АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1527/17 Справа № 193/1600/13-к Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000954 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Новопетрівка Снігурівського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_7

підозрюваного

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а також визначити розмір застави відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання заступника начальника СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 строком на шістдесят діб до 19 січня 2018 року включно.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Слідчий суддя вважав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому прийшов до висновку про необхідність застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави згідно ч. 4 ст. 183 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_5 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню. Вважає, що відсутні підстави для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Звертає увагу, що дорожньо-транспортна пригода трапилася 28 жовтня 2013 року, слідчим не проводилося жодних слідчих дій до 2016 року, зокрема, ОСОБА_9 не допитувався як підозрюваний, з ним не проводилися відтворювання обставин пригоди, тим більше не повідомлялося про підозру. Крім того, з 2015 року виїхав на заробітки до Польщі, і постійно приїжджав в Україну, жодних викликів чи повідомлень не отримував і лише 21.11.2017 року був затриманий в аеропорту. Слідчий суддя не взяв до уваги вищевказані обставини, тому висновки, що підозрюваний нібито переховувався від органів досудового розслідування і може продовжити переховуватися від суду, або впливати на свідків є безпідставними. Крім того суд не визначив розмір застави, оскільки жодних обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, в кримінальному провадженні не встановлено.
В судовому засіданні захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу захисника та, з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням нової ухвали, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.
Прокурор в судовому засіданні вважав апеляційну скаргу захисника обґрунтованою, просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, тому прийшов до висновку про необхідність застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави згідно ч. 4 ст. 183 КПК України.

З таким висновком, колегія суддів не може погодитися в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не були дотримані належним чином, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, є належними та обґрунтованими. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий звернувся до суду із клопотанням, мотивуючи його тим, що ОСОБА_6 підозрюється у тому, що він 28.10.2013 року о 07 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем BYD FLYER реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись по проїзній частині автодороги Н-11 сполучення «Дніпропетровськ-Миколаїв» з м. Кривий Ріг в напрямку м. Дніпропетровськ, проявляючи необачність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконався в безпеці виконання вибраного маневру зміну займаної полоси руху, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху автодороги, для виконання маневру обгону невстановленого мікроавтобуса, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП згідно судово-медичних експертиз водієві автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а пасажирам ОСОБА_11 - тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та ОСОБА_12 - легкі тілесні ушкодження, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Пасажиру автомобіля BYD FLYER ОСОБА_13 внаслідок ДТП спричинені тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

28 жовтня 2013 року слідчим відділом Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

24 червня 2016 року ОСОБА_6 направлено поштою повідомлення про підозру від 23.06.2017 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке виразилося в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Так, апеляційний суд вважає, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вказаного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання та не оскаржуються сторонами в апеляційному порядку.

Згідно клопотання слідчого та ухвали суду першої інстанції метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігти ризикам, передбаченим пунктам 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків.

Обґрунтовуючи наявність заявлених ризиків слідчий посилався на те, що ОСОБА_6 на повістки про виклик до відділу поліції, направлені на його адресу поштою 31.05.2016 року, 14.06.2016 року та 17.06.2016 року, не з`являвся, вчинені слідчим дії не допомогли встановити його місцезнаходження, тому 07.07.2016 року досудове розслідування по даному кримінальному провадженню зупинено в порядку п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, та підозрюваного оголошено у розшук. Після цього неодноразово в порядку ст. 40 КПК України до СКП Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надавалися доручення для встановлення його місцезнаходження, однак така інформація не надходила. 21 листопада 2017 року о 18 годині 20 хвилин в аеропорту «Жуляни» м. Києва затримано ОСОБА_6 на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні. Враховуючи, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років та перебуваючи на волі, буде мати можливість незаконно впливати на свідків, у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а також продовжувати переховуватись від органів слідства та суду.
Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати про існування вищевказаних ризиків та для їх запобігання необхідно застосувати саме такий запобіжний захід як тримання під вартою.
З таким висновком слідчого судді апеляційний суд не може погодитися в повній мірі з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, 28 жовтня 2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, 27 листопада 2013 року ОСОБА_6 допитаний в якості свідка, про що свідчить протокол допиту свідка, того ж дня за його участю був проведний додатковий огляд місця події, де сталася ДТП. 16 квітня 2014 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, копії якої направлені прокурору та учасникам кримінального провадження, у тому числі і ОСОБА_6 23 липня 2014 року прокурором скасовано вищевказану постанову слідчого, а матеріали кримінального провадження направлено для подальшого розслідування.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що, починаючи з 23 липня 2014 року до травня 2016 року жодних повідомлень, викликів до слідчого відділу ОСОБА_6 не направлялися. 31.05.2016 року, 14.06.2016 року та 17.06.2016 року поштою були направлені повістки про виклик до відділу поліції, однак підтверджень того, що ОСОБА_6 їх отримав в матеріалах справи відсутні. Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 10 травня 2016 року, останній пояснив, що ОСОБА_6 у 2015 році виїхав на заробітки до Польщі.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_6 пояснив, що дійсно 29 жовтня 2015 року поїхав до Польщі та повернувся до України 21 листопада 2017 року, оскільки дізнався, що його розшукують органи поліції. На питання прокурора підозрюваний пояснив, що в нього був дозвіл на працю у Польщі та не пізніше березня 2016 року мав повернутися до України, однак працюючи в даній країні він отримав дозвіл на перебування в Польщі до травня 2018 року.
Таким чином, враховуючи пояснення підозрюваного, відсутність в матеріалах справи повідомлень, повісток про виклики до відділу поліції ОСОБА_6 за період з 23 липня 2014 року до травня 2016 року, а також підтверджень про отримання викликів, направлених 31.05.2016 року, 14.06.2016 року та 17.06.2016 року, є всі підстави вважати, що останній міг не бути усвідомленим про здійснення досудового розслідування по факту вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України в тій мірі, що для його запобігання необхідно застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме щодо можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків в даному кримінальному провадженню не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні під час апеляційного розгляду, враховуючи ті обставини, що злочин вчинений в жовтні 2013 року, а повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення направлено ОСОБА_6 24 червня 2016 року, та даних про те, що підозрюваний за цей час якимось чином незаконно здійснював вплив на свідків чи потерпілих слідчим та прокурором суду не надано.

Таким чином, відповідно до ст. 178 КПК України, апеляційний суд при обранні виду запобіжного заходу, враховує вагомість доказів, які є достатніми для підозри ОСОБА_6 про його причетність до вчинення вказаного злочину, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до восьми років, його вік, наявність міцних соціальних зв`язків, у тому числі родини, реєстрації та постійного місця проживання, відсутності судимостей, та вважає, що для нівелювання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, до нього можливо застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт з покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, колегія суддів не входить в обговорення доводів сторони захисту щодо не визначення розміру застави слідчим суддею, оскільки апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції та постановляє нову ухвалу, якою застосовує до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а кримінальний процесуальний закон не передбачає вимоги щодо визначення розміру застави при застосуванні такого запобіжного заходу.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами провадження, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 181, 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000954 щодо підозрюваного ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання заступника начальника СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000954 від 28.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 19 січня 2018 року в період часу з 22.00 години до 07.00 години.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;

- не відлучатися з місця свого проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, в період часу з 22.00 години до 07.00 години;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Підозрюваного ОСОБА_6 звільнити негайно з-під варти в залі суду.

Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3