Справа № 183/5192/17
№ 1-кп/183/993/17
В И Р О К
іменем України
13 листопада 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000297 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, солдата військової служби за мобілізацією, сапера 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 за № 49 від 20 червня 2014 року (по стройовій частині) солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду сапера 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 . Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 за № 175 від 05 листопада 2014 року солдата ОСОБА_4 було направлено на лікування до лікувального закладу військової частини НОМЕР_2 , звідки його було виписано 06 листопада 2014 року та в цей день він повинен був повернутися до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступити до виконання своїх службових обов`язків.

Однак, 06 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 09 жовтня 2017 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та повідомив про себе.

Таким чином, 06 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та був відсутній у військовій частині до 09 жовтня 2017 року без поважних причин, і його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. В скоєному щиро кається. Давати показання відмовився, просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» оскільки має малолітню дитину.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину 2008 року народження. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Тому, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції ч. 3 ст. 407 КК України, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Між тим, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Розглядаючи питання щодо застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд враховує наступне.

Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року (надалі Закон).

Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі, передбачених п. «в» зазначеної ст. 1 Закону не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про застосування амністії в Україні" особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Однак, відповідно до ст. 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , 2008 року народження, та батьківських прав щодо останньої він не позбавлений. Вчинений ОСОБА_4 злочин відноситься до категорії триваючих, який починається із самовільного залишення військовослужбовцем військової частини, місця служби або його нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, та закінчується відповідно його поверненням до військової частини, на службу, з`явленням із зізнанням чи затриманням правоохоронними органами. Отже, оскільки вчинений ОСОБА_4 злочин було закінчено 09.10.2017 року самостійним прибуттям до військової прокуратури, тобто після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», підстав для застосування положень цього Закону до обвинуваченого суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1