Дата документу 25.09.2017

Справа № 334/4026/16-к
Провадження № 1-кп/334/70/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003136 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, освіта середня. працює знімальником-укладальником ПАТ «Запоріжвогнетрив», одруженого, має на утриманні сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч. 2 КК України,

в с т а н о в и в :

17.05.2016 року, приблизно о 16 годин 50 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ГАЗ 2410 ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Гребельної в м. Запоріжжі, з боку плотини ДніпроГЕСу в напрямку вул. Каховської.
В цей же час, в зустрічному напрямку для водія ОСОБА_4 , по проїзній частині вул. Гребельної, здійснював рух водій ОСОБА_8 , який керував мікроавтобус «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В салоні зазначеного мікроавтобус якості пасажирів знаходилися ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11
Також в цей же час, біля будинку № 1, проїзну частину вул. Гребельної, нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою «зебра», переходив пішохід ОСОБА_7 , що рухався зліва направо по напрямку руху автомобіля «ГАЗ 2410 ЗНГ» під керуванням водія ОСОБА_4
17.05.2016 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_4 , рухаючись по вул. Гребельній, біля будинку № 1, маючи об`єктивну можливість побачити на проїзній частині пішохода ОСОБА_7 , діючи в порушенні вимог п. 18.1 Правил дорожнього України, де вказано «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпекам не надав переваги в русі пішоходу ОСОБА_7 та можливість завершити йому перехід проїзної частини.
З метою об`їзду пішохода ОСОБА_7 , водій ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, де вказано, що: «Перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» змінив напрямок руху автомобіля та виїхав на смугу руху зустрічного транспорту, де скоїв наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , після чого продовживши рух далі автомобіль «ГАЗ 2410 ЗНГ» скоїв зіткнення передньою частиною з передньою лівою частиною мікроавтобусу «MERCEDES - BENZ» під керуванням водія ОСОБА_8 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди:
- пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2254МД від 24.06.2016 року, отримав тілесні ушкодження: - «закриту черепно-мозкову травму: перелом склепіння черепа(правої тім`яної та луски правої скроневої кісток), численні вогнища забоїв головного мозку(лобній, тім`яній та правій скроневій частках); садни спинки носа; підвивих з наступним видаленням 43 зубу; гематома повіки правого ока, яків сукупності кваліфікуються, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення»;
.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 399/16 від 17.06.2016 року, невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з наїздом на пішохода ОСОБА_7 . Невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з зіткненням автомобілів. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 .
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину за вищенаведеними обставинами визнав повністю, підтвердив суду, що дійсно 17.05.2016 року ним було скоєно ДТП, внаслідок якої було здійснено наїзд на потерпілого ОСОБА_7 . Зазначив, що цивільний позов потерпілого він не визнає, оскільки ним у добровільному порядку компенсовано потерпілому 25000 гривень.

Потерпілий у судовому засіданні пояснив наступне, 17.05.2016 року переходячи дорогу по пішохідному переходу на нього було скоєно наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чього ним отримані тяжкі тілесні ушкодження.

Зазначив, що ним подано цивільний позов (який згодом уточнив), просить його задовольнити. Вина ОСОБА_4 , крім визнання ним своєї провини у скоєні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується наступними письмовими доказами, наданими прокурором у судовому засіданні, а саме:

- висновком експерта №2254МД від 24.06.2016 року, у якому зазначено, що пішохід ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження: - «закриту черепно-мозкову травму: перелом склепіння черепа(правої тім`яної та луски правої скроневої кісток), численні вогнища забоїв головного мозку(лобній, тім`яній та правій скроневій частках); садни спинки носа; підвивих з наступним видаленням 43 зубу; гематома повіки правого ока, яків сукупності кваліфікуються, як ТЯЖКЕ тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення».
- висновком експерта №204/к від 12.04.2017 року, у якому зазначено, що відповідно до «Висновку експерта» № 2254МД від 15.06.2016 р.. в умовах дорожньо-транспортної пригоди 17.05.2016р. ОСОБА_7 1951 р.н. були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, представленої переломом кісток склепіння черепа (правої тім`яної кістки з переходом на луску правої скроневої кістки) з вогнищами забоїв головного мозку в лобних, правій скроневій і тім`яній частках: садна спинки носа; підвивиху 3-го ступеня третього зуба праворуч на нижній щелепі, гематоми повіки правого ока.
- висновком судово-автотехнічної експертизи № 399/16 від 17.06.2016 року, у якій зазначено, що невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з наїздом на пішохода ОСОБА_7 . Невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з зіткненням автомобілів. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 .

- протоколом огляду огляд диску «CD - R» з відеозаписом обставин скоєння ДТП від 17.05.2016 року на вул. Плотинній біля будинку № 1, який був 17.05.2016 року наданий слідчому гр. ОСОБА_8 .
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

У справі наявні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання своєї вини та розкаяння у вчиненому, часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на диспансерному обліку в КУ «Обласна психіатрична лікарня», КУ «Запорізький обласний наркологічний диспансер» не перебуває, раніше не судимий.

Враховуючи викладені обставини справи і дані, що характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілого, суд вважає, що його виправлення можливе без його ізоляції від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд також вважає за необхідне не призначати обвинуваченому додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами , зважаючи на те, що обвинувачений щире розкаявся, частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, попросив у нього вибачення, крім того, позбавлення посвідчення водія лишить можливості працювати та утримувати сім`ю.

Потерпілим було подано цивільний позов, який згодом ним був уточнений, згідно з яким він просить стягнути ОСОБА_4 суму матеріальних збитків у розмірі 17832 грн., - розмір заподіяних матеріальних збитків, 100000 грн. - розмір заподіяної моральної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов не визнав, посилаючись на той факт, що ним у добровільному порядку вже компенсовано потерпілому 25000 гривень.

Судом встановлено, що обвинувачений сплатив у добровільному порядку потерпілому ОСОБА_7 , в якості компенсації матеріальної та моральної шкоди, суму у розмірі 25000 гривень, що підтверджується розпискою від 23.05.2016 р.

Таким чином, враховуючи той факт, що обвинуваченим було передано потерпілому грошові кошти у розмірі 25000 гривень, в рахунок компенсації матеріальної шкоди, яка склалася із витрат на придбання ліків та проходження курсу лікування обвинуваченим у розмірі 17832,48 копійок, то, вимоги потерпілого, щодо стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків у розмірі 17832 гривень не підлягають задоволенню.

. Крім того, розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, в частині, стягнення втраченого середньомісячного заробітку, суд враховує наявність документально підтверджених доказів та наявності доказів відшкодування її обвинуваченим під час розгляду справи. Зокрема, що стосується позовних вимог про стягнення втраченого середньомісячного заробітку, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із змісту ч.1 ст.1195 ЦК України вбачається, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності (абз.1 ч.1 ст.1197 ЦК України).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано доказів наявності факту та ступеню втрати професійної або загальної працездатності.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог потерпілого про стягнення з обвинуваченого втраченого середньомісячного заробітку.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то доводи щодо відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , суд вважає обґрунтованими та доведеними частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

Так, під час судового розгляду зазначеного кримінального правопорушення судом встановлено, що внаслідок протиправних вищезазначених дій обвинуваченого, потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає з урахуванням характеру правопорушення, фізичних і душевних страждань, , ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, суд вважає розумним і достатнім буде відшкодування моральної шкоди потерпілому у розмірі 30 000 грн.

Долю речових доказів вирішується на підставі ст..100 КПК України
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

з а су д и в :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, без позбавлення прав керування транспортним засобом.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на один рік, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково:

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 30000 (тридцять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Речові докази по справі: мікроавтобус «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 повернути ОСОБА_12 .
Речові докази по справі: автомобіль «ГАЗ-2410» р.н. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1