Справа № 199/6567/17
УХВАЛА
26.09.2017 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
26 вересня 2017 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з відповідним прокурором, про накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтовується тим, що до чергової частини АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , про те, що невстановлена особа 19.09.2017 року близько 09:30 годин біля будинку №2 по провулку Ростовському в м. Дніпро, відкрито заволоділа майном (грабіж) із застосуванням насильства.

Зазначені вище відомості про вчинення кримінального правопорушення 19.09.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією передбаченою ч. 2 ст. 186 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час здійснення огляду місця події 19.09.2017 біля будинку по вул. Новозаводська, 69 у м. Дніпро гр. ОСОБА_6 видав мобільний телефон марки NOMI І504, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який згідно допиту потерпілого ОСОБА_5 та наданих ним документів належить ОСОБА_5 та грошові кошти у сумі 950 грн., а саме 1 купюра номіналом 500грн, 4 купюри номіналом 100 грн. та одна купюра номіналом 50 грн.

Підставою для арешту, згідно зі ст. 170 КПК України, телефону та грошових коштів, є те, що вони є речами (майном), щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Зазначений факт повністю підтверджується допитом потерпілого та свідка, який був очевидцем нападу на потерпілого.

Вилучене під час огляду є доказом.

Метою арешту відповідно до положень статті 170 цього Кодексу є збереження вилучених речей і грошових коштів, як речових доказів та їх подальше дослідження шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Крім того, вилучені речі є доказом злочину.

Враховуючи вище викладене, а також те, що вказані вилучені речі мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні, виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь - яким чином та використовувати вилучені під час огляду речі, майно та документи.

Судом заслухано прокурора та досліджено додані до клопотання документи.

З метою забезпечення арешту майна, суд розглядає вказане клопотання, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, тобто без повідомлення власника майна.
Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи клопотання суд виходить з наступного.

Предмети, що матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника зазначеного майна.

Суд вважає обґрунтованими доводи слідчого про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт переліченого майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки NOMI І504, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який згідно допиту потерпілого ОСОБА_5 та наданих ним документів належить ОСОБА_5 та грошові кошти у сумі 950 грн., а саме 1 купюра номіналом 500грн, 4 купюри номіналом 100 грн. та одна купюра номіналом 50 грн, які вилучені 19.09.2017 у ході огляду біля будинку по вул. Новозаводська, 69 у м. Дніпро.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1