Справа № 635/5864/17
Провадження № 1-кп/635/454/2018
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3

потерпілий ОСОБА_4

представник потерпілого адвокат ОСОБА_5

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мерефа Харківського району Харківської області, громадянина України, раніше не засудженого, який має середню освіту, неодружений, не працевлаштований, має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

ВСТАНОВИВ:

суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 14 серпня 2017 року приблизно о 18:20 годині поблизу залізничної станції «Мерефа» за адресою: Харківська область, Харківський район, місто «Мерефа», вулиця Леонівська, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_4 , проявляючи агресію, вдарив останнього кулаком правої руки в область нижньої щелепи зліва, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи № 5644 Ая/17 від 14 вересня 2017 року щелепно-лицьову травму у виді двобічного перелому нижньої щелепи у виді перелому правого суглобного відростку та перелому тіла нижньої щелепи у ділянці 31-32 зубів, спричинивши тим самим останньому тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке не є небезпечним для життя, що спричинило за собою тривалий розлад здоров`я понад трьох тижнів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, щодо обставин його вчинення дав пояснення, так як це зазначено у вироку та підтвердив, що 14 серпня 2017 року приблизно о 18:20 годині поблизу залізничної станції «Мерефа» за адресою: Харківська область, Харківський район, місто «Мерефа», вулиця Леонівська, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_4 , вдарив останнього кулаком правої руки в область нижньої щелепи зліва; після чого покинув місце вчинення злочину. Також обвинувачений визнав вимоги потерпілого за цивільним позовом та не заперечував проти стягнення з нього грошової суми у розмірі 1746,00 гривень, що витрачені ОСОБА_4 на медикаментозне лікування та на відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 гривень.

З урахуванням такої позиції обвинуваченого, суд за згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом потерпілого та обвинуваченого, оголошенням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, доказів за цивільним позовом ОСОБА_4 , при цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною і роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого у вчиненому.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не вбачає.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не засуджений, за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, має малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи у сукупності обставини справи та особу обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості, але провину визнав, наявність тільки однієї обставини, яка пом`якшує покарання та позицію потерпілого, суд вважає, що для досягнення мети покарання, що являє собою не тільки кару і виправлення засудженого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів, ОСОБА_6 є достатнім призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

Стосовно заявленого клопотання обвинуваченого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають зокрема дітей, яким не виповнилося 18 років.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості, має малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і на день набрання цим Законом чинності 07 вересня 2017 року не позбавлений батьківських прав у відношенні останнього, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 про народження 10 серпня 2011 року ОСОБА_7 , що видане повторно 15 березня 2018 року Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за заявою обвинуваченого.

Таким чином, ОСОБА_6 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого, судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_6 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом має малолітнього сина та не позбавлений батьківських прав у відношенні нього, вчинив умисний злочин, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Стосовно вимог за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1746,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 25000,00 гривень, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд, аналізуючи докази, що надані потерпілим на підтвердження спричинення матеріальної шкоди, приходить до висновку, що цивільний позов у цій частині підлягає задоволенню, оскільки вказані у фіскальних чеках препарати придбані потерпілим за призначенням лікарів і саме для відновлення здоров`я у зв`язку з травмою отриманої внаслідок дій обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки судом встановлено, що в результаті злочинних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_4 спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що свого часу спричинило потерпілому фізичний біль та страждання, вплинуло на його фізичний стан здоров`я і у зв`язку з спричиненням тілесних ушкоджень потерпілий проходив курс лікування із застосуванням маніпуляції шинування та проведенням операції, що порушило звичайний життєвий ритм і як наслідок спричинило моральні страждання, тому суд вважає що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, яка з урахуванням усіх вищевказаних обставин у їх сукупності на засадах розумності, виваженості та справедливості, складає 10 тисяч гривень і позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, при цьому суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, шкода завдана вчиненням злочину відшкодовується незалежно від матеріального становища особи що завдала шкоди.

Витрати пов`язані із залученням експертів та речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

ОСОБА_6 на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від призначеного покарання - звільнити.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди в розмірі 1746 (одна тисяча сімсот сорок шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник, у частині, що стосується інтересів потерпілого, цивільний позивача, його представник в частині, що стосується вирішення цивільного позову але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1