Справа №639/1213/17
Провадження №1-кп/639/85/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000105 від 18.01.2017 року відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джалілабад, Азербайджан, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 06.08.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 06.09.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 30.10.2013 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 10.12.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 21.11.2016 року звільнений з Холодногірської виправної колонії Харківської області (№18) умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 19 днів,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_11 , будучи раніше неодноразово засудженим, останній раз 10.12.2013 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, після умовно-дострокового звільнення 21.11.2016 року з Холодногірської ВК №18 на не відбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 19 днів, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив злочин проти власності, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_11 18.01.2017 року приблизно о 18 годині знаходився в районі вул. Сущенської м. Харкова, де у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з проникненням на територію будь-якого домоволодіння, розташованого на вищевказаній вулиці.

В подальшому ОСОБА_11 того ж дня приблизно о 18 годині 10 хвилин цілеспрямовано прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке розділене на двох власників.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 спочатку переліз через паркан до двору вказаного домоволодіння, де мешкає ОСОБА_12 та розпочав ошукувати територію двору з метою відшукання виробів з металу.

Потім ОСОБА_11 побачив приставлену до тильної стіни житлового будинку металеву стрем`янку на 9 східців виробництва Mutlu Madeni Esya, Ltd. Sti., бажаючи довести до кінця злочин, спрямований на таємне викрадення чужого майна з проникненням до сховища, яким є огороджена територія домоволодіння, діючи з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність свого діяння, заволодів вказаною металевою стрем`янкою, вартістю 2100 грн., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №1415 від 09.02.2017 року.

Надалі ОСОБА_11 переніс її до паркану, що огороджує подвір`я зазначеного домоволодіння, а сам продовжив ошукувати територію домоволодіння, де знайшов ще 2 (два) металевих каркаси від стелажів, загальною вартістю 132 грн. 75 коп., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №1415 від 09.02.2017 року.

Потім ОСОБА_11 , діючи з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність свого діяння, заволодівши вказаними металевими каркасами від стелажів, почав почергово переносити їх до паркану, маючи намір в подальшому перекинути через паркан всі зазначені металеві предмети.

Однак, ОСОБА_11 не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, так як його помітив та затримав на місці вчинення злочину потерпілий ОСОБА_12 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України визнав частково, він визнає той факт, що 18.01.2017 незаконно проник на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вчинення крадіжки металобрухту. Однак, із території вказаного подвір`я він намагався викрасти лише 2 (два) металевих стелажі, при цьому металеву драбину - стрем`янку він взагалі не бачив та умислу на її викрадення у нього не було.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 надав показання, що 18.01.2017у вечірній час він прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вчинення крадіжки будь-якого металобрухту із вказаного двору. Після цього він переліз через паркан та проник на територію двору. Далі він пішов в кінець двору та знайшов там два металевих стелажі, після цього вирішив їх викрасти. Потім переніс два стелажі до середини двору. Коли побачив, що із будинку хтось вийшов, він швидко перестрибнув через паркан на територію сусіднього двору, із якого переліз через ворота та вибіг на вулицю. На відстані приблизно 20-30 метрів від цього двору його затримав потерпілий ОСОБА_12 та утримував його до приїзду працівників Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області.

З показань обвинуваченого ОСОБА_11 , на стадії досудового розслідування за його участі був проведений слідчий експеримент, під час якого він надав зізнавальні показання по обставинам вчинення цієї крадіжки, у вчиненому щиро розкаюється.

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_10 просив суд врахувати, що в діях ОСОБА_11 відсутня кваліфікуюча ознака за ч.3 ст.185 КК України як «проникнення в інше сховище», оскільки необхідними умовами визнання території іншим сховищем є не лише обладнання їх огорожею або іншими засобами, які обмежують доступ сторонніх осіб, але й функціональне призначення такого місця чи території саме для зберігання матеріальних цінностей і наявність необхідних для цього конструктивних ознак.
З посиланням на правові висновки, викладені в ухвалі ВССУ від 26.06.2014 року по справі №5-2316км14, захисник зазначає, що наявність відповідної огорожі сама по собі не є достатньою підставою для визнання подвір`я іншим сховищем, оскільки огорожа встановлює лише видимі межі території та запобігає вільному доступу на цю територію сторонніх осіб, тварин тощо. За наявності на такій території будинку, приміщень і споруд, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей, підстав визнавати сховищем іще і огороджену територію подвір`я, на думку сторони захисту, не має.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_11 , його винність у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 , показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вони надали під час судового розгляду, а також сукупністю досліджених письмових доказів та висновками судових експертиз у кримінальному провадженні.

Під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 надав показання, що він є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . На території двору розташований будинок та господарська будівля сарай, в якому зберігаються господарський інвентар та інструменти. Територія домоволодіння огороджена шиферним парканом, висотою приблизно до 2 метрів, двір огороджений із усіх сторін. Вхід на територію двору здійснюється через металеві ворота, які запираються на ключ.

18.01.2017у вечірній час він знаходився вдома разом із донькою. Коли вони перебували в будинку, донька йому сказала, що побачила у дворі невідомого чоловіка, який переносив якісь металеві речі по території двору. Коли він вийшов на вулицю, то цей чоловік почав втікати та переліз через шиферний паркан на територію сусіднього двору. Далі він вибіг на вулицю та побачив, що невідомий чоловік зістрибнув із воріт сусіднього двору та почав втікати по вулиці. Після цього він наздогнав цього чоловіка та його затримав, затриманим виявився ОСОБА_11 .

З показань потерпілого ОСОБА_12 , після цього він утримував злочинця до моменту приїзду працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції, то вони почали проводити огляд місця події. Під час огляду на території двору він побачив, що злочинець зносив металеві предмети із різних кінців двору в одне місце, з метою подальшого викрадення. Так, неподалік від шиферного паркану до сусіднього двору знаходились два металеві стелажі, на землі також лежала драбина-стрем`янка із дюралюмінію, довжиною приблизно 2 метри. Два металевих стелажі (тумбочки) перед цим були залишені ним в кінці двору та були прив`язані тросом до паркану. Драбина-стрем`янка знаходилась в іншому місці та була обіперта на стінку будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надала показання, що в січні 2017 року, точної дати вона не пам`ятає,у вечірній час вона разом із батьком знаходилась в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 . Коли вона проходила в будинку із прихожої кімнати на кухню, то побачила на території їх двору стороннього чоловіка. Цей чоловік ніс в руках металеву драбину. Про це вона розповіла своєму батькові та він відразу вийшов із будинку на двір. Потім невідомий чоловік почав втікати з їх двору та перестрибнув через паркан до сусідів. Далі її батько затримав цього чоловіка на вулиці неподалік від двору сусідів, а вона викликала працівників поліції. Коли вона знаходилась у дворі то побачила, що посеред двору були складені різні металеві предмети (металобрухт), які перед цим знаходились в інших місцях на території двору. Металева драбина перед цим також зберігалась в іншій частині двору.

З показань свідка ОСОБА_13 , які надані під час судового розгляду, вона чітко підтвердила, що коли вона вперше побачила невідомого чоловіка на території їх двору, то в руках у нього була металева драбина, яку він кудись пересував.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надала показання, що 18.01.2017 року у вечірній час вона прийшла в гості до своєї тітки, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Коли вона почула шум у дворі, то вийшла із будинку. В дворі вона побачила невідомого чоловіка, який був одягнутий в чорну куртку, спортивні штани та чорну шапку. Цей чоловік перестрибнув через металеві ворота із їх двору та вибіг на вулицю. Далі вона вийшла на вулицю та побачила, що сусід ОСОБА_12 наздогнав цього чоловіка та його затримав. До приїзду працівників поліції сусід ОСОБА_12 утримував цього чоловіка. На вулиці інших осіб не було, затриманим виявився ОСОБА_11 .

Окрім показань потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , судом досліджено письмові докази по кримінальному провадженню та висновки судових експертиз, якими підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого злочину.
Згідно протоколу огляду місця події від 18.01.2017 року за адресою: АДРЕСА_4 , проведено огляд та зафіксована обстановка на місці події.

Під час огляду встановлено, що територія домоволодіння огороджена парканом. Подвір`я №1 та №2 мають окремі входи із вулиці Сущенської. Вхід на територію домоволодіння АДРЕСА_5 здійснюється через металеві ворота з хвірткою, обладнаної врізним циліндричним замком (без пошкоджень). На землі на сніговому покриві ближче до паркану, що розділяє кв. АДРЕСА_5 та 2, лежить металева драбина - стрем`янка на 9 східців. Поблизу навісу лежить металевий каркас-стільниці, виготовлений із металевих кутів, масою 11 кг. На доріжці неподалік від навісу та ганку стоїть металевий каркас-стелаж, виготовлений із профільної труби, масою 18,5 кг.

Огляд місця події проведено на підставі письмової заяви ОСОБА_12 , за його участю та у присутності понятих, про що зазначено у протоколі огляду місця події від 18.01.2017 року (к/п а.с.7-14).

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, встановлено, що 18.01.2017 року ОСОБА_11 був затриманий в порядку ч.1 ст.208 КПК України як особа, яку безпосередньою застали під час замаху на вчинення злочину (к/п а.с.26-28).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.01.2017 року підтверджується, що під час проведення слідчої дії підозрюваний ОСОБА_11 розповів про обставини вчинення ним крадіжки із території домоволодіння АДРЕСА_2 , а саме: 18.01.2017 року о 18 год. 10 хв. він прийшов до вказаного домоволодіння, після чого переліз через паркан до двору та почав обшукувати його на предмет наявності металевих виробів. Далі він показав на місце, де переліз через паркан та місце, де він взяв металеві стелажі. Також ОСОБА_11 пояснив, що коли його дії були помічені, то він через паркан вибіг до сусіднього двору, де переліз через паркан та вибіг на вул. Сущенську та побіг від вказаного будинку. За кутом на сусідній вулиці він був затриманий потерпілим.

Зазначений протокол складено за показаннями підозрюваного ОСОБА_11 , які надані у присутності захисника ОСОБА_10 , у присутності понятих, протокол підписано учасниками без зауважень та заперечень (к/п а.с.73-76).

Вказані обставини також підтверджуються фототаблицею до протоколу слідчого експерименту від 22.01.2017 року (к/п а.с.77-79).

Постановою старшого слідчого СВ Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_15 від 19.01.2017 року металеву стрем`янку виробника ОСОБА_16 , Ltd. Sti. та 2 металевих каркаси стелажі визнано речовими доказами по кримінальному провадженню та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_12 (к/п а.с.37-38).

Висновком судової товарознавчої експертизи №1415 від 09.02.2017 року підтверджується, що ринкова вартість металевої драбини - стрем`янки, виготовленої з дюралюмінію, складає 2100 грн., загальна вартість 29,5 кг. брухту чорного металу (сталі) складає 132,75 грн. (к/п а.с.45-47).

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Судом враховується, що потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 раніше не були знайомі із ОСОБА_11 , до цих подій між ними не було неприязних відносин чи конфліктних ситуацій, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що у потерпілого та свідка відсутні будь-які підстави для обмови обвинуваченого, внаслідок чого показання вказаних осіб визнаються судом правдивими та достовірними.

Показанням обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що він частково визнає вину у вчиненні інкримінованого злочину, суд надає критичну оцінку, розцінює їх як позицію захисту від пред`явленого обвинувачення та спробу ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки ці показання спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_12 та свідків обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також сукупністю досліджених письмових доказів по кримінальному провадженню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого злочину в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту (ч.1 ст.337 КПК України) є доведеною.

Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо; або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.

Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

За встановлених судом обставин, територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , де проживає потерпілий ОСОБА_12 , огороджена суцільним шиферним парканом, вхід в двір здійснюється через металеві ворота з хвірткою, на територію двору обвинувачений ОСОБА_11 поник перелізши через паркан, що підтверджується протоколом огляду місця події від 18.01.2017 та протоколом проведення слідчого експерименту від 22.01.2017 року.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_11 незаконно проник на огороджену територію земельної ділянки, тобто здійснив незаконне проникнення до сховища, за відсутності згоди на такий доступ потерпілого, що свідчить про наявність в його діях кваліфікуючої ознаки «проникнення у сховище».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_11 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку в КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №16» із діагнозом: психічне захворювання в формі легкої розумової відсталості з порушеними формами поведінки, інвалідності чи тяжких захворювань не має, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, за місцем мешкання характеризується посередньо (к/п а.с.48-57).

Висновком судово-психіатричного експерта №141 від 17.02.2017 підтверджується, що ОСОБА_11 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості з порушеними формами поведінки. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_11 перебував в стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_11 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (к/п а.с.70-72).

Обставиною, яка відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_11 , є щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 , суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, що є необхідним й достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, судом враховуються відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який раніше 4 (чотири) рази притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, вчинив новий злочин проти власності, тому суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства.
Таким чином, при призначенні остаточного покарання не має правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 вимог статті 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом) чи статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).
При цьому, оскільки 21.11.2016 року ОСОБА_11 був звільнений з Холодногірської виправної колонії Харківської області (№18) умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 19 днів, а інкримінований злочин за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України скоїв у період умовно-дострокового звільнення, тому суд остаточно призначає обвинуваченому ОСОБА_11 покарання на підставі ч.1 ст.71, ч.4 ст.81 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань.

До набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого ОСОБА_11 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківська установа виконання покарань №27».

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015) ОСОБА_11 у строк покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18.01.2017 (дата затримання згідно протоколу) по 20.06.2017 року включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017) з 21.06.2017 року ОСОБА_11 необхідно зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.
Потерпілим ОСОБА_12 цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Згідно ст.124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_11 .
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.369 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_11 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ч.4 ст.81 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.12.2013 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та призначити ОСОБА_11 до відбування остаточне покарання у виді 3 років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківська установа виконання покарань №27».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 18.01.2017 року (к/п а.с.26-28).

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015) ОСОБА_11 у строк покарання за цим вироком зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18.01.2017 по 20.06.2017 року включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017) з 21.06.2017 року ОСОБА_11 зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_11 процесуальні витрати за проведену по кримінальному провадженню судову експертизу на суму 440,50 грн. (чотириста сорок гривень 50 коп.), перерахувавши їх на користь держави (к/п а.с.44).

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: металеву стрем`янку виробника ОСОБА_16 , Ltd. Sti., два металевих каркаси стелажі вважати повернутими потерпілому ОСОБА_12 як законному власнику (к/п а.с.37-38).

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1