Справа № 199/8884/17
УХВАЛА
15.12.2017

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровськ, одруженого, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому 13 грудня 2017 року повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання старшого слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 14.12.2017, погодженого з повноважним прокурором, ставиться питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , який підозрюється в тому, що 12 грудня 2017 року приблизно о 04 години 30 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . через оператора служби таксі «Мобаіл Таксі», з метою пересування по місту Дніпро, замовив собі автомобіль.
В цей же день, приблизно о 05:00 години, на виклик ОСОБА_4 за вищевказаною адресою приїхав водій служби таксі «Мобаіл Таксі» ОСОБА_7 на автомобілі марки Daewoo Lanos, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та фактично знаходиться у нього в користуванні. Після прибуття на виклик за вищевказаною адресою автомобіля таксі Daewoo Lanos під керуванням ОСОБА_7 , в салон зазначеного автомобіля сів ОСОБА_4 з яким вони поїхали по місту Дніпро за маршрутом, який вказував останній, а саме у напрямку житлового масиву «Фрунзенський» в м. Дніпро, при цьому розрахувавшись за проїзд на перед, передавши ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 200 гривень. Пересуваючись на таксі по місту Дніпро, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 доїхали до супермаркету «Варус», розташованого на житловому масиві «Фрунзенський» вул. Шолохова. 7 в м. Дніпро, де ОСОБА_7 припаркував свій автомобіль та разом з ОСОБА_4 пішов до зазначеного супермаркету. Повернувшись до автомобіля марки Daewoo Lanos, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 сіли в салон вказаного автомобіля, де останній відкупорив придбану ним в супермаркеті «Варус» пляшку вина яке почав розпивати самостійно. Не допивши до кінця приблизно чверть пляшки вина, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_7 , що їм необхідно їхати, після чого останній спробував завести двигун автомобіля, однак у нього не вийшло. Припускаючи, що в автомобілі могло закінчитись пальне, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 почали штовхати автомобіль у напрямку автозаправної станції, розташованої в районі будинку № 2 по вул. Висоцького в м. Дніпро. Штовхаючи зазначений автомобіль у напрямку автозаправної станції, ОСОБА_4 по дорозі зустрів свого знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким почав спілкуватися. В ході розмови ОСОБА_4 попросив ОСОБА_9 допомогти їм з ОСОБА_7 поштовхати вищевказаний автомобіль до автозаправної станції, на що той погодився. Таким чином, вони поштовхали автомобіль до автозаправної станції, розташованої в районі будинку № 2 по вул. Висоцького в м. Дніпро, де ОСОБА_7 заправив пальним належний йому автомобіль Daewoo Lanos, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та намагався його завести, однак у нього все одно не виходило.
У той час, коли ОСОБА_4 знаходився біля вищевказаного автомобіля, розташованого в районі будинку № 2 по вул. Висоцького в м. Дніпро, у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом належним ОСОБА_7 а саме: автомобілем марки Daewoo Lanos, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у висуненні категоричної вимоги передати йому ключі від замку запалення належного ОСОБА_7 вищевказаного автомобіля, на що останній відмовив.
Далі, 12.12.2017 приблизно о 08 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом Daewoo Lanos, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , переслідуючи спільну мету, який на той час, у свою чергу, стояв позаду ОСОБА_7 , не надаючи йому, таким чином, можливості втекти від них та уникнути протиправних дій, пов`язаних із незаконним заволодінням належним йому автомобілем Daewoo Lanos, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підійшов спереду до ОСОБА_7 та з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, самостійно дістав з правої кишені брюк в які був одягнений ОСОБА_7 ключі від замка запалення вищезазначеного автомобіля, які залишив після того у себе.
Внаслідок протиправних дій зі сторони ОСОБА_4 і ОСОБА_9 та бажаючи уникнути подальшого можливого застосування фізичного насильства з боку останніх, ОСОБА_7 не надаючи опору незаконним діям ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , виконуючи вимогу останнього, сів на заднє сидіння свого автомобіля. Подавивши таким чином можливу протидію ОСОБА_7 та реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в районі будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч волі власника ОСОБА_7 , сів за кермо автомобіля Daewoo Lanos, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого вставив ключ в замок запалювання, повернув його, тим самим привів двигун у дію та поїхав вулицями міста Дніпро. Приїхавши до будинку № 300 по вул. Інгульській в м. Дніпро, ОСОБА_4 зупинив автомобіль та наказав потерпілому ОСОБА_7 вийти з нього. Після чого, ОСОБА_4 рушив автомобіль у напрямку житлового масиву «Березанівка» в м. Дніпро, де проїжджаючи біля будинку № 304 по вул. Інгульська в м. Дніпро, не впорався з керуванням та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, тим самим повністю виконавши усі злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, що належить ОСОБА_7 .
Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.
12.12.2017 даний факт внесений до ЄРДР за № 0003216, правова кваліфікація: ч. 2 ст.289 КК України.

Про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, повідомлено 13.12.2017.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 заявив що визнає свою овину частково, а саме у тому, що сів за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння і скоїв ДТП. В момент ДТП в автомобілі знаходився водій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 . Автомобіль у водія ніхто не забирав. З місця ДТП він не скрився, тоді як водій скрився, а потім приїхав зі своїм керівництвом, які почали у нього вимагати кошти за автомобіль. Просив обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід. Додатково пояснив, що його було затримано о 13-00 годині.

Захисник ОСОБА_6 пояснив, що клопотання слідчого не вмотивоване, підозра не підтверджується, свідок ОСОБА_10 сів в автомобіль коли за кермом вже знаходився ОСОБА_4 . Просив врахувати, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, одружений, а отже має міцні соціальні зв`язки. Просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати ОСОБА_4 більш м`який вид запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , вважаю необхідним відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, виходячи з наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктом 5 частини першою статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 КПК України).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; протоколом огляду місця події від 12.12.2017 по вул. Інгульська, 135, в м. Дніпро; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 , для впізнання; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколом пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_10 для впізнання; рапортом інспектора УПП ОСОБА_14 ; речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.

Крім цього, у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року) зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.

Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Однак всупереч викладеному, органом обвинувачення не надано жодних вагомих доказів, які би посвідчували факти можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Одного лише формального зазначення про те, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, може переховуватись від слідства та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на потерпілого та свідків, недостатньо. Зазначене повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, яких слідчому судді органом досудового слідства, прокурором не надано, а обмежено лише формальним переліченням таких ризиків.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, суд згідно вимог ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який не досяг пенсійного віку та не має підтверджених медичними документами тяжких або хронічних захворювань;

4) відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців;

5) відсутність у підозрюваного постійного місця роботи;

6) відсутність відомостей про негативну репутацію підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має постійного джерела доходу;

8) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).

Під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором не наведено.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Під час вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , судом враховано те, що останній позитивно характеризуються за місцем проживання, що підтверджується наданою характеристикою голови квартального комітету ОСОБА_15 , має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання від 12.12.2017, офіційно одружений, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис №673), а отже має сталі соціальні зв`язки.

З урахуванням перелічених обставин, пояснень учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.110, 131,132, 176,177,178,181,183,184,186,193,ч.4 ст.194,ст.ст.195,196,197,369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло цілодобово.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за першою вимогою, носити електронний засіб контролю, утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками, не відлучатись з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 цілодобово з 15.12.2017 по 09.02.2018 13-00 годин, з урахуванням його фактичного затримання 12.12.2017 о 13-00 годині.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом та застосування електронного засобу контролю встановити з 15.12.2017 по 09.02.2018 13-00 годин.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосування електронного засобу контролю припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.
На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1