АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/5208/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

представника власників майна адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_14 , та накладено арешт на кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках фізичних осіб, відкритих в ПАТ «Інтеграл-банк» (, МФО 320735), юридична адреса: місто Київ, проспект Перемоги, 52/2, чіткий перелік яких міститься в ухвалі слідчого судді.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих в ПАТ «Інтеграл-банк», набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, та прийшов до висновку про наявність, передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту, з метою запобігання можливості приховування вказаних грошових коштів, їх втрати, перерахування на інші рахунки.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині арешту коштів осіб, інтереси яких він представляє, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та зняти арешт із рахунку.
В обгрунтування вимог апеляційних скарг адвокат зазначає про відсутність обгрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та відсутність необхідності у накладенні арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого. Додає також про відсутність підстав для арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
Далі апелянт вказує про те, що джерела походження грошових коштів на арештованих рахунках, це власні активи юридичних осіб, інтереси яких він представляє, здобуті внаслідок господарської діяльності. Додає про необгрунтованість тверджень сторони обвинувачення щодо умисних дій службових осіб ТОВ «Проміндустрія» при переведенні готівкових коштів за фіктивними договорами співробітникам чи пов`язаним особам для забезпечення повернення таких коштів фізичним особам Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, вказує про те, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та вказує, що слідчим такої шкоди не визначено.
Одночасно автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувану ухвалу отримано стороною захисту 29.09.2017 року.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власників майна, який підтримав вимоги за апеляційними скаргами, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власники майна та їх представник участі у судовому засіданні суду першої інстанції не приймали, оскаржувану ухвалу отримано 29.09.2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції перебувають матеріали кримінального провадження № 0013856, відомості про яке 19.11.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364-1 КК України.
Слідчий групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_14 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках фізичних осіб, відкритих в ПАТ «Інтеграл-банк» (, МФО 320735), юридична адреса: місто Київ, проспект Перемоги, 52/2, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року задоволено.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційних скарг такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання слідчого в межах кримінального провадження № 0013856 про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки необхідність доведення обгрунтованої підозри має місце у разі накладення арешту з метою передбаченою пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, що у цьому випадку не мало місця, з огляду на мету арешту передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про відсутність правової підстави для накладення арешту є непереконливими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення та доданими до клопотання слідчого матеріалами на його обгрунтування.
Посилання адвоката на джерела походження грошових коштів та необгрунтованість тверджень сторони обвинувачення щодо умисних дій службових осіб ТОВ «Проміндустрія» слід визнати передчасними, оскільки дані обставини не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги щодо вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову та невизначення слідчим розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди, слід визнати непереконливими, з урахуванням мети арешту у даному конкретному випадку, а саме забезпечення збереження речових доказів, яка не вимагає з`ясування питання співмірності.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 та накладено арешт на кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках фізичних осіб, відкритих в ПАТ «Інтеграл-банк» (, МФО 320735), юридична адреса: місто Київ, проспект Перемоги, 52/2, залишити без змін, а апеляційні скаргипредставника власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4