УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю: заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року, у кримінальному провадженні №0000326 від 26.08.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ :

04 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року, у кримінальному провадженні №0000326 від 26.08.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 358 КК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року накладено арешт на майно, а саме паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, банківські картки ОСОБА_3 , грошові кошти на суму 3 500 дол. США, 50 Євро, 12 000 гривень, яке є власністю ОСОБА_3 .

Однак, кримінальне провадження № 0000326 не здійснюється щодо ОСОБА_3 , про підозру йому не повідомляли, жодним процесуальним статусом у вказаному кримінальному провадженні він не наділений, у вказаному кримінальному провадженні його не допитували, жодних доказів його причетності до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 358 КК України, органом досудового розслідування не наведено. Разом з тим, зазначає про те, що вилучення та арешт його особистих документів таких як паспорт та ідентифікаційний номер, дискредитує його як громадянина України, є крайньою формою втручання в його особисте життя та позбавляє його можливості реалізовувати гарантовані державою права. Таким чином, на думку заявника, арешт на майно було накладено безпідставно та необґрунтовано, а тому потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 клопотання про скасування арешту майна підтримав у повному обсязі, з підстав у ньому наведених.

Старший слідчий з ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду клопотання про скасування арешту у відсутності слідчого.

Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності слідчого ОСОБА_4 .

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року накладено арешт на майно ОСОБА_3 , а саме на паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, банківські картки ОСОБА_3 , грошові кошти на суму 3 500 дол. США, 50 Євро, 12 000 гривень, яке є власністю ОСОБА_3 .

Разом з тим, заявником при зверненні до слідчого судді з зазначеним клопотанням не долучено належним чином засвідченої копії ухвали слідчого судді, на підставі якої було накладено арешт на вищезазначене майно. Не надано такої копії ухвали слідчого судді і в судовому засіданні, що позбавляє слідчого суддю можливості перевірити факт накладення арешту на майно, підстави та мету застосування такого арешту, перелік майна та заборони, які накладені на таке майно.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що заявником у клопотанні не доведено, а слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року, у кримінальному провадженні №0000326 від 26.08.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 358 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1