Ухвала
Іменем України
21 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 711/7541/ 13-к
провадження № 51-742 зп 18

Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року щодо нього,
встановив:
вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2014 року ОСОБА_4 виправдано за частиною 1 статті 368 Кримінального кодексу України (далі КК) (в редакції Закону України від 13 травня 2013 року) у зв`язку з відсутністю у його діяннях складу цього кримінального правопорушення.
Апеляційний суд Черкаської області вказаний вирок місцевого суду скасував та 23 вересня 2015 року ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_4 визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 КК (в редакції Закону України від 13 травня 2013 року) та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 950 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 16150 гривень, і на підставі статті 49, частини 5 статті 74 цього Кодексу звільнив ОСОБА_4 від призначеного покарання в зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2015 року залишено без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника без задоволення.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся із заявою до Верховного Суду України про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо нього від 13 квітня 2016 року. Вказує на те, що суд касаційної інстанції безпідставно погодився з висновками апеляційного суду про наявність доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частино 1 статті 368 КК. Посилається на порушення судами касаційної та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 14 грудня 2017 року засудженому ОСОБА_4 було повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статей 448 КПК та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також заявнику було роз`яснено, що у разі, якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунено в установлений строк, заяву буде йому повернено.

У межах наданого строку засуджений ОСОБА_4 подав нову заяву.
Відповідно до положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) провадження щодо ОСОБА_4 передано до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року заяву засудженого ОСОБА_4 повернуто останньому, оскільки в установлений строк він не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі Верховного Суду України.
На адресу Касаційного кримінального суду Верховного Суду від засудженого ОСОБА_4 надійшла заява, датована 27 лютого 2018 року, про перегляд судових рішень щодо нього з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

Проте заява засудженого не може бути предметом розгляду Верховного Суду з огляду на таке.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII(далі - Закон), яким внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та виключено з тексту цього Кодексу главу 33.

Відповідно до пункту 1 параграфу 3 розділу 4 Закону заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду й розглядаються за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Проте такий порядок не може бути застосований до заяв, які подані після набрання чинності зазначеним Законом, оскільки згідно з частиною 1 статті 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто на час звернення засудженого з відповідною заявою відсутні процесуальний порядок і повноваження Верховного Суду щодо її розгляду.
Отже, враховуючи, що з заявою про перегляд судового рішення засуджений звернувся після втрати чинності главою 33 КПК, тому вказана заява не може бути предметом розгляду Верховного Суду і підлягає поверненню.
Керуючись пунктом 1 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, частини 1 статті 5, статті 441 КПК, суд

постановив:
заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року щодо нього повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3