Справа № 1003/7446/12
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2012 Білоцерківський міськрайонний суд в складі:

головуючий суддя Мезін В. Б. ,

при секретарі Дейнеки С.Л.

з участю прокурора Мельника Г.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, гр.. України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, фізична особа-підприємець, одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, не судимого,в скоєнні злочину,передбаченого ст..172 ч.1,2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1Г, являючись фізичною особою - підприємцем, в період з жовтня 201 1 року по 28 березня 2012 року, в м. Біла Церква Київської області, вчинив грубе порушення законодавства про працю, а також грубе порушення законодавства про працю, вчинене щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, за наступних обставин:

ФОП ОСОБА_1 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця № 623348 серія В02 від 13.12.2006 року, виданого виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради в Київській області, є суб'єктом підприємницької діяльності, який зобов'язаний здійснювати підприємницьку діяльність при використанні найманої праці відповідно до ст. ст. 21, 24, 241, 48, 50, 253, 254 КЗпП України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно статті 21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) трудовий договір, це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно статті 254 КЗпП України, основними джерелами коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування є внески власників підприємств, установ, організацій або уповноважених ними органів чи фізичної особи, працівників.

В порушення наведених норм Конституції України та КЗпП України фізична особа - підприємець ОСОБА_1, умисно, без оформлення трудових відносин, використовував найману працю ОСОБА_2, яка виконувала обов'язки диспетчера, в період з 24 жовтня 201 1 по 28 березня 2012 року, ОСОБА_3, яка виконувала обов'язки диспетчера, в період з 24 жовтня 201 1 року по 28 березня 2012 року.

При цьому, в цей період із заробітку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодних внесків на їх соціальне страхування, загальнообов'язкове пенсійне страхування та сплату відповідних податків до бюджету не здійснювалося.

Також, в порушення вимог ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України за № 836 від 26.07.1996 року, якими визначено, що громадянам які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 5,2 грн., ОСОБА_1 вказаним працівникам не нараховувалась та не виплачувалась доплата за працю на території радіоактивного забруднення.

Крім цього, в порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України ОСОБА_1 не проводив нарахування індексації грошових доходів, у зв'язку із ростом споживчих цін.

ОСОБА_1 використовувалася праця у нічний час та у святкові і неробочі дні та не проводилася відповідна доплата, що є грубим порушенням вимог ст.ст. 107, 108 КЗпП України.

Заробітна плата виплачувалася один раз на місяць, що є грубим порушенням вимог ч. 1 ст. 11 5 КЗпП України

Наведеними незаконними, умисними діями фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 були грубо порушені гарантовані Конституцією України та законами України права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на гарантовані законом умови праці, соціальний захист та забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Крім цього, в порушення вимог ст.ст. 46, 67 Конституції України, ст.ст. 21, 253, 254 КЗпП України фізична особа - підприємець ОСОБА_1, діючи умисно, без оформлення трудових відносин, використовував найману працю наступних жінок матерів: ОСОБА_4, достовірно знаючи, що остання має малолітнього сина, який не досяг чотирнадцятирічного віку, а саме ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, а також ОСОБА_6, достовірно знаючи, що остання має малолітню доньку, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, а саме ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6

Так, ОСОБА_4 виконувала обов'язки диспетчера в період з 24.10.1 1 по 28.03.12. ОСОБА_6 виконувала обов'язки диспетчера з 24.10.11 по 27.03.12.

При цьому, в цей період із заробітку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 жодних внесків на їх соціальне страхування, загальнообов'язкове пенсійне страхування та сплату відповідних податків до бюджету не здійснювалося.

Також, в порушення вимог ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України за № 836 від 26.07.1996 року, якими визначено, що громадянам які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 5,2 гри., ОСОБА_1 вказаним працівникам не нараховувалась та не виплачувалась доплата за працю на території радіоактивного забруднення.

Крім цього, в порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України ОСОБА_1 не проводив нарахування індексації грошових доходів, у зв'язку із ростом споживчих цін.

ОСОБА_1 використовувалася праця у нічний час та у святкові і неробочі дні та не проводилася відповідна доплата, що є грубим порушенням вимог ст.ст. 107, 108 КЗпП України.

Заробітна плата виплачувалася один раз на місяць, що є грубим порушенням вимог ч. 1 ст. 1 15 КЗпП України

Наведеними незаконними, умисними діями фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 були грубо порушені гарантовані Конституцією України та законами України права ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на гарантовані законом умови праці, соціальний захист та забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Підсудний ОСОБА_1 вину визнав повністю і показав,що він являючись фізичною особою підприємцем без оформлення трудових відносин, використовував найману працю ОСОБА_2, яка виконувала обов'язки диспетчера, в період з 24 жовтня 2011 по 28 березня 2012 року, ОСОБА_3, яка виконувала обов'язки диспетчера, в період з 24 жовтня 201 1 року по 28 березня 2012 року.

При цьому, в цей період із заробітку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодних внесків на їх соціальне страхування, загальнообов'язкове пенсійне страхування та сплату відповідних податків до бюджету не здійснювалося.

Також, в порушення вимог ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України за № 836 від 26.07.1996 року, якими визначено, що громадянам які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 5,2 грн.,він вказаним працівникам не нараховувалась та не виплачувалась доплата за працю на території радіоактивного забруднення.

Крім цього, в порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України він не проводив нарахування індексації грошових доходів, у зв'язку із ростом споживчих цін.

Ним використовувалася праця у нічний час та у святкові і неробочі дні та не проводилася відповідна доплата.Заробітна плата виплачувалася один раз на місяць.

Крім цього, він, використовував найману працю наступних жінок матерів: ОСОБА_4, достовірно знаючи, що остання має малолітнього сина, який не досяг чотирнадцятирічного віку, а також ОСОБА_6, достовірно знаючи, що остання має малолітню доньку. Просив не досліджувати докази по справі.

Враховуючи те, що підсудній не оспорює фактичні обставини справи предявленого йому обвинувачення за ст.ст.172 ч.1,2 КК України і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позіцїі, заслухавши думку учасників процесу та розяснивши їм положення ст.299 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Правильно кваліфіковані його дії за ст.172 ч.1 КК України, тому що він грубо порушив законодавства про працю, яке виразилось у використанні найманої праці без оформлення з ними трудових відносин.

Правильно кваліфіковані його дії і за ст.172 ч.2 КК України, тому що він грубо порушив законодавства про працю, вчинені щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років.

При обранні міри покарання суд враховує суспільну небезпеку скоєного злочину, обставини справи, особу підсудного.

Підсудній не судимий, вину визнав, щиро покаявся в скоєному, ці обставини суд вважає як помякшуючи.

Як особа він характеризується позитивно, працює.

Ураховуючи наведене , суд вважає можливим виправлення підсудного без ізоляції від суспільства.

На підставі викладенного,керуючись ст.ст.323,324,299 КПК України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним за ст.ст.172 ч.1,2 КК України і призначити покарання за ст.172 ч.1 КК України штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,тобто в сумі 850 грн.

За ст.172 ч.2 КК України штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,тобто в сумі 1700 грн

На підставі ст.70 КК України по сукупності злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворе і остаточне призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,тобто в сумі 1700 грн

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в закону силу залишити попередню-підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 15 діб з дня проголошення.

Суддя: В. Б. Мезін