В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.03.2018 Справа №607/2522/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 07 лютого 2017 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солова Золочівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , перебуваючого у розпорядженні командира вч НОМЕР_1 , несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 КК України,

та прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , діючи всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини НОМЕР_1 , вчасно з лікувального закладу Військово-медичного клінічного центру Західного регіону України 09 листопада 2016 року о 08.30 год. на службу до розташування військової частини пп НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився, та був відсутнім на військовій службі по 08.30 год. 27 лютого 2017 року.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у розпорядженні командира військової НОМЕР_1 , повторно, всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини НОМЕР_1 , не з`явився вчасно о 08.30 год. 05 липня 2017 року, до місця проходження військової служби розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та у подальшому не з`являючись до 13.00 год. 14 лютого 2018 року, самостійно прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та вказав, що він вчасно з лікувального закладу Військово-медичного клінічного центру Західного регіону України 09 листопада 2016 року о 08.30 год. на службу до розташування військової частини пп НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився, та був відсутнім на службі по 08.30 год. 27 лютого 2017 року. Також, повторно, не з`явився вчасно о 08.30 год. 05 липня 2017 року, до місця проходження військової служби та у подальшому не з`являючись до 13.00 год. 14 лютого 2018 року, після чого він самостійно прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону. Просить суд врахувати його щире каяття, суворо не карати та не позбавляти волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою виннуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст. 407 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинені особою, зазначеною в частині 2 статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, особу винного, який є несудимим, позитивно характеризується за місцем проживання та військової служби, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень. Обставиною, яка б обтяжувала покарання обвинуваченого є вчинення злочину повторно.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі.

Водночас з врахуванням кількох пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин, даних про його особу, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п.1, 2 ч. 1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України обов`язки.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту, суд вважає, слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 КК України, та призначити йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1 п.2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за місцем проходження засудженим військової служби, а в разі його звільнення з військової служби на орган пробації за місцем проживання засудженого.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту - залишити без змін.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1