Номер провадження:1-кс/521/4816/17
УХВАЛА
06 листопада 2017 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка звернулась зі скаргою, прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність начальника СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:
Зазначена скарга, відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 13.10.2017 року, передана на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси після визначення підсудності.

Як вбачається зі скарги, ОСОБА_4 вказує на бездіяльність начальника СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 щодо невнесення до ЄРДР, у порядку ст. 214 КПК України, відомостей про вчинені злочини.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав скаргу та вказав, що 03.10.2017 року звернувся до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про кримінальне правопорушення, яка була прийнята та він отримав талон-повідомлення №005188 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) від 03.10.2017 року. Однак, відповідні відомості зазначені в заяві про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було.

Прокурор заперечував у задоволенні скарги.

Перевіривши скаргу та додані до неї документи, вислухавши учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Однак, реєстрації підлягають тільки заяви або повідомлення, які містять ознаки злочину, а не будь-які інші відомості. Так, відповідна заява чи повідомлення повинні містити об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Тому як наслідок, якщо заява не містить таких даних, вона не є обов`язковою для внесення до ЄРДР.

В заяві на ім`я начальника Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 03.10.2017 року ОСОБА_4 вказав на наявність, на його думку, в діях керівника Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 та судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 ознак злочинів, передбачених ст. 28, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 376-1 КК України в зв`язку з здійсненням ними своїх посадових обов`язків.

Дослідивши заяву та вислухавши пояснення заявника в судовому засіданні, слідчим суддею неможливо встановити, які саме дії та відповідно до яких протиправних фактів ОСОБА_4 вважає, що зазначені в заяві особи вчинили злочини.

В своїй заяві ОСОБА_4 неодноразово вказує на незаконність та упередженість судді ОСОБА_7 при постановленні ним рішень. Зокрема, заявник зазначає, що суддею ОСОБА_7 було постановлено ухвали, які скасовувались апеляційним судом Одеської області та послався на те, що судді апеляційного суду при винесенні своїх рішень вказали на недотримання суддею ОСОБА_7 норм КПК України. Таким чином, ОСОБА_4 вбачає в діях судді ОСОБА_7 ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України та вказує, що прийняті відносно нього п`ять ухвал є упередженими та мають ознаки завідомо неправосудних рішень.

Слід зазначити, що саме по собі скасування рішення судом апеляційної інстанції не може означати, що воно є завідомо неправосудним, т.я. право на оскарження передбачене ст. 24 КПК України, відноситься до загальних засад кримінального провадження і наявність такого права свідчить про те, що судді при прийнятті рішень в силу низки обставин, в тому числі через неоднозначну судову практику чи відсутність єдиної позиції по певних рішеннях в судах вищих інстанцій, можуть допустити помилку.

Тобто, скасування судового рішення судом вищої інстанції не є безумовною причиною вважати це рішення неправосудним. Крім того, у рішенні по справі №5-24кс14 Верховний Суд України зазначив, що постановлення завідомо неправосудного акта, відповідальність за яке передбачене ст. 375 КК України, є спеціальним видом службового зловживання у здійсненні правосуддя, суб`єкт якого (суддя) умисно з будь-яких мотивів свідомо і цілеспрямовано використовує своє службове становище всупереч інтересам правосуддя. Поняття «неправосудне судове рішення» у поєднанні з вказівкою на «завідомість» його постановлення підкреслює цілеспрямований характер злочинних дій судді, його свідоме прагнення та бажання всупереч матеріальному чи процесуальному закону і (або) фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може бути і не є актом правосуддя.

Також, для встановлення в діях судді злочину, склад якого передбачений ч. 2 ст. 375 КК України, необхідно довести що вчинене діяння є суспільно небезпечним, не є малозначним і вчинене за відсутності обставин, що виключають злочинність діяння. За відсутності зазначених ознак, відсутні і підстави вважати, що дії судді можуть містити склад злочину, передбаченого ст.375 КК України.

Заява ОСОБА_4 таких даних не має, а лише містить відомості про те, що суддя ухвалив рішення з якими він не згодний і які були скасовані.

Що стосується обставин, відповідно до яких ОСОБА_4 вказує на наявність в діях судді ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 376 КК України, то зі скарги вбачається лише те, що дві ухвали слідчого судді мають однаковий номер і цей факт суперечить автоматизованому розподілу судових справ між суддями відповідно до якої, кожна справа має свій унікальний номер.

Однак, жодних відомостей, які б вказували на будь-які дії з боку судді ОСОБА_7 спрямованні на незаконне втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, заявник не надав.

Також незрозумілими є обставини зазначені ОСОБА_4 щодо дій судді ОСОБА_7 які на його думку, підпадають під ознаки злочину, передбаченого ст. 382 КК України. Так, заявник вказав що 30.06.2017 року інший слідчий суддя задовольнив аналогічну скаргу, в задоволенні якої суддя ОСОБА_7 відмовив. Виходячи з цього, є не зрозумілим, яке рішення і як саме суддя ОСОБА_7 повинен був виконувати або якими діями перешкоджав в його виконанні.

Крім цього, в своїй заяві ОСОБА_4 просить внести до ЄРДР відомості щодо вчинення злочину керівником Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 та суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 , передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Однак, в цій же заяві ОСОБА_4 вказує на те, що відносно керівника Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 вже внесені відомості до ЄРДР за №0002664 від 05.07.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Що стосується судді ОСОБА_7 та можливості вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України то слід вказати наступне. Відповідно до ст. 365 КК України суб`єктом даного злочину є працівник правоохоронного органу, однак, враховуючи що посада судді не відноситься до посади працівника правоохоронного органу, суддя ОСОБА_7 фактично не може бути суб`єктом даного злочину.

З урахуванням викладеного, дослідивши скаргу ОСОБА_4 та його заяву про вчинення кримінальних правопорушень від 03.10.2017 року, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги, т.я. відомості зазначені в заяві належним чином не підтверджені та достатньо не обґрунтовані.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_4 від 05.10.2017 року на бездіяльність начальника СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1