АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/749/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 289 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду

м. Києва від 21 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 0012596 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
за участю: прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року затверджено угоду про примирення, укладену 24 листопада 2017 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні

№ 0012596 від 11 вересня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Згідно з вироком на підставі угоди ОСОБА_7 визнаний винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом за таких обставин.

09 вересня 2017 року, приблизно о 17 годині ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, Русанівська набережна, 16, з корисливих спонукань, використавши завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , серія НОМЕР_1 , виданого 22 грудня 2006 року Мурованокуриловецьким РВ УМВС України в Вінницькій області, з вклеєною власною фотокарткою, звернувся до ОСОБА_9 з проханням укладання договору оренди і отримав у користування мопед марки «Yamaha Vino», д.н.з. НОМЕР_2 , який відповідно до п. 1.10 ПДР України є механічним транспортним засобом, що приводиться в рух за допомогою двигуна, таким чином незаконно заволодів указаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_9 , сів за кермо мопеда та поїхав у невстановленому напрямку.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , не маючи на меті повернути мопед, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Жукова, 31-А, з метою приховування кримінального правопорушення, зняв д.н.з. НОМЕР_2 з мопеда марки «Yamaha Vino», далі пересувався на ньому без номерів, а на початку жовтня 2017 року продав його за 6 000 гривень невстановленій особі, чимзавдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 13 000 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини

ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги, прокурор вважає, що суд затвердив угоду про примирення у кримінальному провадженні, в якому угода не може бути укладена, бо безпідставно не врахував, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, відноситься до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту і його безпосереднім об`єктом є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху механічного транспорту, а додатковим об`єктом виступають відносини власності на транспортний засіб, що виникають між власником і невласниками та інші речові відносини між володільцем обмеженого речового права на транспортний засіб і всіма іншими особами, крім самого власника. Оскільки неправомірні дії обвинуваченого першочергово завдали шкоди суспільним інтересам у сфері безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, укладання угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним у цьому провадженні неприпустиме, отже суд істотно порушив вимоги ч. 3 ст. 469 КПК України і ухвалив незаконний вирок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, думку потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскарженим в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд ухвалив вирок на підставі угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, і призначив узгоджене сторонами покарання у виді штрафу.

Доводи прокурора про те, що в цьому провадженні укладання угоди про примирення є неприпустимим, оскільки кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 289 КК України, яке вчинив ОСОБА_7 , окрім інтересів фізичної особи, було порушено публічні (суспільні) інтереси у сфері безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, слід визнати непереконливими з таких підстав.

Вказаний злочин є злочином середньої тяжкості, а згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена у кримінальних провадженнях щодо злочинів середньої тяжкості. Внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 , пов`язаних із незаконним заволодінням транспортним засобом, на переконання колегії суддів, було завдано шкоду лише потерпілому ОСОБА_9 , що слідує саме із провадження, та не завдано будь-якої реальної шкоди суспільним інтересам. Та ж обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку таким злочином завдається шкода суспільним інтересам і угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не відповідає інтересам суспільства.

Враховуючи викладене, визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону колегія суддів не може і приходить до висновку, що зміст угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , затвердженої вироком суду першої інстанції у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469 і п. 7 ст. 474 КПК України. Отже, судом першої інстанції було дотримано вимог кримінального процесуального закону.

Щодо посилань прокурора на інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4/13 від 05.04.2013 «Про доповнення до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012 № 223-1679/0/4-12 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод», то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі роз`яснення носять виключно рекомендаційний характер, в той же час колегія суддів приймає до уваги висновки Верховного Суду України, викладені в Постанові від 31 березня 2016 року (справа № 2-27кс16), за якими:

примирення є комплексним, міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованого на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають «складні» зв`язки між принципами публічності і диспозитивності (п.4);

Суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок (п.7);

отже, Суд вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес» (п.8);

під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого - це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) - це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права (п.11);

під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами (п.12);

угода про примирення, на думку Суду, являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси (п.13);

Суд підкреслює, що з прийняттям нового Кримінального процесуального кодексу України (2012 року), засада диспозитивності розширила свій вплив на значну категорію кримінальних проваджень і, насамперед, на кримінальні провадження щодо злочинів невеликої тяжкості (стаття 474 цього Кодексу), серед яких виділяється кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 286 КК, - так званий двооб`єктний злочин (п.15);

тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті (п.16);

значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінального-процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням (п.17).

За вказаних обставин, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , колегія суддів у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовляє.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11