ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/666/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" січня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
провівши в залі суду в м.Києві підготовче судове засідання кримінального провадження № 0000008 від 11.01.2013 року з обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Дарницького районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

Прокурор, думку якого підтримав захисник та обвинувачений, в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Так, у відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. При цьому обвинувальний акт не може містити положень, що суперечать одне одному.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому на підставі п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України прокурор має право викладати фактичні обставини справи, які він вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Разом з тим саме на стадії підготовчого судового засідання суд зобов`язаний перевірити відповідність викладеного прокурором вимогам кримінального процесуального кодексу України, як про це і зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України для вирішення питання щодо можливості призначення провадження до судового розгляду, в тому числі щодо можливості роз`яснення обвинувачення судом у відповідності до вимог ст. 348 КПК України.

Також, однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Суд має схилятись до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення в тексті ст. 6 ч. 1 Конвенції. Суд покликаний бачити, що приховано за зовнішньою стороною справи і досліджувати реалії процедури, що розглядається (справа «Девеер проти Бельгії»).

Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллас проти Угорщини»).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії»).

Проте, в порушення вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини встановлені фактичні обставини справи, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, на думку суду, містять істотні суперечності, що порушує задекларовані у ст. 2 КПК України принципи охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Таким чином фактичні обставини та обвинувачення повинно бути передбачене та відповідати диспозиції статті КК України щодо злочину, який інкримінується обвинуваченому. В противному випадку, а саме якщо діяння не передбачене КК України, таке діяння не може бути визнано злочином, навіть без дослідження доказів у справі.

Однак і ці вимоги закону при складанні обвинувального акту не враховані.

1. Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 212 КК України кримінальна відповідальність передбачена за Умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах.
У фактичних обставинах справи вказано про те, що службові особи ТОВ «Гармонія» завищили податковий кредит на суму 525 519 грн. за рахунок проведених операцій у 2009-2011 р.р., що є особливо великим розміром.
Разом з тим в обвинуваченні вказано про те, що ОСОБА_5 безпідставно сформовано податковий кредит на суму 524098, 16 грн. та занижено податок на прибуток підприємства у сумі 706 783 грн.
При цьому при кваліфікації дій обвинуваченого взагалі не зазначено про те, чи є він службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати (а.с. 16), хоча ч. 1 ст. 212 КК України передбачає вчинення злочину саме спеціальним суб`єктом.
2. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 366 КК України кримінальна відповідальність передбачена за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів.

У фактичних обставинах взагалі не міститься жодних даних про вчинення ОСОБА_5 службового підроблення, а при формулюванні обвинувачення вказано про те, що останній умисно склав, видав та використав завідомо неправдиві документи.

Разом з тим, при кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 366 КК України зазначено, що службове підроблення виявилось у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також у складанні і видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки, хоч ні у фактичних обставинах, ні при викладенні обвинувачення не зазначалось про внесення ОСОБА_5 завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів.

Крім того така кваліфікуюча ознака як спричинення тяжких наслідків службового підроблення, передбачено у ч. 2 ст. 366 КК України.

3. Також в обвинувальному акті вказано про те, що головний бухгалтер підприємства ОСОБА_6 офіційно подала до ДПІ у Голосіївському районі м.Києва податкові декларації із завідомо неправдивими даними. Про те даних щодо статусу, який має ОСОБА_6 у даному провадженні, або відомостей про те, що остання не була обізнана про злочинні дії ОСОБА_5 , обвинувальний акт не містить.
4. Крім того, в обвинувальному акті зазначено про те, що матеріальні збитки не встановлено, при цьому вказано, що шкода, завдана кримінальним правовопрушенням складає 1230881,16 грн. (а.с. 2).

5. Також, відповідно до положень ст. 291 КПК України визначено перелік відомостей, який має містити обвинувальний акт і який не містить положень, що дозволяли би зазначати у вказаному документі докази по справі. Також вказана стаття містить пряму заборону надання суду не передбачених положеннями вказаної статті документів. В той же час, вказані вимоги КПК України не дотримані, оскільки у обвинувальному акті міститься посилання на докази, якими підтверджується вина ОСОБА_5 , в тому числі і показання свідків, що не передбачено ст. 291 КПК України. Крім того, зазначення в обвинувальному акті доказів на підтвердження винності обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів, на думку суду прямо суперечить вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене суд, не вдаючись до оцінки суті пред`явленого обвинувачення, вважає, що при викладенні фактичних обставин справи, формулюванні обвинувачення та правовій кваліфікації допущено істотні суперечності.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 22 КПК України на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.

Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Крім того, кримінально-процесуальний закон не містить положення про обов`язок суду чекати, коли прокурор скористається своїм правом на зміну обвинувачення в суді, а також і права суду пропонувати або примушувати прокурора змінити обвинувачення, оскільки функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 338 КПК України прокурор з метою зміни правової кваліфікації та / або обсягу обвинувачення має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, проте вказана зміна обвинувачення не допустима в разі допущення неточностей та описок.

Крім того, в обвинувальному акті допущено і ряд порушень вимог, що висуваються до обвинувального акту безпосередньо пложеннями ст. 291 КПК України.

З огляду на викладене суд вважає, що наведені істотні порушення вимог КПК України свідчать про невідповідність направленого обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону та унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000008 від 11.01.2013 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя