Справа № 152/531/18
В И Р О К
іменем України
20 квітня 2018 року м. Шаргород
Справа №152/531/18
Провадження №1-кп/152/59/18
Шаргородський районний суд
Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря чудового засідання ОСОБА_2 ,
-у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
сторін кримінального провадження
сторони обвинувачення:
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

Обвинувачений ОСОБА_3 22.12.2017 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, знаходячись у автомобілі ВАЗ-2107, що належить ОСОБА_6 , де поряд з ним на задньому сидінні сидів ОСОБА_5 , помітивши, як із кишені останнього на сидіння автомобіля випав мобільний телефон марки «Prestigio» моделі «Wize OK3 PSP3468 DUO», вирішив не повідомляти про це ОСОБА_5 і викрасти телефон. Скориставшись тим, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння та не спостерігав за ним і не виявив, що телефон випав, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Prestigio» моделі «Wize OK3 PSP3468 DUO», вартість якого, відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 04.04.2018 року за №1573-1574/18-21, становить 717,13 грн. та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми злочинними діями обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 збитків на загальну суму 717,03 грн.
Враховуючи викладене, своїми умисними діями, що виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.
Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення, добровільно усунув заподіяну шкоду, повернувши потерпілому викрадений телефон у період досудового розслідування.
Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 22.12.2017 року приблизно о 23 годині він разом із своїм товаришем ОСОБА_6 на автомобілі останнього марки ВАЗ 2107 у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області відвозив знайомого ОСОБА_5 , котрий перебував у стані алкогольного сп`яніння додому, на вул. Дзержинського, 7. Він та ОСОБА_5 знаходилися на задньому сидінні в салоні автомобіля. Коли ОСОБА_5 вставав із сидіння, то із кишені останнього на сидіння автомобіля випав мобільний телефон марки «Prestigio», на що потерпілий не звернув уваги, не помітивши. Він вирішив викрасти цей телефон, а тому, скориставшись тим, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння і не помітив, що телефон випав із кишені на сидіння, умисно не повідомив про це потерпілого і викрав належний останньому мобільний телефон. Після цього він поїхав до себе додому, де стер всю інформацію, яка була в телефоні, два дні користувався телефоном у власних потребах, а на третій день продав його своєму знайомому ОСОБА_8 за 500 грн., не повідомивши, що телефон викрав, а зіславшись на те, що телефон належить йому. Через кілька днів до нього прийшли працівники поліції, яким зізнався про крадіжку, телефон у ОСОБА_8 викупив та повернув потерпілому, а також відшкодував моральну шкоду. Він щиро розкаюється у вчиненому, просить затвердити угоду та призначити йому покарання, визначене в угоді про примирення. При цьому йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, тобто, що він має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 , що є стороною угоди про примирення, в підготовчому судовому засіданні пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і просить затвердити угоду.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає, що угода відповідає нормам КПК України та КК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угоди, тому вважає, що є підстави для затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуватих мінімумів доходів громадян 850 грн.
Вислухавши сторони угоди про примирення обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_4 , перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.
Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про примирення, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються як злочин середньої тяжкості.
Зміст угоди про примирення від 06.04.2018 року, укладеної між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпілий розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що укладена угода між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого, що виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, особі винного.
При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.
Сторони кримінального провадження вважають, що угода про примирення відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.
При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.
Потерпілий ОСОБА_5 не має претензій до обвинуваченого, так як йому повернуто телефон обвинуваченим.
З наведених вище підстав, вивчивши угоду про примирення, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між потерпілим ОСОБА_5 і підозрюваним ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, а саме: на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні.
Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».
Також, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами покарання.
Крім того, відповідно до вимог ст.314 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Мобільний телефон марки «Prestigio» моделі «Wize OK3 PSP3468 DUO», який визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження і передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 до вирішення кримінальної справи, слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю потерпілому ОСОБА_5 .
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 04.04.2018 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №1573-1574/18-21 (а.с.24-26), вартість експертизи становить 429 грн. (а.с.27).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 429 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .
Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 471, 473-475 КПК України, ст.ст.65-67, ч.1 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Prestigio» моделі «Wize OK3 PSP3468 DUO» повернути законному володільцю потерпілому ОСОБА_5 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень за проведення товарознавчої експертизи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1