Ухвала
Іменем України
14 березня 2018 року

м. Київ
справа № 11/796/134/16
провадження № 51-2 к 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року про відмову в задоволенні його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 28 січня 2005 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судом обставини

За вироком Апеляційного суду м. Севастополя від 25 жовтня 2002 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1992 року), п.п. «а», «з» ст. 93 КК України (в редакції 1996 року), ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 357 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя від 28 січня 2005 року ОСОБА_7 відмовлено у поновленні пропущеного ним строку на касаційне оскарження вироку апеляційного суду.

13 липня 2016 року ОСОБА_7 направив до Апеляційного суду м. Києва касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду від 28 січня 2005 року, в якій містилося клопотання відповідно до ст. 353 КПК України 1960 року відновити йому строк на касаційне оскарження зазначеної ухвали.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про відновлення йому строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 28 січня 2005 року. В обґрунтування свого рішення апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_7 у своєму клопотанні не навів жодних причин, з яких він пропустив строк на касаційне оскарження зазначеної ухвали, а тому колегія суддів позбавлена можливості оцінити поважність причин, з яких було пропущено процесуальних строк, та вирішити питання про його поновлення.

На це судове рішення 24 жовтня 2016 року засуджений подав касаційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року ОСОБА_7 відновлено строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року та направити матеріали за його клопотанням на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скаржник зазначає, що апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування його доводів про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження ухвали від 28 січня 2005 року, розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження зазначеної ухвали без його участі.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав свою касаційну скаргу, а також зазначив, що, на його думку, при розгляді апеляційним судом клопотання про поновлення строку на оскарження було порушено правило інстанційної підсудності та його право на розгляд справи судом присяжних. Захисник ОСОБА_6 підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі ОСОБА_7 . Прокурор вважав судове рішення апеляційного суду законним та обґрунтованим і заперечував проти задоволення скарги.
Мотиви суду

За приписами ч. 4 ст. 386 КПК України (в редакції 1960 року) строк на касаційне оскарження може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених ст. 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року) у разі пропуску строку на оскарження судового рішення з поважних причин особи, які мають право на подання скарги, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, про відновлення пропущеного строку.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суди мають перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя від 28 січня 2005 року відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про поновлення строку на подачу касаційної скарги на вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 25 жовтня 2002 року щодо нього.

13 липня 2016 року ОСОБА_7 направив до Апеляційного суду м. Києва касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду від 28 січня 2005 року із клопотанням про поновлення йому строку на касаційне оскарження зазначеної ухвали відповідно до ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року). Обґрунтовуючи своє клопотання, ОСОБА_7 зазначив, що вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 25 жовтня 2002 року він отримав під розписку в слідчому ізоляторі м. Сімферополя 19 січня 2003 року. Протягом строку на касаційне оскарження він 17 лютого 2003 року подав касаційну скаргу, яка того ж дня була направлена адміністрацією слідчого ізолятора до суду. Крім того, скаржник зазначав, що він у цій касаційній скарзі оскаржував вирок з підстав порушення судом норм кримінально-процесуального закону, що діяв на момент постановлення судового рішення, у той час як його захисники оскаржували цей вирок з інших підстав. З огляду на викладене, ОСОБА_7 висловлював прохання у порядку ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року) поновити йому строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 28 січня 2005 року та вироку цього ж суду від 25 жовтня 2002 року.

Суд апеляційної інстанції розглянув клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення йому строків на касаційне оскарження ухвали від 28 січня 2005 року та відмовив у його задоволенні, оскільки засуджений не навів жодних причин, з яких він пропустив цей строк. Суд дійшов висновку, що за таких обставин він позбавлений можливості оцінити поважність причин, за яких було пропущено процесуальний строк, та вирішити питання про його поновлення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки з тексту касаційної скарги та клопотання ОСОБА_7 від 13 липня 2016 року не вбачається, з яких саме причин ОСОБА_7 пропустив строк на оскарження ухвали апеляційного суду від 28 січня 2005 року та оскаржив її до суду через значний проміжок часу (більше 10 років). В тексті скарга містить лише обґрунтування причин пропуску строку на оскарження вироку суду щодо ОСОБА_7 , що не могло бути предметом перевірки суду апеляційної інстанції на даному етапі.

Ухвала апеляційного суду від 08 серпня 2016 року є обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 377 КПК України (в редакції 1960 року).

Доводи ОСОБА_7 про порушення його прав внаслідок того, що розгляд його клопотання проводився за його відсутності є безпідставними.

Положеннями ст. 394 КПК України (в редакції 1960 року) визначено, що справа за касаційними скаргами на судові рішення розглядається з обов`язковим повідомленням прокурора та осіб, зазначених у ст. 384 цього Кодексу.

У матеріалах справи наявне повідомлення від 01 серпня 2016 року про призначення на 11:30 годину 08 серпня 2016 року розгляду клопотання ОСОБА_7 про поновлення йому строку на касаційне оскарження. Зазначене повідомлення було направлено 03 серпня 2016 року начальнику слідчого ізолятора для вручення засудженому. На телефонний запит суду касаційної інстанції працівник ДУ «Київський слідчий ізолятор» повідомила, що ОСОБА_7 отримав вищенаведене повідомлення, про що в його особовій справі міститься розписка від 05 серпня 2016 року, копія якої за запитом суду касаційної інстанції була надіслана факсимільним зв`язком. Тобто, засуджений ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду його клопотання.

Матеріали справи не містять клопотання засудженого про його виклик для дачі пояснень при розгляді клопотання , а тому суд не мав передбачених ст. 391 КПК України (в редакції 1960 року) підстав для виклику ОСОБА_7 в судове засідання. За таких обставин колегія суддів не вбачає порушень права засудженого на захист.
Під час судового засідання в суді касаційної інстанції ОСОБА_7 стверджував про порушення правил інстанційної підсудності при розгляді його клопотання.

Проте, з такими доводами суд погодитися не може.

З матеріалів справи за розглядом клопотання засудженого вбачається, що рішення у справі, на яке просив поновити строк ОСОБА_7 , постановлено Апеляційним судом м. Севастополя.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року зі змінами та доповненнями визначено статус території України, в тому числі сухопутної території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 12 вказаного Закону у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, територіальну підсудність підсудних їм судових справ змінено. Передбачено здійснення розгляду кримінальних проваджень, підсудних Апеляційному суду Автономної Республіки Крим та Апеляційному суду м. Севастополя, - Апеляційним судом м. Києва.

Положеннями статей 386, 353 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що питання про відновлення пропущеного строку на оскарження вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. Питання інстанційності даними нормами не ирішується, адже чітко вказує на конкретний суд. Отже, висновок апеляційного суду про те, що він уповноважений розглядати клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 28 січня 2005 року відповідає нормам процесуального закону.

Твердження ОСОБА_7 про необхідність розгляду його клопотання про поновлення строків на касаційне оскарження судом присяжних не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно ч 3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_7 .

Керуючисьстаттями 394-396КПК України 1960 року,п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 28 січня 2005 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3