Справа № 183/5572/17
№ 1-кп/183/1031/17
В И Р О К
іменем України
14 листопада 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000277 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, громадянина України, розлученого, із середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
Наказом № 255 від 04 вересня 2016 року (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, яка дислокується у АДРЕСА_2 , та призначено на посаду водія-електрика відділення командно-штабних машин взводу зв`язку батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного-ракетного артилерійського дивізіону. Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 за № 63 від 01 березня 2017 року солдату ОСОБА_4 надано щорічну відпустку строком на 6 діб, тобто до 06 березня 2017 року.

Однак, 06 березня 2017 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав. 24 жовтня 2017 року солдата ОСОБА_4 було доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 06 березня 2017 року солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу та перебував поза межами військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, і його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що 01.03.2017 року йому було надано відпустку на 6 діб з якої він повинен був повернутися до військової частини 06.03.2017 року. Однак не повернувся вчасно на службу через сварку з колишньою дружиною та хворобу батьків. 24.10.2017 року його було затримано та доставлено до військової прокуратури. Приймав участь в проведенні антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях. В скоєному щиро кається, бажає продовжити військову службу.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження військової служби загалом характеризується негативно, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину та його наслідків, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК України та перейти до призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України. При цьому суд вважає, що призначення покарання у виді арешту буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

При цьому, достатніх підстав для застосування до ОСОБА_4 положень Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, суд не вбачає, оскільки обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин, статусу учасника бойових дій не має.

Період попереднього ув`язнення ОСОБА_4 необхідно зарахувати в строк призначеного йому покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Зарахувати в строк призначеного покарання час затримання та попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 24.10.2017 року по 14.11.2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1