Справа № 487/3764/17
Провадження № 1-кп/487/393/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.12.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження № 0001332 від 05.04.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця міста Кушва, Свердловської області, Російської Федерації, громадянина України, одруженого, безробітнього, раніше судимого 21.05.2004 Миронівським р/с м. Києва за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений умовно з випробувальним строком 1 рік; 20.02.2006 Канівським міським р/с Черкаської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений умовно з випробувальним строком 1 рік, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
24.03.2017, приблизно о 12:45 годин, водій ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби по сухій, чистій проїзній частині прилеглої території будинку №27 по пр. Центральному, в місті Миколаєві.

Рухаючись у обраному напрямку, водій ОСОБА_7 в порушення п.п. 2.3 «б»; 10.1; 12.3; 2.1 «а, в, д, е» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями, а саме: рухаючись по прилеглій території будинку №27 по пр. Центральному, здійснив зупинку керованого ним автомобіля перед проїзною частиною пр. Центрального, через деякий час починаючи свій рух у встановленому напрямку, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, маючи перешкоду у смузі свого руху, у вигляді пішохода, не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним легкового автомобіля, не перекопався, що у напрямку його руху відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у вибраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування передньою частиною кузова автомобіля з пішоходом ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину прилеглої території будинку АДРЕСА_3 , з права наліво відносно напрямку його руху. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, не вжив заходи для збереження слідів пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду працівникам поліції, залишив місце пригоди.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді часткового перелому зовнішнього мищелку великої гомілкової кістки лівої ноги, які згідно висновку судово-медичної експертизи №843 від. 22.06.2017, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні описаного злочину визнав в повному обсязі, пояснивши, що виїзджавши з двору за адресою АДРЕСА_3 , зупинився перед дорогою. Включив сигнал повороту та очікував, що його хтось з водіїв надасть йому перевагу в русі. Через деякий час загорівся червоний сигнал світлофору, та водії зліва почали надавати йому перевагу у русі. Почавши рух, водій ОСОБА_7 замітив, що під його автомобіль впала жінка, яку він вдарив передньою частиною свого транспортного засобу. З транспортного засобу на допомогу жінці вийшла дружина ОСОБА_7 , через деякий час з автомобіля вийшов сам ОСОБА_7 та запропонував відвезти потерпілу до медичного закладу. Потерпіла сіла до автомобілю, та вони направилися до Лікарні швидкої медичної допомоги. В лікарні потерпілій було зроблено рентген знімок ноги, на якому було виявлено перелом. Дружина обвинуваченого запитала у потерпілої, чи необхідна їй будь-яка допомога, на що потерпіла відмовилась. Після чого ОСОБА_7 разом з дружиною вийшли з лікарні та направились додому.
Будучи допитаною в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_8 суду пояснила, що 24.03.2017 року близько 12-30 год. вона разом з чоловіком переходили дорогу вздовж проспекту Центрального, зі сторони вул. Рюміна. Біля виїзду прилеглого до двору знаходився транспортний засіб автомобіль чорного кольору, для того щоб підійти до зупинки транспортних засобів потерпілій необхідно було обійти даний транспортний засіб. Чоловік потерпілої обійшов даний транспортний засіб позаду, а потерпіла почала його обходити попереду. Вийшовши попереду автомобіля приблизно на 0,5 метрів, вона побачила що автомобіль почав рух, та спробувала уникнути зіткнення. Однак спроби були марними, машина вдарила потерпілу, внаслідок чого вона впала на землю на відстані 1,5 метра від автомобіля. З машини вийшов обвинувачений, з яким у потерпілої виникла сварка. Після чого ОСОБА_7 запропонував потерпілій відвезти її до медичного закладу, на що вона в свою чергу погодилась. Прибувши до лікарні, потерпілій був зроблений рентген знімок, та було виявлено перелом. Після чого їй було накладено гіпс на ногу. Обвинувачений разом зі своєю дружиною залиши потерпілій номера мобільних телефонів, але номера були невірні. Через деякий час потерпілій лікарі повідомили про необхідність хірургічного втручання, та була проведена операція. Під час лікування ОСОБА_8 запитали, у зв`язку з чим у неї виник перелом, на що вона повідомила, що її збив автомобіль. Через декілька годин до потерпілої приїхав слідчий, який відібрав у потерпілої пояснення.

Обвинувачений ОСОБА_7 через декілька днів зв`язався з потерпілою по телефону, та запропонував зустрітись, однак потерпіла відмовилась від зустрічі, у зв`язку з тим, що перебувала у лікарні після операції. На зустріч з обвинуваченим прийшов син потерпілої, який повідомив, про необхідність коштів на лікування, на що обвинувачений повідомив, що у нього на утриманні перебуває малолітня дитина та у нього немає коштів.

Заявлений цивільний позов потерпіла підтримує в повному обсязі.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що 24.03.2017 року близько 12-45 год. він разом з дружиною направлялись на зупинку громадського транспорту вздовж проспекту Центрального, зі сторони вул. Рюміна. Біля виїзду з двору стояв автомобіль чорного кольору, для того щоб підійти до зупинки транспортних засобів свідок обійшов транспортний засіб ззаду. Дружина обходила даний транспортний засіб попереду, майже обійшовши, транспортний засіб почав рух. Внаслідок чого машина вдарила дружину лівою передньою стороною, а саме лівою фарою. Після чого дружина впала, а автомобіль зупинився. З автомобіля вийшов водій та відвіз свідка разом з дружиною до лікарні, де дружині було зроблено рентген знімок, та прописано медикаменти які потрібно було придбати. Свідок взявши список з ліками направився до аптечного пункту, на шляху він на листочку паперу записав номер автомобіля обвинуваченого. Повернувшись до дружини, свідок побачив, що обвинуваченого та його дружини вже не було.

Зателефонувавши ввечері на номери телефонів, які були залишені обвинуваченим, ніхто не відповів.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні описаного злочину підтверджується окрім пояснень свідків також доказами дослідженими судом, а саме:
- протоколом огляду місця події від 08.04.2017 з додатками (схема та фототаблиця);

- висновком Миколаївського НДЕКЦ №431, відповідно до якого на момент ДТП ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля "Volkwagen" р.н. НОМЕР_1 перебували в працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли б виникнути до ДТП та вплинути на його рух;

- висновком Миколаївського НДЕКЦ №429, відповідно до якого встановити якою саме частиною автомобіля "Volkwagen" р.н. НОМЕР_1 стався наїзд на пішохода (первинний контакт) не є можливим;

- висновком СМЕ №843, відповідно до якого у ОСОБА_8 мають місце тілесні пошкодження у вигляді перелому нружного мищелку великої гомілкової кістки лівої ноги. Дані тілесні пошкодження утворилися в наслідок дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП (зіткнення автомобіля з пішоходом), не виключно незадовго до звернення у лікарню 24.03.2017 року. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу. Ймовірно під час зіткнення потерпіла була повернута до транспортного засобу лівою стороною тіла і знаходилася в положенні стоячи;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 14.06.2017 року та схемами до нього;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 13.06.2017 року та схемою до нього;

- висновком Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ №17-631 від 23.06.2017 року, відповідно до якого водію автомобіля "Volkswagen" р.н. НОМЕР_1 , перед початком руху в своїх діях необхідно було керуватися п.10.1 ПДР, а саме "Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Належним та своєчасним виконанням п.10.1 ПДР, водій автомобіля "Volkwagen" р.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Дії водія автомобіля "Volkwagen" р.н. НОМЕР_1 , що передували ДТП, не відповідали п.10.1 ПДР та з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП;

Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що вина ОСОБА_7 доведена у повному обсязі, а його дії суд кваліфікує кваліфікує за ч.1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, визнання провини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання ОСОБА_7 , суд також враховує данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1 не перебуває, на обліку Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Таким чином, виходячи з загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, передбачене санкцією статті ч.1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі.

В той же час врахувавши обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкі наслідки та ступінь вини обвинуваченого, а також те, що професійна діяльність обвинуваченого не пов`язана з керуванням транспортними засобами, суд вважає необхідним призначити йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік, передбачений санкцією ч.1 ст. 286 КК України.

На думку суду застосування саме таких видів та міри основного та додаткового покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні малолітню дитину, якій не виповнилось 18 років, вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, повністю визнає свою вину, з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Прокурор та потерпіла в судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цьогоЗакону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2016 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цьогоЗаконупоширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п."В"ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно дост. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно дост. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
З долученого до матеріалів кримінального провадження свідоцтва про народження, вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_7 є малолітня дитина, а саме ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на його утриманні та відносно якої він не позбавлений батьківських прав. Крім того, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке не є особливо тяжким відповідно дост. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 24.03.2017 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_1 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністіїв подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 цивільний позов підтримала в повному обсязі.
Цивільний позов ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 25592,92 гривень задовольнити частково, в сумі 8797,92 грн., що найшли своє підтвердження в суді., а саме наданими в суді квитанціями та довідками. Вимоги в частині стягнення витрат покладених на виклик таксі, масажі та не отриману заробітню плату за період лікування суд вважає необґрунтованими, недоведеними та такими що не підлягають задоволенню, виходячи з того, що потерпіла підтвердила той факт, що нею були отримані кошти за тимчасову втрату працездатності, а докази щодо витрат на таксі та масажі взагалі суду не надані.
Питання, заявлені потерпілою ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 цивільних позовів про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди, суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства, вважаючи, що всі позови підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як слідує із змісту п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.п. 1-2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК).

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим внаслідок ДТП, суд бере до уваги характер та обсяг фізичних і душевних страждань потерпілих, їх тривалість, зменшення реалізації звичок, обсяг додаткових зусиль для організації життя, негативні наслідки і вважає, що розмір моральної (немайнової) шкоди яку потрібно стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 складає 7000,00 грн., яка підлягає стягненню відповідно до вимог ст. 23, 1167 ЦК України.

З обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта в сумі 2374,56 грн.

Долю речових доказів вирішити на підставі 100 КК України.
Керуючись ст.ст.374-376 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні крмінального правопорушення передбаченого ч.1ст .286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покараня з випробовувальним терміном строком на 1 рік.

На підставі ст. 1 п.«в`Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-У111звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 8797,92 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 7000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи №431 від 12.07.2017 в розмірі 989,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи №429 від 11.07.2017 в розмірі 790,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи №17-631 від 23.06.2017 в розмірі 594,00грн.

Речовий доказ, а саме автомобіль марки «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_2 , який переданий на зберігання ОСОБА_7 - залишити ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1