Провадження №11-кп/792/518/17
Категорія ч.2 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
перекладача ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2017 року,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туркменбаши, Республіки Туркменістан, азербайджанця, громадянина Туркменістану, жителя АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, розлученого, офіційно не працюючого, раніше судимого:
- вироком Хмельницького міськрайонного суду від 30.05.2011 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 11.03.2014 року на невідбутий термін 1 рік 03 місяці 02 дні;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, на утриманні двоє малолітніх дітей, офіційно не працюючого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 постановлено обчислювати з 16 червня 2017 року, зарахувавши в строк покарання час попереднього ув`язнення з 17.03.2016 року по 15.06.2017 року включно, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без змін тримання під вартою.
Процесуальні витрати по справі в загальній сумі 1055 грн. 52 коп. стягнуто в рівних частинах по 527 грн. 76 коп. з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
За вироком суду, 17 березня 2016 року, приблизно о 21 годині, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в дендропарку, що по Старокостянтинівському шосе в м. Хмельницькому, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілих. При цьому, спочатку ОСОБА_8 приставив до шиї ОСОБА_14 лезо ножа та пред`явив вимогу передати всі цінні речі та грошові кошти, а ОСОБА_9 , тим часом, обхопив однією рукою ОСОБА_15 за шию, а іншою рукою наніс останньому декілька ударів в обличчя, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин правої навколо очної ділянки, крововилив під кон`юктиву правого ока та саден шкіри та підборіддя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Після чого, ОСОБА_9 попросив у ОСОБА_8 передати йому ножа, якого він гострою частиною леза приставив до шиї ОСОБА_15 та пред`явив вимогу негайно віддати усі цінні речі та гроші.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить, як вбачається з її змісту, вирок суду змінити та пом`якшити йому покарання.
Свої вимоги аргументує тим, що на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, батько пенсіонер, мати часто хворіє, а також просить врахувати добровільне відшкодування збитків потерпілим та їхню позицію, які просили його суворо не карати, а також його щире каяття та стан здоров`я.

Вважає, що його дії неправильно кваліфіковані, так як ніякої домовленості у нього з ОСОБА_8 не було, а тому відсутня така кваліфікуюча обставина, як вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб.

Захисник ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду, як незаконний, скасувати та закрити кримінальне провадження щодо її підзахисного.

Своїх вимоги аргументує не відповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що в основу обвинувального вироку покладені суперечливі показання потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , а також недопустимі та неналежні докази. Так, допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_15 так і не зміг чітко вказати механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_9 з моменту його затримання давав слідству і суду правдиві і послідовні показання, не змінював їх в угоду обставинам, чого не можна сказати про потерпілих, які надали слідству і суду щонайменше три варіанти показань.

На думку захисника, судом першої інстанції не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_9 в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.187 КК України.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_17 в своїй апеляційній скарзі з подальшими змінами до неї просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Свої вимоги аргументує тим, що усі докази, які прокурор використовує в якості доведення вини обвинувачених, є незаконними та недопустимими, зокрема: протоколи огляду місця події від 18.03.2016 року, 17.03.2016 року - огляд проведено без участі підозрюваного ОСОБА_8 , а також проведено особою, яка не була процесуально уповноважена на проведення досудового слідства; впізнання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 різними потерпілими проводилось слідчим ОСОБА_18 в один і той же час, а із фототаблиць, доданих до протоколів впізнання, не можна зробити однозначного висновку на кого ж вказувала потерпіла ОСОБА_14 ; показання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , до яких, на думку апелянта, слід ставитись критично та не враховувати їх при прийнятті рішення по справі; речові докази ніж - згідно висновку експерта на зовнішній поверхні ножа слідів рук не виявлено, а кров виявлена на лезі ножа не належить ОСОБА_8 , не встановлена дата вилучення ножа; речовий доказ грошові кошти вказані кошти виявлені в кабінеті слідчого, в якому, згідно інформації наявної в протоколі огляду місця події від 17.03.2016 року, ОСОБА_8 присутній не був, а сума коштів не відповідає тій сумі, яку було викрадено у потерпілих.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора, який просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав.
Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.
Зокрема, як в процесі судового так і в процесі апеляційних розглядів обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 фактично визнали та не заперечували обставин конфлікту з потерпілими ОСОБА_15 та ОСОБА_14 у вечірню пору в березні 2016 року в дендропарку м. Хмельницького, вчинення відносно останніх активних фізичних дій, в тому числі нанесення їм тілесних ушкоджень, однак викладали свою версію подій. При цьому ОСОБА_8 не заперечував та ствердив обставини, що після вчинення нападу на потерпілих позбувся ножа, який використовував в процесі скоєння протиправних дій, викинувши його в сміттєвий бак, де такий згодом і був виявлений.

Обставини спричинення їм тілесних ушкоджень саме обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в березні 2016 року, висловлювання погроз з застосуванням ножа, з метою заволодіння їх коштами та майном в час та при обставинах, які зазначені у вироку, повністю ствердили допитані судом потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Показаннями працівників патрульної поліції свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які показали, що у вечірню пору в березні 2016 року, отримавши повідомлення потерпілих про напад на них в дендропарку м. Хмельницького, в процесі проведення оперативних заходів, затримали обвинувачених, яких ОСОБА_15 та ОСОБА_14 опізнали, як осіб, які, спричинивши їм тілесні ушкодження та погрожуючи застосуванням ножа, заволоділи належним їм майном.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину об`єктивно стверджується даними протоколу огляду місця події з ілюстративною таблицею, з яких вбачається, що в сміттєвому баку центральної алеї дендропарку м. Хмельницького виявлений складний ніж з плямами бурого кольору, тобто саме там, де за словами обвинуваченого ОСОБА_8 він його позбувся (а.п. 153-155, т. 1).

Даними висновку експерта № 322 від 01.04.2016 року стверджується, що потерпілому ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу м`яких тканин правої навколо очної ділянки, крововиливу під кон`юктиву правого ока, що могли утворитися від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею; садна шкіри підборіддя, що могли утворитися як від удару тупим твердим предметом, так і з наданням тілу прискорення, так і без.

Вказані тілесні ушкодження могли утворитися як від ударів кистями рук, стиснутих в кулаки, взутими ногами чи подібними предметами, не виключено, під час та за обставин, на які вказує потерпілий, та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки).

Судячи по кольору та стану загоєння тілесних ушкоджень, вони можуть мати давність утворення до 1-ї доби до початку проведення судово-медичної експертизи 18.03.2016 року (а.п. 161-162, т. 1).

Проаналізувавши висновок судово-медичної експертизи в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виявлені у потерпілого ОСОБА_15 тілесні ушкодження спричинені внаслідок побиття обвинуваченими, оскільки це повністю узгоджується з належними, об`єктивними, вищенаведеними, дослідженими судом доказами.
Із змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання вбачається, що потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_14 прямо вказали на обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , як на осіб, які в дендропарку м. Хмельницького у березні 2016 року, застосовуючи насильство, в тому числі ножа, намагалися відкрито заволоділи належним їм майном (а.п. 171-172, 173-174, т. 2).
Даними протоколу проведення слідчого експерименту стверджується, що обвинувачений ОСОБА_8 в присутності захисника та понятих, з застосування відеозйомки, що виключало вчинення на нього будь-якого тиску, в деталях, вказав місце та спосіб нанесення потерпілім тілесних ушкоджень обвинуваченими (а.п. 179-181, т. 2).
Із даних висновку судово-психіатричної експертизи № 358 від 15.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_9 на період вчинення кримінального правопорушення, виявляв органічний емоційно-лабільний розлад внаслідок перенесеної ЧМТ, виявляє і на даний час, про те цей розлад не залишає його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
ОСОБА_9 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.п.215-217, т. 2).
Тобто, обвинувачений ОСОБА_9 психічним захворюванням не страждає, не страждав такими і на період вчинення інкримінованого йому злочину, а тому міг та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто відносно скоєного і на теперішній час його можна вважати осудним.
Сукупність всіх вказаних обставин вчинення правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинувачених, що передувала події, вказують про узгоджені, цілеспрямовані, обдумані та умисні дії ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , спрямовані на протиправне заволодіння майном потерпілих за попередньою змовою між собою.
Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг сторони захисту про необґрунтованість заведення кримінального провадження та засудження ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченими, ні їх захисниками, не надано.
Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.
За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що вищенаведені докази вчинення злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
Колегія суддів відхиляє твердження сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до вчинення злочину в частині нападу з метою заволодіння майном потерпілих. Оскільки вказані твердження повністю спростовуються вищенаведеними, дослідженими судом, допустимими, належними, достовірними та достатніми доказами, які повністю узгоджуються між собою та з яких вбачається, що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи узгоджено, за попередньою змовою між собою, застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи ножем, вчинивши напад на ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , намагалися відкрито заволодіти майном потерпілих.
В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , при тому, що вони фактично повністю узгоджуються з показаннями самих обвинувачених щодо фактичних обставин провадження.

У зв`язку з цим підстав вважати, що потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , всі без виключення, оговорюють обвинувачених, враховуючи, що до цього вони знайомі не були, у колегії суддів не має.

Більше того, вказані твердження потерпілих повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ґрунтується виключно на суперечливих показаннях потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Оскільки їх вина у вчиненні злочину доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують показання потерпілих та спростовують твердження обвинувачених і їх захисників.
Належних та допустимих доказів, які б стверджували протилежне, істотного порушення органами досудового розслідування та місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права на захист обвинувачених, в матеріалах провадження не встановлено, не надано таких ні обвинуваченими, ні їх захисниками, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Ставлячи питання про скасування вироку, сторона захисту, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 органами досудового розслідування та судом не навела, а виключно обмежилася перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Ні обвинувачені, ні їх захисники не вказали конкретно, у чому полягає неправильність досудового розслідування та судового розгляду. Зазначені в твердженнях сторони захисту обставини в повному обсязі перевірені судом в установленому законом порядку під час з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами. При ухваленні вироку, суд дав належну оцінку доказам по справі щодо їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Оголошена ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підозра, кваліфікація їх дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.
Тому твердження сторони захисту, про те що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах досліджених в процесі судового розгляду. Дані протоколу огляду місця події від 17.03.2016 року в процесі досудового розслідування не покладено в основу доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину та визнано недопустимим доказом. А тому вимоги сторони захисту про фактично повторне визнання його недопустимим доказом не ґрунтується на вимогах закону та прямо суперечить йому.
Не може погодитися колегія суддів з доводами сторони захисту щодо закриття кримінального провадження внаслідок необхідності визнання недопустимими доказами даних висновків експертів № 38-Х від 31.05.2016 року та № 375-Д від 24.04.2016 року стосовно дослідження вилученого ножа, так як в процесуальних документах про призначення експертних досліджень невірно зазначена дата вилучення предмету дослідження ножа, замість 18 вказано 17 березня 2016 року.
Оскільки, як з`ясовано в процесі судового розгляду, в тому числі під час допиту судом слідчого ОСОБА_25 та експерта ОСОБА_26 , розбіжність у даті проведення процесуальної дії є технічною опискою. Тобто, вказані розбіжності не впливають на результати встановлених даних, є не суттєвими та такими, що не впливають на встановлення істини у провадженні та усунуті судом в процесі судового розгляду.
При цьому, в матеріалах кримінального провадження встановлено ряд інших вищенаведених, беззаперечних доказів вини обвинувачених у вчиненні злочину, а місцевий суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, як на докази вини ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на дані висновків експертів № 38-Х від 31.05.2016 року та № 375-Д від 24.04.2016 року, стосовно дослідження вилученого ножа, не посилався та в основу вироку їх не поклав.
З огляду на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в процесі нападу на потерпілих використовували ніж, який приставляли до шиї потерпілих та висловлювали погрози застосування ножа, з метою позбавлення їх життя у випадку не виконання їхніх вимог щодо передачі майна, в процесі нападу спричинили ОСОБА_15 тілесні ушкодження, беручи до уваги обстановку на місці події, перевагу у фізичній силі, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.
Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, його підвищену суспільну небезпечність, спосіб та механізм його вчинення.

Як стверджується матеріалами провадження вину у вчиненні злочину ОСОБА_8 не визнав навіть під тиском зібраних у справі доказів, даних виявлення жалю, спроби виправити ситуацію у справі не встановлено. Достатніх заходів для досягнення порозуміння з потерпілими не вживав.

Тому застосування до нього ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, його особу, який раніше неодноразово судимий, з попередніх судимостей жодних висновків не зробив, незадовго після відбування реального покарання вчинив новий умисний злочин, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, спосіб та механізм вчинення злочину, наявність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімального розміру, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_9 хоча і призначено з врахуванням ст. 69 КК України, однак без належного врахування вимог ст. 65 КК України та особи ОСОБА_9 .
Зокрема, судом взято до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким та поєднаний з застосуванням насильства, враховуючи його підвищену суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, який не працює, жодних доходів немає, вчинив умисний корисливий злочин, правильно обрав йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді ізоляції від суспільства, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
При цьому судом враховано, що злочин ОСОБА_9 вчинив в стані алкогольного сп`яніння, тому ця обставина визнана судом такою, що обтяжує покарання.
Поряд з цим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в повному обсязі не взято до уваги, що він раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, повністю відшкодував заподіяні збитки, думку потерпілого ОСОБА_15 , який просив суворо не карати ОСОБА_9 , який має на утриманні двох дітей, виявляє органічний емоційно-лабільний розлад внаслідок перенесеної ЧМТ, роль кожного у вчиненні злочину, саме те, що ініціатором його вчинення є ОСОБА_8 , що є пом`якшуючими покарання обставинами і істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину.
За таких обставин, враховуючи пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_9 обставини, якими є те, що він раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілого ОСОБА_15 , який просить суворо не карати ОСОБА_9 , який має на утриманні двох дітей, виявляє органічний емоційно-лабільний розлад внаслідок перенесеної ЧМТ, роль кожного у вчиненні злочину, саме те, що ініціатором його вчинення є ОСОБА_8 , те що збитки завдані злочином повністю відшкодовані, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_9 покарання, з застосуванням положень ст. 69 КК України, обравши таке нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті КК України, за якою кваліфіковані його злочинні дії.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 змінити.
Пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 16 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2