У Х В А Л А
22.01.2018 р.
Колегія суддів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
з участю сторін: - прокурора ОСОБА_5 ,
- обвинуваченого ОСОБА_6 ,
- захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000361 від 28.12.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,
ВСТАНОВИВ:
03.10.2017 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000361 відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.307 КК України, за ознаками незаконного зберігання наркотичних засобів в особливо великих розмірах та психотропних речовин у великих розмірах з метою збуту.
19.01.2018 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями №145/1486/17 у зв`язку з тимчасовою хворобою головуючої в складі колегії судді Жмеринського міськрайонного суду ОСОБА_9 її вилучено із складу колегії суддів, натомість до складу колегії за процесуальним статусом головуючого судді включено суддю Жмеринського міськрайонного суду ОСОБА_1 .
На початку судового засідання захисником ОСОБА_8 усно заявлено відвід суддям Жмеринського міськрайонного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на те, що попереднім складом колегії суддів вони вже приймали участь у розгляді цієї справи, ухвалювали рішення та досліджували певні докази, внаслідок чого у них вже сформувалася власна думка по обставинам кримінального провадження, а тому вони можуть впливати на головуючого суддю переважною більшістю голосів.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали заяву про відвід вказаним суддям.
Прокурор вважав доводи захисників та обвинуваченого щодо заявленого відводу безпідставиним та невмотивованими, у зв`язку з чим просив відмовити у його задоволенні.
У відповідності до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, зокрема, клопотання про відвід, суд на виконання відповідних обов`язків також з`ясував думку сторін кримінального провадження щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з огляду на нетривалий залишковий період його дії.
При цьому прокурор також вказав про неможливість закінчення судового розгляду в межах наразі продовженого строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , термін якого закінчується 28.01.2018 року, у зв`язку з чим вважає доцільним продовжити на 60 днів строк його тримання під вартою з підстав того, що попередньо визначені ризики, пов`язані із можливістю обвинуваченого переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, протиправно впливати на свідків, посилаючись на обставини відсутності у обвинуваченго постійного доходу та виокремлення в самостійне провадження матеріалів за проведеним обшуком житла обвинуваченого наразі не зникли.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_7 заперечили щодо продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник ОСОБА_8 подав письмове клопотання, за змістом якого просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на наявність у обвинуваченого сім`ї та трьох неповнотініх дітей, існування у нього роботи до часу його затримання, а також зауважив, що обвинувачений хворіє та не може завершити лікування в умовах тримання під вартою, за сукупністю чого він не має ніякої потреби переховуватись від суду або вчиняти інші злочини чи впливати на свідків.
Заслухавши думки сторін, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч.1,2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
У відповідності до положень ст.75 КПК України, зокрема, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого ч.3 ст.35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Згідно вимог ч.1 ст.76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в судді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, при перегляді судових рішень Верховним Судом України або за нововиявленими обставинами.
Положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір, зокрема, щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 року незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності визнано порушенням п.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Фельдман проти України", п.97).
Згідно вимог п.2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Згідно змісту п.69,70 Рішення Європейського Суду з прав людини від 10.03.2010 року "Мироненко та Мартенко проти України" застережено, що застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.
На підставі викладеного та враховуючи, що судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приймали участь у розгляді цього кримінального провадження як у підготовчому засіданні, так і в порядку судового розгляду, безспосередньо дослідуючи докази, у первісному складі колегії суддів ухвалювали судові рішення, пов`язані з реалізацією прав та обов`язків сторін, приймаючи до уваги практику Європейського Суду з прав людини щодо гарантування права на справедливий судовий розгляд неупередженим та безстроннім судом, колегія суддів вважає, що заява захисника ОСОБА_8 про відвід вказаних суддів з числа колегії від участі у розгляді цієї кримінальної справи підлягає задоволенню.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідні підстави містяться у наведеному Рішенні Європейського Суду з прав людини, практика якого підлягає обов`язковому застосуванню судами України.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, попередньо продовжений строк якого спливає 28.01.2018 року, та в межах якого вочевидь відсутні можливості закінчення судового розгляду за потреби відповідного вирішення процесуальних питань за наслідком прийняття рішення про відвід заявлених суддів, колегія суддів вважає, що застосований щодо ОСОБА_6 під час досудового розслідування згідно ухвали слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.08.2017 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та послідовно продовжений ухвалами Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2017 року та від 30.11.2017 року наразі слід продовжити з наступних підстав.
Так, колегія суддів враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його вік, характер висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у їх взаємозв`язку із можливими ризиками по справі, що досі не зменшились та не вичерпались зокрема, що обвинувачений, з урахуванням вказаного, досить вірогідно може переховуватись від суду з метою уникнути покарання, або незаконно впливати на свідків, відтак не вбачає достовірних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобіганню цих ризиків та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого соціальних зв`язків не спростовують ознак грунтовності пред`явленого обвинувачення, а також не зменшують вказаних різиків до ступеню можливості застосування більш м`якого виду запобіжного заходу.
При цьому колегія суддів також об`єктивно зважає на обставини того, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 обрано із одночасним встановленням грошового розміру застави, що не визначає нездоланих обмежень використання обвинуваченим права на більш м`який вид альтернативного запобіжного заходу.
Тому судом визначається, що продовження дії застосованого виняткового запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в цьому випадку є виправданим, оскільки в наявності більш вагомий суспільний інтерес у виді права на справедливий судовий розгляд, а також унеможливлення переховування обвинуваченого від суду, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалюють над принципом поваги до свободи особистості, що становить достатні підстави його продовження строком на 30 днів.
Враховуючи викладене, керуючись ст.75, 76, 80, 81, 178-183, 331 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.08.2017 року, продовжити на 30 днів, тобто до 20.02.2018 року включно.
Заяву захисника ОСОБА_8 про відвід суддів задоволити.
Відвести суддів Жмеринського міськрайонного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від участі у розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.3 ст.307 КК України.
Кримінальне провадження направити до канцелярії Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області для визначення членів колегії суддів у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді