Справа № 567/112/18
УХВАЛА

07 лютого 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участі

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

провівши у відкритому судовому засіданні підготовче судове засідання по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

встановив:
в Острозький районний суд Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008. Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про примирення між обвинуваченим та потерпілою.

Ухвалою суду від 26.01.2018 р. по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпіла, захисник та обвинувачений ОСОБА_6 вважають за можливе затвердити угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілою.

Заслухавши прокурора, потерпілу, захисника та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно наведеному в обвинувальному акті викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що будучи раніше судимим, востаннє 19.10.2017 року Острозьким районним судом за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно 04.01.2018 року близько 18 год. 40 хв., маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись біля магазину "Два дубки", що в с.Оженин Острозького району Рівненської області по вул.Шкільна, 2-б, скориставшись відсутністю спостереження власниці майна, діючи таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки "CHASER" вартістю 2275 грн., що належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_4 .

В подальшому ОСОБА_6 розпорядився зазначеним майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Вимоги до обвинувального акту визначені ч. 2 ст. 291 КПК України. Зокрема зазначеною нормою передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного та юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.

Насамперед, ці вимоги пов`язані зі ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в контексті підпункту (а) пункту 3 ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод" вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі "Камасінскі проти Австрії"). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту (а) пункту 3 ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод" необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції").

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 в розділі "формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення" та в цілому в обвинувальному акті, викладено формулювання обвинувачення, однак відсутня правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п.5 ч.2 ст.291 КПК України, яка в той же час наявна в угоді про примирення та сформульована наступним чином:" Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно).

Суд вважає, що при складанні обвинувального акту вимог закону про те, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення дотримано не було, оскільки обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення в якому відсутня правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність
За таких обставин, обвинувальний акт разом з угодою про примирення підлягає поверненню прокурору для усунення його недоліків.

При вирішенні питання про продовження заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, прокурор просив запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання продовжити, мотивуючи це тим, що ризики, які були враховані слідчим суддею, відповідно до ст.177-178 КПК України, не зменшились.

В судовому засіданні встановлено, що підставою для обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання була наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду і вчинити нове кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що ризики, які були враховані слідчим суддею, відповідно до ст.177-178 КПК України, при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання не зменшилися, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нового злочину, будучи 19.10.2017 року засудженим Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі та звільненим від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України

ухвалив:
обвинувальний акт по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України повернути прокурору.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6 вважати продовженим.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1