УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/1432/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.72 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі судове провадження №295/1432/17 за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та діючої в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 04 липня 2017 року,
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його клопотання від 06.02.2017 р. про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, посилаючись на норми ч.5 ст.72 КК України. Наголошує, що суд першої інстанції в своїй ухвалі необґрунтовано вказав, що дана норма кримінального кодексу України розповсюджується лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а тому підстав для зарахування строку попереднього ув?язнення у строк покарання особам, які позбавлені волі довічно відсутні.
Адвокат ОСОБА_8 також просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою зарахувати засудженому ОСОБА_7 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні за вироком Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 16.12.2003 року. Вважає, що судом першої інстанції зроблені неправильні висновки щодо дослідження строку попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню згідно до ч.5 ст.72 КК України.
Згідно ухвали суду першої інстанції, засудженому ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за відсутністю підстав.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого, який просив апеляційні скарги задовольнити, думку прокурора, яка вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 04.02.2003 року за п.1 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі.
Строк відбування покарання обраховується з 27.08.2002 року.
Ухвалою колегії суддів палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 12 червня 2003 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 04.02.2003 р. відносно ОСОБА_7 залишено без змін (а.с.44-47).
Вироком Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 16.12.2003 року ОСОБА_7 було засуджено за ст.185 ч.4 КК України на 6 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі.
Строк відбування покарання обраховується з 27.08.2002.
Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19 серпня 2004 року вирок Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 16.12.2003року відносно ОСОБА_7 залишено без змін (а.с.51-52).
На даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Житомирській УВП (№8).
Згідно ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому, стаття 51 КК України містить перелік видів покарань, які можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину. Згідно до положень даної статті, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є різними видами покарання.
Норми ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Тобто, застосування ч.5 ст.72 КК України здійснюється лише у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а не до іншого більш суворого покарання у виді довічного позбавлення волі.
Як убачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.
За вказаних обставин, апеляційний суд, визнає обґрунтованим та законним рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування в порядку ч.5 ст.72 КК України засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 строку його попереднього ув`язнення в строк покарання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та діючої в його інтересах адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 04 липня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання - без зміни.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: