Справа № 183/1421/18
№ 1-кп/183/700/18
В И Р О К
іменем України
11 квітня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 19.09.2017 року за № 0000292 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді гранатометник, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
29.11.2016 року ОСОБА_6 уклав контракт про проходження військової служби. Відповідно до наказу командира № 137-РС від 29.11.2016 року військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
За наведених обставин солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, про все, що сталося з ним, доповідати безпосередньому командиру.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Солдат ОСОБА_6 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

3 липня 2017 року солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
22 лютого 2018 року солдата ОСОБА_6 було доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону військовослужбовцями ВСП, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, 3 липня 2017 року солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від військової служби до 22 лютого 2018 року, тобто в умовах особливого періоду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19.09.2017 року за № 0000292, згідно якого 26.06.2017 року військовослужбовець КС військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім військового стану та відсутній на службі по теперішній час

(а.п. 19);

- копія контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді рядового складу Міністерства оборони України, укладеного строком на три роки між командиром військової частини польової пошти НОМЕР_2 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого

(а.п. 27-30);

- копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 129 від 26.07.2017 року про встановлення ОСОБА_6 таким, що самовільно залишив частину з пункту постійної дислокації АДРЕСА_2 та вважати незаконно відсутнім на службі з 26.06.2017 року

(а.п. 33);

- довідка командира військової частини польової пошти В 0440 від 16.05.2017 року про безпосередню участь ОСОБА_6 в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях в період з 21.12.2016 року по 01.01.2017 року та з 07.02.2017 року по 18.02.2017 року

(а.п. 41);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_6 військової служби

(а.п. 34-40).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, а також прийняття безпосередньої участі ОСОБА_6 в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях в період часу з 21.12.2016 року по 01.01.2017 року та з 07.02.2017 року по 18.02.2017 року.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 за місцем проходження служби характеризується негативно, при цьому має матір похилого віку та піклується про бабу, про що надав письмові докази (а.п. 45, 46); раніше не судимий.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_6 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1