Справа № 727/7051/16-к
Провадження № 1-кп/727/69/17
20 вересня 2017 року Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Чернівці в складі: Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4
за участю учасників судового кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_5
- захисників в інтересах обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч.4 КК України, -
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця і мешканця АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, студента Чернівецького національного університету ім.. Ю. Федьковича, раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч.4 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
В ході судового розгляду кримінального провадження, на обговорення учасників процесу поставлено клопотання прокурора щодо доцільності продовження терміну дії застосованих до обвинувачених запобіжних заходів - тримання під вартою. Прокурор ОСОБА_5 в клопотанні звернув увагу на необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, мотивуючи це тим, що на цей час наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачені можуть переховуватись від суду, вчинити новий злочин, впливати на потерпілого, свідків.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 заперечували проти продовження строку тримання під вартою. Відповідно в їх інтересах захисники також заперечувати проти продовження терміну дії запобіжного заходу їх підзахисним у вигляді тримання під вартою і просили змінити даний вид запобіжного заходу на домашній арешт або заставу.
Заслухавши доводи учасників судового кримінального провадження з питання доцільності продовження терміну дії, відповідно застосованих до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запобіжних заходів тримання пд. вартою, колегія суддів приходить до наступного.
Вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України, визначено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку, з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.06.2016 року було застосовано відповідно до ОСОБА_9 ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в установленому законом порядку було продовжено та термін дії якого відносно останніх спливає 26 вересня 2017 року о 14.30 годин; судовий розгляд справи не завершено.
Згідно абз.2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При визначенні питання доцільності продовження тримання під вартою, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 обвинувачуються відповідно у скоєнні особливо тяжкого злочину проти особи, її здоров`я - потерпілого ОСОБА_12 (ст. 12 КК України), а тому приймаючи також до уваги і дані про особу обвинувачених (кожного окремо), їх соціальні зв`язки, вважає за необхідне продовжити термін дії раніше застосованих щодо останніх запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку. Залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачені, опинившись на волі, зможуть перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, його завершенню і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, мотиви, за яких останні вчинили дії, що ставляться їм відповідно у провину. Крім того, є достатньо підстав вважати, що обвинувачені можуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування); продовжує мати місце і ризик вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень. При застосуванні міри запобіжного заходу під час досудового розслідування враховувалися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також особи підозрюваних. В колегії суддів немає обгрунтованих підстав вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, колегія суддів на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів (щодо поставленого на обговорення питання) оцінює в сукупності усі обставини, зокрема ті, що визначені цією статтею, а саме тяжкість покарання, вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, міцність їх соціальних зв`язків. Окрім наявного обгрунтованого обвинувачення, застосований запобіжний захід до обвинувачених відповідає характеру і тяжкості вчиненого, а встановлені ризики передбачені п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який. Будь-яких обставин, з посиланням на докази, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, на даному етапі, не встановлено та стороною захисту не доведено. Відповідно п.5 ч.1 та ч.2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні даного питання, колегією суддів також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, яка відповідно до вимог ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, а також практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно статті 5 п.1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з усталеною судовою практикою, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Приймаючи таке рішення колегія суддів враховує, що тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішення ЄСПЛ від 18.03.2008 у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), а тому тримання ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під вартою є необхідним для забезпечення їх присутності в суді, менш суворі заходи, не є достатніми для досягнення цієї цілі, з урахуванням особи останніх.
Продовжуючи міру запобіжного заходу відповідно, обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії»).
Колегія суддів, вважає не доцільним визначати розмір застави, при вирішенні питання продовження застосованих відповідно до обвинувачених запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються в скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 189 КК України), що спричинило завдання потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, поєднаних з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи і з погрозою вбивством.
Враховуючи, що спливає двомісячний строк з дня продовження дії існуючого запобіжного заходу обвинуваченим та з об`єктивних причин (зміна захисників обвинуваченим і необхідність додаткового ознайомлення нових захисників з матеріалами кримінального провадження і ходу розгляду судового процесу); немає реальної можливості завершити судовий розгляд (завершення дослідження речових доказів; допиту обвинувачених, вирішення ряду клопотань), за відсутності підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, колегія суддів вважає приходить до висновку, що ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 слід продовжити термін дії застосованих до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 17 листопада 2017 року, включно.
Керуючись ст. 331, 350 КПК України, колегія суддів
Захід забезпечення кримінального провадження, термін дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжити:
- відносно ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч.4, ч.3 ст. 357 КК України, на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 17.11. 2017 року до 14.30 год.;
- відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч.4 КК України, на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 17.11. 2017 року до 14.30 год.;
- відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч.4 КК України, на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 17.11. 2017 року до 14.30 год.
Копії ухвали вручити стороні обвинувачення, стороні захисту, обвинуваченим та направити в Чернівецьку виправну установу № 33 для відома і виконання.
В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший вид запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою домашній арешт або заставу, зокрема: - захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; - захисника Поляка ПП. В інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; - захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий, суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2