Справа №560/1294/17
Провадження №1-кп/560/150/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2018 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000510 від 08 серпня 2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
В С ТА Н О В И В:
30 липня 2017 року близько 17-30 год., ОСОБА_4 під час сварки зі своїм односельчанином ОСОБА_5 , що виникла на побутовому грунті, умисно завдав один удар кулаком правої руки в обличчя та один удар кулаком правої руки в ділянку грудної клітки, які згідно висновку експерта №224 від 19 серпня 2017 року, проявились у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому 5 ребра справа, забій грудної клітки, параорбітальної гематоми справа, чим спричинив умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості.
Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КК України визнав, розкаявся у вчиненому та пояснив, що 30 липня 2017 року він знаходився біля кафе "Надія", що в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області. Разом із ним були інші чоловіки на ім`я: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Згодом до нього підбіг ОСОБА_5 та не пояснюючи причин, зненацька вдарив кулаком в ділянку голови. Піднявшись, ОСОБА_4 відійшов з ОСОБА_5 за метрів 10 від кафе і наніс ОСОБА_5 один раз кулаком по обличчю, а потім кулаком у праве плече, після чого ОСОБА_5 впав на землю. При обранні міри покарання, погоджується з думкою прокурора. Заявлений потерпілим цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав частково в межах наявності підтверджуючих документів про витрати на лікування, в частині моральної шкоди визнав повністю.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в неділю 30 липня 2017 року він знаходився біля кафе "Надія", що в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області, де перебував також і ОСОБА_4 , який зненацька почав його бити, нанісши один удар рукою в плече та по обличчю, від чого він впав на землю, а потім пішов додому. Згодом 07 серпня 2017 року ОСОБА_5 стало погано і він знепритомнів, після чого його було доставлено до Дубровицької ЦРЛ. В результаті нанесених обвинуваченим тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 поніс витрати на лікування і зазнав моральних страждань. Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підтримав повністю, в частині моральної шкоди зменшив розмір позовних вимог до 5000 гривень.

Вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КК України повністю доведена також сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженні, перевірених і досліджених в судовому засіданні, зокрема показаннями наступних свідків:

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , пояснив, що 30 липня 2017 року, знаходячись біля магазину "Надія", що в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області, почув якісь крики. Коли зайшов за магазин, то помітив, як ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_5 в лице, після чого ОСОБА_10 їх розборонив, а далі вони розійшлись. Згодом ОСОБА_4 зайшов в магазин та хвалився, що побив ОСОБА_5 . Через декілька днів ОСОБА_5 стало погано і його завезли в лікарню, де виявилось, що у нього була травма голови, перелом двох чи трьох ребер. Після чого ОСОБА_5 лікувався в лікарні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ввечері 30 липня 2017 року продавці з магазину "Надія", що с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області повідомили, що її брата ОСОБА_5 біля магазину "Надія" дуже побив ОСОБА_4 . Коли вона прийшла до нього додому, то він лежав і тільки стогнав. На запитання, що сталось, відповів, що його дуже побив ОСОБА_4 . Наступного дня, коли побачила ОСОБА_5 , то його було не впізнати, оскільки у нього було опухле обличчя, але так як в лікарню він їхати відмовлявся, то вони забрали його до себе додому і він декілька днів лежав у них. Проте, одного дня він втратив свідомість і вони викликали швидку та завезли в лікарню, де два дні він лежав в реанімації, а потім в неврології.

Показання свідків, допитаних в судовому засіданні не викликають жодних сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки узгоджуються з іншими письмовими доказами вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

висновком судово-медичної експертизи №224 (по медичним документах), проведеної 19.08.2017 року, судово-медичним експертом КЗ "Обласне бюро судово-медичної експертизи" Рівненської обласної ради ОСОБА_12 , де значиться, що по медичним документам (медична карта стаціонарного хворого № 3502 КЗОЗ «Дубровицької ЦРЛ») амбулаторна карта хворого та з урахуванням відомих обставин справи ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗОЗ «Дубровицька ЦРЛ» з 08 серпня 2017 року по 18 серпня 2017 року з діагнозом: струс головного мозку; перелом 5 ребра справа, забій грудної клітки, параорбітальна гематома справа, а тому у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: "параорбітальної гематоми справа", які виникли внаслідок травматичної дії тупим предметом, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Також мали місце ушкодження у вигляді "перелому 3 ребра справа по задній аксилярній лінії зі зміщенням уламків не консолідованого» ( не зарощеного, яке виникло внаслідок травматичної дії тупим, тупим твердим предметом (при співударі з таким) та могло виникнути, як внаслідок ударної травматичної дії, так і при падінні тіла людини з висоти власного зросту з подальшим співударом об твердий тупий предмет за умов: як активного (штовхання, тощо), так і пасивного падіння. Дане ушкодження відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я (а.п.17-18).

Таким чином, провівши судовий розгляд на засадах змагальності і диспозитивності, безпосередньо перевіривши й проаналізувавши зібрані та досліджені вищеперелічені докази, які є належними та допустимими по даній справі та такими, що не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яка виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, доведена повністю, а тому суд кваліфікує його дії за ч.1 ст. 122 КК України.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.
Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує наступне.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий, на Д обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , визначені ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Отже, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує пом`якшуючі покарання обставини, та те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно. Суд приймає до уваги також те, що обвинувачений повністю визнавши свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся та надав показання, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, тому суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України. Одночасно суд враховує висновок органу пробації відносно обвинуваченого про можливість виправлення його без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, що не буде становити високої небезпеки для суспільства, тому суд прийшов до висновку, що обвинувачений не становить небезпеки для суспільства та про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, відповідно до ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.
У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 8000,00 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявлений потерпілим цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав частково в межах наявності підтверджуючих документів про витрати на лікування, в частині моральної шкоди визнав повністю.

При вирішенні цивільного позову потерпілого, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`ю потерпілого, зобов`язана відшкодувати йому витрати на придбання ліків та проходження лікування.

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У позовній заяві потерпілий зазначає, що внаслідок спричинених ОСОБА_4 йому тілесних ушкоджень, йому була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 8000,00 грн., які, як він зазначив, були витрачені на лікування та лікарські засоби.

Проте, при дослідженні судом, долучених потерпілим копій квитанцій встановлено, що ним в загальному на придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення було витрачено 4172,60 грн. (а.п. 22,23), а тому на переконання суду, потерпілим належним чином не доведено в повному обсязі понесені ним матеріальні витрати, а тому вимога потерпілого про стягнення з обвинуваченого 8000,00 грн. матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню про стягнення з обвинуваченого 4172,60 грн.

Що стосується позовних вимог щодо відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди потерпілому, то відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.1 ч.2, ч.3 ст.23 цього ж Кодексу моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, на що вказує й постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

За роз`ясненнями вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров"я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Завдану моральну шкоду потерпілий оцінює у розмірі 5000,00 грн., яку він обгрунтовує тим, що через підірване здоров`я, не може займатись звичним заняттям та перебуває у стані постійного стресу.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Тому враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною потерпілому та наявністю вини обвинуваченого у заподіянні цієї шкоди, характер немайнових втрат, яких поніс потерпілий, стан його здоров`я, через спричинені тілесні ушкодження, а також враховуючи, що потерпілому дійсно була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у погіршенні стану здоров`я, через що він не може займатись звичним заняттям та перебуває у стані постійного стресу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Потерпілим при зверненні до суду із позовом в частині стягнення моральної шкоди, було сплачено судовий збір в сумі 640 грн 00 коп., який відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_4 .

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, в ході судового розгляду до обвинуваченого не застосовувались.

Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку у 1 рік, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні, пред`явлений потерпілим ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 :

- 4172,60 грн. (чотири тисячі сто сімдесят дві гривні 60 копійок) - матеріальної шкоди;

- 5000,00 грн. (п`ять тисяч) гривень - моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 640,00 грн. (шістсот сорок) гривень судових витрат.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: