справа №619/269/18
провадження №1-кп/619/214/18
Вирок
іменем України
28 лютого 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого згідно вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.01.2016 за ч.4 ст.407 КК України до штрафу у розмірі 3400,00грн, ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.09.2017 замінено несплачену суму штрафу громадськими роботами на строк 200 годин,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.01.2016 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та засуджений за вчинення даного правопорушення, з застосуванням положень ст. 69 КК України, до штрафу у розмірі 3400,00грн. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.09.2017 ОСОБА_4 замінено несплачену суму штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400,00грн, громадськими роботами на строк 200 годин, вказана ухвала набрала законної сили 13.09.2017. Крім того встановлено, що 18.10.2017 до Дергачівського міськрайонного відділу з питань пробації надійшла ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.09.2017, у справі № 373/3044/15-к стосовно засудженого ОСОБА_4 для виконання. У ході виконання вищезазначеної ухвали 09.10.2017 у відповідності із вимогами ст.ст. 36, 37 Кримінально-виконавчого кодексу України ОСОБА_4 під підпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст.389 КК України, у разі ухилення від відбування даного покарання. Також ОСОБА_4 було письмово повідомлено про те, що він повинен приступити до відбування покарання 20.10.2017 на території Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області. ОСОБА_4 згідно з направленням Дергачівського міськрайонного відділу з питань пробації під час відбуття покарання визначеного ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 05.09.2017 частково відбув призначене йому покарання та протягом часу з 20.10.2017 по 07.12.2017 відпрацював 136 годин громадських робіт на території Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області. В подальшому ОСОБА_4 діючи умисно, з метою ухилення від відбуття призначеного йому судом покарання, без поважних причин порушив графіки відбування покарання, та починаючи з 07.12.2017 діючи у порушення вимог розпорядженню Козачолопанської селищної ради № 48 від 20.10.2017 «Провиконання покарання на ОСОБА_4 у виді громадських робіт» та ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.09.2017 на відпрацювання не вийшов та від подальшого відбуття ухиляється, чим порушив обов`язки, покладені на нього ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факти і обставини вчинення злочину, так, як це зазначено вище.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, суд кваліфікує за ч.2 ст.389 КК України.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнається обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, вчинив злочин не відбувши покарання у виді громадських робіт, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений, не працює.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється злочином невеликої тяжкості, згідно ст.12 КК України, наслідки, що настали, дані про особу винного, який на шлях виправлення не став, та обставину, що пом`якшує покарання, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Частиною 1 ст. 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Дергачівським міськрайонним відділом з питань пробації складено досудову доповідь, згідно висновку якої загальний рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 високий, а ризик небезпеки для суспільства зі сторони середній, не вперше притягається до кримінальної відповідальності, та характеризується негативно, то можна застосувати до обвинуваченого такий вид інтервенції як: ізоляція від суспільства на певний строк.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту в межах санкції частини цієї статті.

Так, відповідно до ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до положень п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України.
На підставі п.4 ч.1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання - громадські роботи переводиться в більш суворий вид покарання - арешт із розрахунку: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.09.2017 ОСОБА_4 замінено несплачену суму штрафу громадськими роботами на строк 200 годин, з яких невідбутими залишилися 64 години, що в перерахунку на арешт складає 64:8=8 днів арешту.
Таким чином, на підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.01.2016 за ч.4 ст.407 КК України у виді штрафу в розмірі 3400,00грн, заміненого на 200 годин громадських робіт. Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків повністю приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.01.2016, замінене ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.09.2017, та остаточно покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків із застосуванням ч.1 ст.72 КК України визначити у виді 1 (одного) місяця 8 (восьми) днів арешту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1