Справа № 140/2392/17
Провадження №1-кп/148/258/17
17 листопада 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

Крім цього, 10 жовтня 2016 року близько 00:30 год. ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою особою, направленою на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на території будівельного майданчика по вул. І.Франка у м. Немирів Вінницької області, побачив причіп до легкового автомобіля синього кольору з державним номерним знаком НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 . Реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, ОСОБА_4 разом із невстановленою особою приєднали вказаний причіп, вартістю відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 85 від 05.04.2017 року 7240,00 грн. до автомобіля марки "ВАЗ" моделі 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, визнав повністю за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суду пояснив, що 10.10.2016 року близько 00.30 год. він разом зі знайомим ОСОБА_7 , перебували на території будівельного майданчика ТОВ "Ладижинська ПМК-42", де працювали будівельниками. На вказаному майданчину побачили легковий автомобіль ВАЗ -2106, причіп до автомобіля, державний номер НОМЕР_2 ., якими спільно вирішили заволодіти. Діючи таємно, так як на території майданчику інших людей не було, вони проникли до автомобіля, де його знайомий без ключів зміг його звести. Після чого спільно приєднали до нього причеп. Також вони спільно заволоділили чотирма акамуляторними батереями, які демонтували з вантажних автомобілів, що належали ТОВ "Ладижинська ПМК-42" та знаходились на цьому ж майданчику. Викраденим розпорядились на власний розсуд. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо його не карати. Зазначив, що він є учасником бойових дій, брав участь в АТО. У зв`язку з цим просив застосувати відносно нього Закон України "Про амністію у 2016 році" та звільнити його від відбування покарання за вчинені злочини на підставі ст. 2 даного закону.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заявивив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі ст. 2 Закон України "Про амністію у 2016 році", оскількн останній є учасником бойових дії.
Потерпілий ОСОБА_6 , він же представник потерпілої юридичної особи - ТОВ "Ладижинська МКП № 42" в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він просить здійснювати судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 у його відсутність. В судове засідання не може з`явитись у зв`язку з зайнятістю на роботі.
Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що згідно ч. 3 ст. 349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 як належний, допустимий та достатній доказ його вини, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочинів, а саме: умисні дії ОСОБА_4 , спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом та заволодіння чужим майном, таємний спосіб, корисливий мотив та мету, попередню змову.
При встановлених обставинах суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що їх слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України, приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та злочинів середньої тяжкості, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, учасником бойових дій, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання за ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити в порядку ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що обвинувачений є учасником бойових дій і даний факт підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 09.01.2016 року Управлінням персоналу штабу ВЧ НОМЕР_4 , оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, про що свідчить довідка військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.04.2017 року, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він вчинив злочини, що не є особливо тяжкими злочинами проти життя та здоровя особи, не є діяннями, передбаченими частинами 2, 3 і 4 ст. 408, статею 410, частинами 2, 3 і 4 ст. 411 КК України.
Процесуальні витрати у звязку з залученням експерта в кримінальному провадженні відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 65-67, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, ст.ст. 100, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання:
-за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
У відповідності зі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти із зали суду.
Речові докази: - легковий автомобіль бежевого кольору, марки "ВАЗ", моделі 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, чотири акумуляторні батареї марки "6СТ-190А" (1000EN) СТАНДАРТ САДА 12В" повернути потерпілій юридичній особі - ТОВ "Ладижинське ПМК-42".
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 8 798, 90 грн. (вісім тисяч сімсот девяносто вісім тисяч гривень девяносто копійок).
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Суддя ОСОБА_1