Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/7/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.286 КК України Суддя доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2017 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого -

адвоката ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький кримінальне провадження № 0011201 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого «Альянс Таксі», зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 9 730 грн., моральну шкоду в розмірі 75 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в сумі 1 302 грн. 36 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнано винуватим у тому, що він, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за таких обставин.

28 грудня 2014 року приблизно о 23 год. 45 хв., ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в місті Кіровограді по вулиці 50 років Жовтня, зі сторони вулиці Верхньої Пермської в напрямку вулиці Глінки, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, а саме вимоги: п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 2.3. (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), був неуважним, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, при появі на проїзній частині, по якій він рухався, пішохода, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху та зупинки транспортного засобу, яким керував, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який знаходився на проїзній частині по ходу руху автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноідального крововиливу зліва, перелому лобної кістки з правого боку з розповсюдженням на передню та задню стінку лобної пазухи зліва; множинних саден голови та обличчя; закритої тупої травми черевної стінки, гематоми в проекції малого тазу; закритої травми кінцівок у вигляді травматичного вивиху правого плеча, розриву латеральних зв`язок лівого колінного суглобу, медіальних зв`язок правого колінного суглобу; внутрішньо-суглобових переломів виростків великогомілкових кісток - правого латерального, лівого медіального виростків, розриву менісків обох колінних суглобів, саден лівої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортним засобами на 3 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо ОСОБА_12 протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Посилаючись на те, що при призначені покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, який становить підвищену суспільну небезпеку, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Вину ОСОБА_12 не визнав, у вчиненому не розкаявся, заподіяну шкоду не відшкодував, із потерпілим не примирився.

Крім того, прокурор зазначив, що він та потерпілий під час виступу в судових дебатах просили щоб до обвинуваченого ОСОБА_12 застосувати додаткове покарання, а саме позбавлення права керувати транспортним засобом, проте судом при призначенні покарання не враховано вказану позицію та призначено покарання без позбавлення права керувати транспортним засобом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження, посилаючись на те, що вказаний вирок є незаконним, необґрунтованим і підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Висновок експерта судової інженерно-транспортної (авто-технічної) експертизи від 09 лютого 2016 року є невмотивованим та ґрунтується на доказах, які не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки слідчий в порушення вимог ст. 240 КПК України не перевірив та не уточнив у потерпілого ОСОБА_10 де він перебував в момент, коли помітив його автомобіль та яка відстань від того місця до місця зіткнення, який час потрібно було потерпілому для переміщення з місця, де той перебував спочатку до місця зіткнення. Також, слідчому необхідно було відтворити, заміряти та зафіксувати в протоколі дані про відстань за час переміщення потерпілого ОСОБА_10 на дорогу. Також, слідчий не надав експерту дані про те, що дорога була вкрита снігом та видимість на ділянці дороги була недостатньою, що при визначені величини зупиночного шляху його автомобіля не було враховано. Крім того, залишилося поза увагою суду те, що саме дії пішохода ОСОБА_10 , який порушив п. п. 4.4, 4.7, 4.11, 4.14 ПДР України не впевнившись у відсутності небезпеки для себе вийшов на проїзну частину дороги напереріз автомобілю під його, ОСОБА_12 , керуванням, і є причиною виникнення ДТП. Тобто, моментом зміни дорожньої обстановки для нього, ОСОБА_12 , є вихід пішохода на проїзну частину дороги від правої обочини. А не тоді, коли потерпілий його побачив. Адже він, ОСОБА_12 , не міг передбачити те, що потерпілий стоячи на тротуарі з протилежної частини вулиці від смуги руху його транспортного засобу, вибіжить на проїзну частину і кинеться на його автомобіль. При цьому, суд не дав оцінки тому, що в розділі «дослідження» судової інженерно-транспортної (авто-технічної) експертизи перелічені встановлені пошкодження транспортного засобу: кришка капоту має деформацію округлої форми; лобове скло зруйноване; на поверхні панелі даху мається пошкодження у вигляді об`ємної деформації округлої форми; праве лобове дзеркало заднього виду зруйноване з місця кріплення. Таким чином, автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 має сліди та пошкодження ударно-динамічного пошкодження, розташовані в передній лівій його частині. Вказані пошкодження авто підтверджують, що об`єкт, який пошкодив його автомобіль знаходився вище бампера. А відтак, потерпілий стрибнув на його авто. Також, ОСОБА_12 зазначив, що висновок експерта щодо встановлення ступеня тяжкості, механізму утворення тілесних ушкоджень є неналежним і недопустимим доказом. Судом не враховано, що потерпілий ОСОБА_10 експертом не був оглянутий, а у висновку викладені дані з медичних карток. Протягом часу перебування потерпілого в лікарні він і його родичі цікавилися здоров`ям потерпілого і пропонували матеріальну допомогу. Але у зв`язку з тим, що її розмір щодня збільшувався в геометричній прогресії і вказана сума була для них непосильна, за рекомендацією адвоката вони перестали спілкуватися з родичами ОСОБА_10 . Виписаний потерпілий був 05 січня 2015 року, тобто курс лікування тривав не більше 5 днів, що не можливо при тяжких тілесних ушкодження. І як вбачається з медичної документації, наданої потерпілим до матеріалів провадження після виписки зі стаціонару він звертався тільки за медичною допомогою кінцівок. Окрім того, в матеріалах справи є довідка обласної лікарні про те, що ОСОБА_14 , 1981 року народження (потерпілого по даній справі по-батькові ОСОБА_15 і він 1982 року народження) звернувся до приймального відділення лікарні з приводу надання медичної допомоги. В ній вказано діагноз і, що хворий госпіталізований до реанімаційного відділення. А з виписного епікризу обласної лікарні №23854, вбачається, що ОСОБА_10 протягом 29.12.2014 року - 05.01.2015року перебував в нейрохірургічному відділенні лікарні. Крім того, ОСОБА_12 вказав, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 350 КПК України не розглянув клопотання представника потерпілого про приєднання до матеріалів справи цивільного позову та не заслухав думку учасників судового провадження щодо нього і не постановив з цього приводу ухвалу про розгляд цивільного позову в даному кримінальному провадженні. За приписами ч.5 ст. 128 КПК України застосувавши норми ЦПК, при прийняті до розгляду цивільного позову, суд першої інстанції повинен був за правилами цивільного процесуального законодавства відкласти розгляд справи, надавши йому час для ознайомлення з позовом та додатками для підготовки заперечень. ОСОБА_12 просив зменшити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з нього з урахуванням того, що він є єдиний працевлаштований в сім`ї на його утриманні дружина, четверо малолітніх дітей та те, що потерпілий на час скоєння ДТП перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в об`ємі дослідження висновків судово-медичної, інженерно-транспортної (авто-технічної), інженерно-транспортно-трасологічної експертизи, призначення експертизи та дослідження висновку комплексної судово-медичної експертизи та дослідження характеризуючих даних на обвинуваченого, заслухавши прокурора який просив задовольнити подану апеляційну скаргу та просив відмовити в апеляційній скарзі обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_11 які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили відмовити в апеляційній скарзі прокурора, потерпілого ОСОБА_10 та в його інтересах представника-адвоката ОСОБА_9 які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора та відмовити в апеляційній скарзі обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_12 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, обвинувачений ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та показав, що 28.12.2014 року близько 23 год. 35 хв., керував автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався зі швидкістю 60 км/год. по вулиці 50 років Жовтня в місті Кіровограді, зі сторони вулиці Верхньої Пермської. У якості пасажира в його автомобілі перебувала ОСОБА_16 , яку він перевозив як клієнта таксі. В той час, коли проїхав пішохідний перехід біля кафе «Шашличний двір», з правого боку по напрямку руху його автомобіля, за 10 метрів від передньої частини автомобіля, раптово вибіг на проїзну частину невідомий йому чоловік, зупинившись посередині колії. Він, ОСОБА_12 , зреагував на дану небезпечну ситуацію шляхом застосування екстреного гальмування з одночасною зміною напрямку руху автомобіля в праву сторону, але відвернути зіткнення з пішоходом йому не вдалося, внаслідок чого автомобіль передньою лівою частиною зконтактував з пішоходом, а останній отримав тілесні ушкодження.
Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_12 його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, повністю доведена наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оціненими судом першої інстанції і, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 28.12.2014 року в кафе «Шашличний двір», розташованого по вулиці 50 років Жовтня в місті Кіровограді, святкував день народження свого знайомого ОСОБА_17 , де вживав алкогольні напої. Приблизно о 23 год. 45 хв., перебуваючи біля супермаркету «Ятрань», розташованого по вул. 50 років Жовтня в місті Кіровограді, попрощався із своїм знайомим ОСОБА_17 . Помітивши, що зі сторони вулиці Верхньої Пермської рухається автомобіль таксі з увімкнутим світлом, вирішив його зупинити, оскільки йому потрібно було їхати додому. Щоб зупинити вказаний автомобіль, він, зі сторони, де знаходиться супермаркет «Ятрань», швидко дійшов до центру дороги, а потім прослідував на смугу руху автомобіля таксі. Що було далі не пам`ятає, оскільки втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то перебував вже в лікарні. Підтвердив, що проїзна частина була добре освітлена ліхтарями. Не заперечував, що вживав алкогольні напої, але стверджував, що перебував у адекватному стані.
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 28.12.2014 року близько 24 год., їхала по вулиці 50 років Жовтня в місті Кіровограді, зі сторони вулиці Верхньої Пермської, на передньому пасажирському сидінні в таксі - автомобілі «Chevrolet Lacetti» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_12 . Автомобіль рухався приблизно зі швидкістю 60 км/год., ближче до середини проїзної частини, яка була вкрита снігом. Видимість була хороша, проїзна частина була освітлена ліхтарями та будь-яких транспортних засобів по ходу руху автомобіля і в зустрічному напрямку не було. Під час руху в автомобілі її увага була прикута до власного телефону. Коли вона відвела очі від телефону, щоб подивитись де вони їдуть, то звернула увагу на те, що на межі проїзних частин, перед автомобілем в якому вона їхала, стояв чоловік. Вона знову глянула на телефон, а коли підняла голову, то побачила цього чоловіка вже на проїзній частині по напрямку руху таксі. Вона сказала водію зупинитись, але водій, не зупиняючись, намагався об`їхати пішохода. Після цього відбулось зіткнення з пішоходом передньою лівою частиною автомобіля. Місце зіткнення - ближче до правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля. Після зіткнення вона сиділа в автомобілі приблизно дві хвилини, після чого вийшла з автомобіля та побачила, що біля водія таксі стоїть ще один чоловік, який його сварив, інших осіб не бачила. Потім викликала інше таксі та поїхала додому.
- показаннями свідка ОСОБА_17 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що 28.12.2014 року у нього був день народження і, близько 21 год., він зустрівся зі своїм товаришем ОСОБА_10 в кафе «Шашличний двір», розташоване на вулиці 50 років Жовтня в місті Кіровограді. З ними також був їх спільний товариш ОСОБА_19 . В кафе разом вживали алкогольні напої, але перебували в адекватному стані. Близько 23 год. вони вийшли з кафе і він з ОСОБА_10 провели додому ОСОБА_20 , який проживає на вулиці 50 років Жовтня. Після цього, близько 24 год., він з іншого боку через дорогу від кафе «Шашличний двір» попрощався з ОСОБА_10 та сказав отсанньому, що до свого дому піде пішки. В цей час ОСОБА_10 побачив таксі, яке рухалось по вулиці 50 років Жовтня, та побіг його зупиняти. Він пройшов приблизно 15 метрів по тротуару та зупинився, щоб зав`язати шнурки на взутті. В цей момент він почув удар, підняв голову і побачив, що ОСОБА_10 лежить на асфальті, а поряд з ним стоїть водій автомобіля таксі. Він підбіг до ОСОБА_10 та побачив, що у останнього злетіли черевики і голова була в крові. Через десять хвилин приїхала швидка медична допомога та забрала ОСОБА_10 . Вказував, що видимість на дорозі була хороша, проїзна частина була освітлена ліхтарями. Зазначив, що в автомобілі таксі була дівчина з якою він сперечався.
- показаннями свідка ОСОБА_21 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що особисто знає обвинуваченого ОСОБА_12 , оскільки вони разом працюють в службі таксі «Альфа». Ввечері 27, 28 чи 29 грудня 2014 року, точного дня не пам`ятає, він по виклику приїхав до магазину «Ятрань», що розташований на вулиці 50 років Жовтня, 3 в місті Кіровограді. Повертаючи праворуч, він побачив, як невідомий чоловік стоїть посередині проїзної частини, де знаходиться в`їзд в напрямку будівлі прокуратури, у зв`язку з чим він змушений був зупинитись. Коли зупинився, зазначений чоловік підійшов до нього з пасажирської сторони. На його запитання до чоловіка про те, чи не він його викликав, чоловік в грубій формі відповів йому, що він повинен відвезти його до дому. Чоловік був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Потім він, ОСОБА_21 , поїхав на ліво, щоб забрати пасажирів. Свідком дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого ОСОБА_12 не був.
Крім того, вина ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, оголошеними і дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції і, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 29.12.2014 року, під час якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди та встановлено, що місце наїзду на пішохода ОСОБА_10 знаходиться по вулиці 50 років Жовтня в місті Кіровограді, навпроти будинку № 20, на відстані 4 метра 55 сантиметрів від правого краю проїзної частини по напрямку руху автомобіля «Chevrolet Lacetti»; на момент дорожньо-транспортної пригоди проїзна частина мала асфальтобетонне покриття, шириною 15,85 метрів, не мала горизонтальної дорожньої розмітки, була вкрита снігом, оброблена протиожеледними матеріалами, при цьому видимість проїзної частини з включеним ближнім світлом фар складала більше 100 метрів ( Т.1, а. с. 11-16);
- висновком судово-автотехнічної експертизи № 4 від 08.01.2015 року, згідно якої встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані ( Т.1, а. с. 29-34);
- висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 5 від 21.01.2015 року, відповідно до якої автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з потерпілим ОСОБА_14 контактував передньою лівою частиною ( Т.1, а. с. 40-43);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.01.2016 року, під час якого встановлено, що в дорожніх умовах, які передували дорожньо-транспортній пригоді, з місця водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» пішохода на проїзній частині можливо побачити (виявити) на відстані 93,7 метрів (Т.1 а. с. 68-71);
- висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 208 від 09.02.2016 року, якою визначена розрахункова величина зупиночного шляху автомобіля «Chevrolet Lacetti» - 68,7…90 метрів та встановлено, що: при виконанні вимог п. 12.3 ПДР України (при своєчасному застосуванні гальмування з моменту, коли водій міг виявити пішохода) водій автомобіля «Chevrolet Lacetti» ОСОБА_12 мав технічну можливість зупинити автомобіль до місця дорожньо-транспортної пригоди і тим самим мав можливість уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_10 ; невідповідні вимогам п. 12.3 ПДР України дії водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» ОСОБА_22 (несвоєчасне застосування гальмування) знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася ( Т.1, а. с. 76-80 );
- довідкою, згідно якої 29.12.2014 року ОСОБА_14 був госпіталізований до Кіровоградської обласної лікарні в реанімаційне відділення з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс мозку, множинні садна правої щоки, переносиці, лобу, обох зап`ясть ( Т.1, а. с. 58 );
- висновком судово-медичної експертизи № 249 від 06.03.2015 року, відповідно до якої у ОСОБА_10 , згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого, були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноідального крововиливу зліва, перелому лобної кістки з правого боку з розповсюдженням на передню та задню стінку лобної пазухи зліва; множинних саден голови та обличчя; закритої тупої травми черевної стінки, гематоми в проекції малого тазу; закритої травми кінцівок у вигляді травматичного вивиху правого плеча, розриву латеральних зв`язок лівого колінного суглобу, медіальних зв`язок правого колінного суглобу; внутрішньо-суглобових переломів виростків великогомілкових кісток - правого латерального, лівого медіального виростків, розриву менісків обох колінних суглобів, саден лівої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень ( Т.1, а. с. 50-52, ).
Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за, що його засуджено, колегія суддів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи. Дії ОСОБА_12 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
На переконання колегії суддів суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку щодо доведеності обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_12 , та правильно зазначив у вироку, що оскільки у відповідності до п. 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Згідно п. 2.3. Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Разом із тим, обвинувачений ОСОБА_12 , як водій автотранспортного засобу, з моменту об`єктивної спроможності виявити пішохода, що перебував на проїзній частині на смузі руху його автомобіля, мав оцінити дорожню обстановку як небезпечну для подальшого руху, в зв`язку з чим мав діяти згідно п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проте цього не дотримався.
При цьому суд правильно встановив та обґрунтовано зазначив у вироку, що як вбачається з досліджених судом першої інстанції доказів, а саме показань учасників судового провадження, протоколу слідчого експерименту та висновку інженерно-транспортної експертизи:
- швидкість руху автомобіля «Chevrolet Lacetti» складала близько 60 км/год.;
- в дорожніх умовах, які передували дорожньо-транспортній пригоді, з місця водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» пішохода на проїзній частині можливо побачити (виявити) на відстані 93,7 метрів;
- розрахункова величина зупиночного шляху автомобіля «Chevrolet Lacetti» склала 68,7…90 метрів.
Порівнюючи розрахункову величину зупинного шляху автомобіля «Chevrolet Lacetti» (до 90 м) із встановленою віддаленістю автомобіля «Chevrolet Lacetti» від місця розташування пішохода в момент виникнення небезпеки для руху (біля 93,7 м), обвинувачений ОСОБА_12 мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця розташування пішохода і тим самим мав можливість уникнути наїзду на нього. А тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невідповідні вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України дії водія автомобіля ОСОБА_12 (несвоєчасне застосування гальмування з моменту, коли водій міг виявити пішохода) знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального та кримінального закону і, зокрема, допустив неповноту та однобічність судового розгляду та надав неправильну правову оцінку зібраним по кримінальному проводжені доказам є необґрунтованими та безпідставними. На переконання колегії суддів суд першої інстанції повно, об`єктивно та неупереджено розглянув кримінальне провадження, правильно встановив дійсні фактичні обставини справи, при цьому дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону. Істотних порушень вимог закону які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого рішення ним не допущено.
Також, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 стосовно того, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена, а винним у даній дорожньо-транспортній пригоді є потерпілий ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та перетинав дорогу у невстановленому місці, в порушення Правил дорожнього руху України, тому саме він є винним у ДТП, не знайшли свого об`єктивного підтвердження як в судовому засіданні суду першої інстанції так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Оскільки, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди перебувають не дії потерпілого ОСОБА_10 , а дії обвинуваченого ОСОБА_12 , який не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, при появі на проїзній частині по якій він рухався потерпілого, якого він, ОСОБА_12 мав можливість завчасно виявити та взагалі не вжив заходів для зменшення швидкості руху та зупинки транспортного засобу, яким керував, обрав невиправданий маневр у вигляді об`їзду потерпілого ОСОБА_10 , в результаті чого допустив наїзд на останнього, і як наслідок сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується протоколом огляду місця події від 29.12.2014 року під час якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди та встановлено місце наїзду на пішохода ОСОБА_10 (Т.1 а. с. 29-34), висновком інженерно-транспортної експертизи №5 від 21.01.2015 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 02.01.2016 року, висновком судової інженерно - транспортної експертизи №208 від 09.02.2016 року, висновком комплексної судово-медичної експертизи №40 від 24.07.2017 року, виконаної по ухвалі колегії суддів апеляційного суду, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , показаннями свідка - пасажирки автомобіля ОСОБА_18 та іншими зібраними у справі доказами, які є належними та допустимими, взаємоузгодженими між собою та повністю відповідають дійсним фактичним обставинам кримінального провадження встановленими судом першої та апеляційної інстанції.
Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 стосовно того, що недопустимими доказами по кримінальному провадженню є висновок судової інженерно-транспортної (авто-технічної) експертизи №208 від 09 лютого 2016 року та протокол слідчого експерименту від 02 січня 2016 року проведений за участю потерпілого ОСОБА_10 , оскільки у протоколі слідчого експерименту відсутні вільні показання потерпілого; місце зіткнення з транспортним засобом в процесі слідчої дії показав не потерпілий, а слідчий; слідчий експеримент був проведений коли рівень освітлення був в повному режимі, а під час дорожньо-транспортної пригоди було включено тільки 1/3 освітлення; в протоколі слідчого експерименту не було зазначено, що проїзна частина була вкрита ожеледицею, а вказано, що снігом; вказане у протоколі слідчого експерименту не узгоджується із показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_17 ; висновок судової інженерно-транспортної експертизи №208 від 09 лютого 2016 року суперечить висновку експертного дослідження виконаного на запит захисникаадвоката ОСОБА_11 №2 від 22.08.2016 року, згідно якого водій ОСОБА_12 по заданих вихідним даним захисникаадвоката ОСОБА_11 не мав технічної можливості екстреним гальмуванням зупинити автомобіль і тим самим не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода - є необґрунтованими та безпідставними. Так, як вбачається із висновку судової інженерно транспортної (авто-технічної) експертизи №208 від 09 лютого 2016 року призначеної за постановою слідчого, вказаний висновок виконаний на підставі вихідних даних отриманих в результаті проведення слідчої дії - слідчого експерименту від 02 січня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_10 . При цьому колегія суддів враховує, що слідчий експеримент було проведено слідчим за участю потерпілого ОСОБА_10 , що оформлено відповідним протоколом, в ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_10 , у присутності понятих, сам добровільно без допомоги будь-кого, у тому числі слідчого, детально розповів та показав, на місці про обставини дорожньо-транспортної пригоди та вказав місце зіткнення, та вказав вихідні дані, які він уточнив, відповідають схемі ДТП доданої до протоколу огляду місця події (Т.1 а. с. 64-66). Заперечень та зауважень щодо проведення вказаної слідчої дії протокол від учасників слідчого експерименту не надходили. Тому, на переконання колегії суддів слідча дія - слідчий експеримент та дані отримані в результаті проведення останнього є належними та достовірними, тому вказаний доказ отриманий із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є належним доказом по кримінальному провадженню. Порушень кримінального процесуального закону які б стали підставою для визнання недопустимими доказами - слідчої дії слідчого експерименту колегія суддів не вбачає. Також на переконання колегії суддів відсутні підстави для визнання недопустимим доказом по кримінальному провадженню висновку судової інженерно транспортної (авто-технічної) експертизи №208 від 09 лютого 2016 року, оскільки вказаний висновок виконаний на підставі вихідних даних отриманих в результаті вищевказаного слідчого експерименту, показань потерпілого ОСОБА_10 , показань свідків ОСОБА_17 та показань пасажира автомобіля, яким керував обвинувачений ОСОБА_12 - ОСОБА_18 , яка зазначила, «що дорожнє асфальтне покриття було вкрите снігом, проїзна частина по вул. 50 років Жовтня освітлювалася міським електроосвітленням, видимість проїзної частини була близько 100 метрів. Попереду та в зустрічному напрямку транспорт був відсутній. Швидкість руху автомобіля складала біля 60 км/год. На автомобілі було увімкнено світло фар. Рухалися ближче до середини проїзної частини. Під час руху періодично спостерігала за проїзною частиною, так як увага була прикута на мобільний телефон. Далі коли підняла голову та звернула увагу на проїзну частину, то побачила на відстані 10 метрів пішохода, який стояв обличчям до нас. При цьому роздвинувши руки в сторони. Далі водію сказала «Стій» та водій намагався об`їхати пішохода але при цьому не гальмував. Після чого відбувся наїзд на пішохода.» При цьому колегія суддів вважає що суд першої інстанції обґрунтовано не врахував та не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_12 про недостатність видимості на ділянці дороги, де мала місце дорожньо-транспортна пригода, оскільки у такому разі обвинувачений мав діяти у відповідності до вимог 12.2 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. Вказані докази на переконання колегії суддів є належними і допустимими отриманні із дотриманням вимог закону, підстави для визнання їх недопустимими колегія суддів не вбачає. При цьому колегія суддів бере до уваги, що експертне дослідження №2 від 22.08.2016 року, виконане вже після вироку суду першої інстанції, і яке не було предметом дослідження суду першої інстанції, на підставі вихідних даних наданих захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_11 , які є неповними та не в повній мірі відповідають об`єктивним даним встановленим слідчим на стадії досудового розслідування які знайшли своє об`єктивне підтвердження у судовому засіданні судом першої інстанції. Тому вказане експертне дослідження апеляційний суд не враховує в якості належного доказу, який підтверджує відсутність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Також, доводи обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що спірним є висновок у вироку суду першої інстанції стосовно того, що потерпілому ОСОБА_10 були завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких та, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, спростовуються, показаннями самого потерпілого ОСОБА_10 , який вказав у судовому засіданні, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як повертався з дня народження, разом із тим був адекватним, та спростовуються висновком комплексної судово-медичної експертизи №40 від 24.07.2017 року, призначеної та проведеної на підставі ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 червня 2017 року згідно якого: потерпілий ОСОБА_10 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження які відносяться до категорії тяжких та в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, доводи обвинуваченого та його захисника з приводу того, що експертні висновки виконані на стадії досудового розслідування і, зокрема, висновок судової інженерно-транспортної (авто-технічної) експертизи №4 від 08.01.2015 року, судової інженерно-транспортної експертизи №5 від 21.01.2015 року, судової інженерно-транспортної експертизи №208 від 09.02.1016 року по кримінальному провадженню є неповними та протирічними - є необґрунтованими та безпідставними. Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження на стадії досудового розслідування на підставі постанов слідчого було проведено вищевказані експертизи, які виконанні кваліфікованими експертами, які попереджалися про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України, на підставі вихідних даних, які є повними достовірними, об`єктивними та достатніми. На поставлені питання експертами були надано конкретні відповіді, протиріччя та неповнота у вказаних висновках відсутні. Тому підстави для проведення додаткових та повторних експертиз відсутні. При цьому колегія суддів враховує, що зауважень та заперечень на вказані висновки ні обвинувачений ОСОБА_12 ні його захисник під час проведення досудового розслідування та у суді першої інстанції не надали.
Також, доводи обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що потерпілий ОСОБА_10 раптово вибіг на проїзну частину з правого боку по напрямку руху його автомобіля, за 10 метрів від передньої частини автомобіля, що призвело до застосування екстреного гальмування з одночасною зміною напрямку руху автомобіля в праву сторону, та доводи обвинуваченого з приводу того, що потерпілий сам кинувся та стрибнув на автомобіль яким керував ОСОБА_12 , спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_10 перетинав проїзну частину дороги саме з лівого боку по напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_12 , та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_21 , з яких можливо зробити висновок про перебування потерпілого до дорожньо-транспортної пригоди на стороні магазину «Ятрань», та спростовуються схемою, доданою до протоколу огляду місця події від 29.12.2014 року, на якій зображено розміщення транспортного засобу після наїзду на пішохода, яке не відповідає поясненням обвинуваченого щодо характеру його дій після з`явлення на дорозі потерпілого та спростовуються характером отриманих тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та механічних ушкоджень автомобіля, які також підтверджують вину ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. При цьому колегія судді враховує також висновок судово-медичного експерта №40 від 24.07.2017 року, виконаного на підставі ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 червня 2017 року.
Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 з приводу того, що судом першої інстанції при розгляді справи і, зокрема, при вирішенні цивільного позову були допущені істотні порушення закону і, зокрема, що цивільний позов було неправильно вирішено, обвинуваченому не надано було матеріалів цивільного позову для ознайомлення, не враховано всі обставини справи, тому слід зменшити суму яку суд ухвалив стягнути з ОСОБА_12 є необґрунтованими та безпідставними. Так, як вбачається із матеріалів провадження у суді першої інстанції, до розгляду справи по суті, потерпілим ОСОБА_10 була подана позовна заява до обвинуваченого ОСОБА_12 в якій потерпілий просив стягнути на його користь з обвинуваченого завдану матеріальну шкоду в сумі 9 730 грн. та 250 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. До позовної заяви додані письмові докази з приводу лікування (виписні епікризи, квитанції про придбання ліків, довідки МСЕК про інвалідність) потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди. У судовому засіданні суду першої інстанції, після оголошення прокурором обвинувального висновку, представником потерпілого-адвокатом ОСОБА_9 було оголошено заявлений цивільний позов потерпілого та долучено до матеріалів справи додані до нього письмові докази. Після чого на запитання суду обвинувачений ОСОБА_12 відповів, що заявлений цивільний позов не визнає повністю. На переконання колегії суддів суд першої інстанції правильно врахувавши надані докази у підтвердження завданої матеріальної та моральної шкоди, із дотриманням положень ст.1166,1167, 1195 ЦК України розглянув вказаний цивільний позов та обґрунтовано задовольнив його частково, при цьому належним чином мотивував своє рішення про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди у відповідному розмірі у вироку. Колегія суддів бере до уваги, що ні обвинувачений ні його захисник - адвокат ОСОБА_23 не заявляли у суді першої інстанції щодо порушення кримінального процесуального закону при розгляді цивільного позову та про допущення судом будь-яких порушень при розгляді цивільного позову. На переконання колегії суддів істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді заявленого цивільного позову не допущено.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про доведеність вини ОСОБА_12 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заявленого цивільного позову. Підстави для закриття кримінального провадження відсутні.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу винного, який характеризується позитивно, працює, має сім`ю та утримує неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, суд врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та на переконання колегії суддів призначив надто м`яке покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у розмірі 3 роки 6 місяців, та на переконання колегії суддів безпідставно не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до категорії тяжких, вчинених з необережності проте від якого настали тяжкі наслідки потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких та став інвалідом 3 групи, вину у скоєному обвинувачений ОСОБА_12 не визнав, щиро не покаявся, шкоду завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому не відшкодував. Пом`якшуючі обставини покарання відсутні.

А тому, призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі і є явно несправедливим внаслідок м`якості.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 підлягає скасуванню у частині призначення покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого із ухваленням в цій частині нового вироку.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_12 , вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, вчинених з необережності, проте від якого настали тяжкі наслідки - потерпілий отримав тілесні ушкодження які відносяться до категорії тяжких та став інвалідом 3 групи, вину скоєному ОСОБА_12 не визнав, щиро не покаявся, шкоду завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому не відшкодував, раніше не судимий, працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, по місцю проживання характеризується позитивно. Враховує відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та враховує позицію потерпілого ОСОБА_10 який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у більшому розмірі, із застосуванням ст.75, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком, до основного покарання, із позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Беручи до уваги вище викладене у сукупності, а також обставини справи, вік та особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів доходить переконливого висновку, про призначення покарання обвинуваченому у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, та на підставі ст.75, 76 України звільнення останнього від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Отже, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню у частині призначення покарання обвинуваченому із ухваленням нового вироку, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати у частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації - повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в орган пробації.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4