору (полісу) №АК/0597901 встановлено з 26.07.2016 року до 25.07.2017 року.
За умовами даного договору, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого встановлена за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн., за шкоду заподіяну майну 100000 грн.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, а згідно п.1 ч.2 тієї ж статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За змістом цього закону моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується лише особою, яка її завдала.
До того ж згідно матеріалам провадження, цивільний позов потерпіла подала саме до обвинуваченого, а не до страхової компанії, що є правом потерпілої, а не обов`язком.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 та стягнення саме з ОСОБА_8 моральної шкоди базується на законі, а тому підстав для зміни чи скасування вироку у цій частині - не вбачає.

Разом з тим, клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього положень п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає задоволенню.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, вирок щодо нього не набрав законної сили, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» його дві дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не досягли 18 років, і даних щодо позбавлення обвинуваченого батьківських прав матеріали провадження не містять.

Підстави, передбачені ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в України», які унеможливлюють застосування амністії до обвинуваченого, - відсутні.

З огляду на наведене ОСОБА_8 , на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного йому за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 травня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від відбування основного та додаткового покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 травня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: