Справа № 152/1131/17
В И Р О К
іменем України
29 грудня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,
представника органу пробації ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не одруженої, непрацюючої, раніше не судимої,

Обвинувачена ОСОБА_4 в квітні 2017 року на присадибній земельній ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_1 , якою остання користується, між овочевими культурами виявивши пророслі рослини маку, умисно не знищила їх під час просапування земельної ділянки та залишила проростати з метою дозрівання, і з квітня 2017 року до 04.07.2017 року незаконно умисно їх вирощувала, зокрема, здійснювала обробіток земельної ділянки з рослинами маку, тобто просапувала та знищувала бур`яни навколо рослин маку, з метою доведення рослин маку до стадії дозрівання, без мети їх подальшого збуту.
04.07.2017 року працівниками Шаргородського відділення поліції під час проведення огляду земельної ділянки в АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_4 , було виявлено незаконне вирощування рослин маку в кількості 1400 рослин, які, відповідно до висновку експерта за №1517 від 06.07.2017 року, є рослинами виду «Мак снотворний» та відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини, обіг яких допускається для промислових цілей.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, «поза розумним сумнівом», що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.
Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачена, свідки сторони обвинувачення та сторони захисту, щодо допиту яких заявлялися відповідні клопотання, досліджені документи, зібрані стороною обвинувачення.
Сторона захисту клопотань про приєднання і дослідження доказів, зібраних стороною захисту, не заявляла.
Будучи допитаною під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе у вчиненні злочину при обставинах, які викладені в обвинувальному акті від 28.11.2017 року із зміненим обвинуваченням, визнала. Суду показала, що в квітні 2017 року під час обробітку земельної ділянки по АДРЕСА_1 , де вона проживає, виявила пророслі рослини, проте, не знала, що то рослини маку. Здійснюючи посів грядки із сільськогосподарськими культурами буряка, моркви, гороху, вона спершу ці невідомі пророслі рослини маку вирубувала сапою. Пізніше, побачила, що ці розслини продовжують рости, проросли нові рослини. Коли рослини підросли, вона зрозуміла, що то рослини маку. Після цього вона подзвонила до своєї матері ОСОБА_7 і запитала, звідки стільки насіялося рослин маку та що з ними робити. Від матері їй стало відомо, що взимку матір із онуками мала намір напекти пирогів, але діти розсипали мак у будинку, тому остання зібрала килимок, на який розсипався мак і попросила дітей піти і витрусити килимок на вулицю. Виявилося, що діти витрусили килимок із насінням маку на присадибну земельну ділянку, де рослини хаотично проросли. Коли рослини маку проросли поміж посіяними нею сільськогосподарськими культурами, вона вирішила їх залишити для того, щоб після дозрівання зібрати насіння та використовувати для випікання пирогів. Рослини маку проросли на площі приблизно 6х1,2 метри. Так, вона, двічі обробляючи на грядці посіви моркви, буряка, обробляла двічі і рослини маку, так як просапувала, знищувала бур`яни. Рослини маку, що виросли посеред посіяного нею гороху вона обробила один раз, спершу просапала, а потім залишила, так як горох почав витися і повився на мак та на бур`ян, що виріс. Проте, вона вдруге мак, який проріс посеред грядки з горохом, не обробляла, так як поспіли полуниці і більша увага була приділена обробітку полуниць. Працівниками поліції було вирвано із її присадибної земельної ділянки, як зазначено в протоколі огляду 1400 рослин маку, проте, вона не здійснювала перерахунок рослин, але визнає, що їх у будь-якому разі, було більше п`ятсот рослин. До того ж, не всі ці рослини маку вона вирощувала належним чином, оскільки обробляла двічі і знищувала бур`яни та шкідники тільки на частині земельної ділянки, а іншу частину земельної ділянки, де ріс мак, обробила тільки один раз і не мала наміру використовувати ті рослини, бо вони росли в горохові і частково, в бур`яні. Вона мала намір після дозрівання гороху вирвати його, а рослини маку спалити. Коли в її домогосподарство прийшли працівники поліції, то вона дуже злякалася, переживала, нервувала, тому особисто не писала заяви про надання їм дозволу на огляд земельної ділянки. Таку заяву написав працівник поліції, а вона підписала, проте, вона не заперечувала щодо здійснення огляду, не чинила жодних перешкод. Після складення протоколу огляду вона його підписала, не висловлювала заперечень, чи зауважень, хоча тепер стверджує, що працівників поліції було троє, а в протоколі записаний тільки один. На теперішній час вона усвідомила свою протиправну поведінку, розкаюється у вчиненому, запевняє суд, що ніколи не вчинятиме злочинів, просить її суворо не карати, призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу, оскільки від того, що вона вирощувала мак для отримання насіння і застосування його в домашній випічці, не наступило тяжких наслідків, державі та особам не заподіяно шкоди. До того ж, вона не мала наміру використовувати стебла, листя та коробочки маку, а лише насіння, а все решту, після отримання насіння маку, мала намір знищити шляхом спалювання. Також, вона має намір поїхати на заробітки з метою утримання своєї сім`ї і призначення їй іншого покарання за вчинений злочин перешкоджатиме цьому.
Крім признання обвинуваченою ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину, її винуватість підтверджується наступними доказами:
- показаннями свідка ОСОБА_8 , який суду показав, що проживає у с. Володимирка Шаргородського району Вінницької області без реєстрації. 04.07.2017 року був запрошений у якості понятого при огляді земельної ділянки, яка прилягає до домогосподарства АДРЕСА_1 . Господиню цього домоволодіння ОСОБА_4 він не знає і вперше побачив при здійсненні огляду земельної ділянки, де росли рослини маку. Разом із ним у огляді земельної ділянки приймав участь ще один понятий жінка. Огляд земельної ділянки здійснювався у присутності ОСОБА_4 слідчим, який фотографував рослини маку і складав протокол, а ще два працівники поліції виривали мак на земельній ділянці і складали на купки. Частина земельної ділянки площею приблизно 8м.кв., на якій був посіяний мак, знаходилася за будинком біля садка. Земельна ділянка була неохайна, було багато бур`янів. Сільськогосподарські культури і рослини маку росли разом, але бур`ян повністю не був висапаний. Під час огляду та складання протоколу ОСОБА_4 не висловлювала ні зауважень, ні заперечень. Їй працівники поліції не погрожували, не залякували, не примушували щось підписувати. Протокол огляду був прочитаний, всі його підписали без будь-яких зауважень та заперечень. Крім земельної ділянки слідчий нічого не оглядав;
- показаннями свідка ОСОБА_7 , яка суду показала, що ОСОБА_4 є її старшою дочкою, яка проживає в АДРЕСА_1 . На початку 2017 року, коли вона приїхала із заробітків, то із онуками пішла в будинок доньки ОСОБА_4 , де мала намір напекти онукам пиріжків із маком. Мак купила в магазині. Прийшовши в будинок ОСОБА_4 , вона мак із упаковки пересипала в стакан і почала готувати продукти для випічки, але діти, граючись, розсипали мак на килимок, тому вона зібрала цей килимок і попросила піти і витрусити його на вулицю. Діти витрусили килимок на земельній ділянці, що вона зрозуміла, коли вийшла кликати їх в будинок. При цьому, діти бігали по снігу біля садка, і там же знаходився килимок. Навесні 2017 року донька ОСОБА_4 подзвонила їй і повідомила, що на земельній ділянці в одній частині густо проріс мак, вона вирвала частину рослин, але їх дуже багато. Вона сама порекомендувала дочці залишити частину рослин маку, щоб зібрати насіння для випічки пиріжків дітям. Влітку вона бачила, що рослини маку росли поміж посіяних донькою буряків, моркви, гороху. Площа із рослинами маку була двічі оброблена та обсапана донькою там, де мак ріс посеред моркви і буряків, як повідомила їй ОСОБА_4 , а посеред гороху рослини маку росли разом із бур`яном, оскільки донька просапала їх тільки один раз, а в подальшому не мала вільного часу займатися ним, так як приділила більшу увагу обробці полуниці, малини, смородини;
- даними, що містяться в рапорті о/у СКП Шаргородського ВП від 04.07.2017 року про виявлення факту незаконного вирощування рослин маку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_4 (а.с.77);
- відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 04.07.2017 року з фототаблицями до нього, з яких вбачається, що місцем події є присадибна земельна ділянка в АДРЕСА_1 , на якій насаджені плодові дерева, кущі, яка розділена стежкою і справа від стежки наявний посів рослин маку площею 1,2 метри на 6 метрів, які, як пояснила ОСОБА_4 , за участі та з дозволу якої проводився огляд, вона вирощувала для власних потреб, без мети збуту. Вказані рослини маку було вирвано, перераховано, поміщено до поліпропіленових мішків та опечатано. При перерахунку виявлено 1400 рослин маку. При цьому, під час огляду земельної ділянки та складання протоколу огляду ОСОБА_4 не висловлювала зауважень чи заперечень, що вбачається із самого протоколу огляду. Також, з фототаблиць до протоколу огляду місця події вбачається, що рослини маку ростуть рядками, частково мають цвіт, а частково рослини перебувають на стадії дозрівання, так як сформовані голівки з насінням маку (а.с.79-82);
- заявою ОСОБА_4 від 04.07.2017 року про надання добровільної згоди працівникам поліції на огляд її домогосподарства та присадибної земельної ділянки в АДРЕСА_1 (а.с.78);
- ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 05.07.2017 року про надання дозволу на обшук іншого володіння особи присадибної земельної ділянки в АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_4 , з метою відшукання, виявлення та вилучення рослин маку снотворного в кількості 1400 рослин. При цьому, з ухвали слідчого судді вбачається легалізація огляду, що мав місце 04.07.2017 року, в порядку, передбаченому ч.3 ст.233 КПК України, слідчим суддею перевірено чи дійсно були наявні підстави для проникнення до іншого володіння особи без ухвали слідчого судді і встановлено ці підстави для проникнення, оскільки особа, яка користується земельною ділянкою, підозрювалася у незаконному посіві та вирощуванні снотворного маку (а.с.93-95);
- постановою від 06.07.2017 року про визнання речовим доказом 1400 рослин маку снотворного, вилучених у ОСОБА_4 , та поміщення їх на зберігання в кімнату речових доказів Шаргородського ВП (а.с.96);
- висновком експерта від 06.07.2017 року за №1517, відповідно до якого надані на дослідження рослини в кількості 1400 одиниць, які вилучені у домогосподарстві ОСОБА_4 , мають анатомо-морфологічні ознаки рослини виду Мак снотворний, містять наркотично активні алкалоїди опію, є рослинами виду Мак снотворний, відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби і обіг яких допускається для промислових цілей (а.с.86-91).
Аналізуючи вказані вище докази, надані стороною обвинувачення, суд вважає їх належними та допустимими в силу вимог ст.ст.85, 86 КК України.
Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, в силу вимог ст.86 КК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.2 ст.86 КПК України, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно із рішенням Конституційного Суду України за №12рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Перевіривши наведені вище докази на їх належність та допустимість, суд вважає, що вони одержані стороною обвинувачення відповідно до вимог КПК України.
До висновку про належність та допустимість досліджених доказів, суд прийшов, виходячи не тільки із норм кримінального процесуального законодавства України, а й виходячи із практики Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, застосовується під час кримінального провадження.
Зокрема, у п.54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, у п.п.45-46 рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, а також у п.95 рішення у справі «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року Європейським судом висловлено правову позицію про те, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, передусім, регулюється національним законодавством; за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.
Таким чином, досліджені судом докази, надані стороною обвинувачення, є неналежними та допустимими доказами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню, зокрема, передбачених ч.1 ст.91 КПК України.
Пунктами 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання…
Обов`язок доказування обставин, передбачених ч.1 ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, в силу вимог ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Отже, суд вважає, що слідчим та прокурором надано судові належні та допустимі докази на підтвердження наявності події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України у діях ОСОБА_4 та винуватості останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.
При цьому, суд вважає помилковими зауваження захисника ОСОБА_5 щодо того, що докази, надані стороною обвинувачення містять недоліки і здобуті із порушеннями, які можуть свідчити про незаконне проникнення поліцією у володіння ОСОБА_4 , при цьому сторона захисту не ставить під сумнів достовірність та допустимість доказів.
Так, суд вважає помилковим ствердження сторони захисту про те, що ОСОБА_4 не надавала працівникам поліції добровільного дозволу і згоди на огляд її домогосподарства, зокрема її володіння земельної ділянки, так як не писала власноручно заяви про дозвіл на огляд, а тільки підписала її під тиском поліцейського, який вдався до залякування обвинуваченої, погрожував арештом та відібранням і поміщенням до інтернату неповнолітньої доньки, що викликало у ОСОБА_4 стресовий, нервовий, збуджений стан, до того ж, підписала заяву ОСОБА_4 у відсутності понятих, тому ця згода на огляд є, на думку сторони захисту, мнимою.
Вказане ствердження, на думку суду, є помилковим, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами.
Так, стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження того, що працівник поліції вдавався до залякування, примушування ОСОБА_4 підписувати заяву.
При цьому, ОСОБА_4 пояснила суду, що дійсно не писала самостійно заяви про надання дозволу на огляд домогосподарства, але підписала її без будь-яких зауважень та заперечень, а з приводу її нервового, збудженого емоційного стану та перебування у стресовому стані в заклади охорони здоров`я для лікування цього стану та наступної реабілітації не зверталася.
Крім того, нормами КПК України не встановлено вимог щодо присутності понятих при наданні особою згоди на огляд іншого володіння.
Також, суд вважає помилковим ствердження сторони захисту про те, що проникнення до іншого володіння ОСОБА_4 є незаконним, оскільки огляд здійснювався без ухвали слідчого судді, до внесення відомостей до ЄРДР, а звернення в наступному до слідчого судді, на думку сторони захисту, є підтвердженням незаконного проникнення, та, крім того, ухвала слідчого судді, якою 05.07.2017 року легалізовано незаконне проникнення до іншого володіння ОСОБА_4 також, на думку захисника обвинуваченої, є незаконною, так як не містить посилання на обставини, що дають дозвіл на проникнення без ухвали слідчого судді, передбачені ч.3 ст.233 КПК України.
Вказане ствердження, на думку суду є помилковим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після його самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Також, відповідно до ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування у кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Відомості до ЄРДР про вирощування ОСОБА_4 рослин маку внесено до ЄРДР 04.07.2017 року (а.с.76).
Підставою для внесення цих відомостей став рапорт о/у СКП Шаргородського ВП від 04.07.2017 року (а.с.77).
Отже, відомості до ЄРДР внесені відповідно до вимог ч.1 ст.214 та ст.25 КПК України, тобто невідкладно та не пізніше 24 годин після подання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення та після його самостійного виявлення працівником Шаргородського ВП.
При цьому, огляд земельної ділянки, якою користується ОСОБА_4 , здійснювався поліцейським відповідно до ст.25 КПК України, тобто з метою вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Так, саме ОСОБА_4 , а не іншу особу, в наступному слідчим Шаргородського ВП за погодженням із прокурором Жмеринської місцевої прокуратури повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.310 КК України (а.с.98).
Звернення слідчого 05.07.2017 року до слідчого судді Шаргородського районного суду із клопотанням про обшук не свідчить про незаконне проникнення працівника поліції в інше володіння ОСОБА_4 та про відсутність добровільної згоди останньої на огляд її земельної ділянки, оскільки ч.3 ст.233 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Слідчий звернувся до слідчого судді Шаргородського районного суду з клопотанням про обшук саме на виконання вимог ч.3 ст.233 КПК України, крім того звернувся невідкладно, зокрема, на наступний день.
Ухвала слідчого судді від 05.07.2017 року, якою надано дозвіл на обшук земельної ділянки, якою користується ОСОБА_4 (а.с.93-95), перебуває в законній силі, її законність не підлягає сумніву, оскільки ця ухвала не оскаржувалася стороною захисту, слідчий суддя надав дозвіл на обшук в межах, що відповідають нормам КПК.

Так, в п.75 рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року (остаточне 02.03.2011 року) у справі «Ратушна проти України» зазначено, «що для санкціонування проведення обшуку житла чи іншої власності закон вимагає, аби суди України були переконані у наявності достатніх підстав вважати, що речі, які розшукуються, можуть бути знайдені там».

Відповідно до п.49 рішення Європейського суду з прав людини від 28.04.2016 року (остаточне 28.07.2016 року) у справі «Багієва проти України» зазначено, що втручання у право на повагу до житла повинно мати на меті законне попередження злочину.

У вказаному рішенні ЄСПЛ звертає увагу на те, що при проведенні обшуку для розшукування певної категорії речей не можуть вилучатися інші речі, які не входять у обсяг обшуку речей (п.п.52, 54).

Суд констатує той факт, що слідчий суддя надав дозвіл на обшук земельної ділянки ОСОБА_4 в межах відшукання, виявлення та вилучення лише рослин маку снотворного в кількості 1400 рослин, які і були вилучені під час огляду, що здійснювався 04.07.2017 року, тобто не порушені межі обшуку, визначені судом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що слідчим суддею було перевірено чи дійсно були наявні підстави для проникнення до іншого володіння особи без ухвали слідчого судді і встановлено ці підстави для проникнення, оскільки особа, яка користується земельною ділянкою, підозрювалася у незаконному посіві або незаконному вирощуванні снотворного маку, враховуючи, що саме ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

Посилання сторони захисту на те, що в порушення вимог ст.104 КПК України, в протоколі огляду не зазначені всі особи, які приймали участь у огляді, є безпідставним, оскільки доказів того, що інші працівники поліції, крім слідчого ОСОБА_9 приймали участь у огляді земельної ділянки, суду не надано. Можлива присутність інших працівників поліції, крім слідчого ОСОБА_9 , на присадибній ділянці, не підтверджує факту здійснення ними дій, спрямованих на огляд земельної ділянки ОСОБА_4 .

Безпідставним є ствердження сторони захисту про те, що поліцейські 04.07.2017 року в присутності свідка ОСОБА_8 обговорювали питання про отримання ними хабара, оскільки доказів на підтвердження вимоги поліцейських від ОСОБА_4 коштів з метою неправомірної вигоди, суду не представлено. Сама ОСОБА_4 не підтверджувала факту звернення поліцейських до неї про надання будь-яких грошових коштів з будь-якою метою, пов`язаною із вчиненим нею злочином.

Також, суд констатує той факт, що ні обвинувачена ОСОБА_4 , ні поняті не зазначали в протоколі огляду місця події жодних зауважень чи заперечень, хоча не були позбавлені слідчим такої можливості, що не заперечувала сама обвинувачена.

Крім того, суд вважає помилковим ствердження адвоката ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 вирощувала тільки 10 відсотків самонасіяного на її земельній ділянці маку снотворного, а інша частина маку не вирощувалася, оскільки з показань свідка ОСОБА_8 та з фототаблиці до протоколу огляду вбачається, на його думку, що мак ріс хаотично, забур`янений, виходячи з наступного.

Так, сама ОСОБА_4 , надаючи показання суду, повідомила, що частину площі її земельної ділянки, на якій проріс мак, вона обробляла двічі, тобто просапувала та проривала бур`яни, які шкодять росту маку, там, де мак ріс у міжряддях сільськогосподарських культур буряків та моркви, а там, де рослини маку проросли серед посіяного нею гороху, вона обробляла, зокрема, просапувала та знищувала бур`яни тільки один раз, оскільки не мала достатнього часу присвятити належному обробітку всієї земельної ділянки, в тому числі і площі з самонасіяними рослинами маку, так як їй невідкладно слід було обробити обсапати, знищити бур`яни на площі із посадженими полуницею, малиною та смородиною.

До того ж, свідок ОСОБА_8 , надаючи показання суду, повідомив, що вся земельна ділянка мала неохайний вигляд, оскільки була досить забур`яненою.

Також, свідок сторони захисту ОСОБА_7 , надаючи показання суду, повідомила, що дійсно її донька ОСОБА_4 більшу увагу приділила обробітку земельної ділянки, де росли полуниця, малина та смородина, оскільки з реалізації цих ягід має певний дохід, а площу із самонасіяними рослинами маку ОСОБА_4 обсапувала від бур`янів щонайменше один раз, а частину площі двічі.

При огляді речових доказів безпосередньо в судовому засіданні та при перерахунку рослин маку сторона захисту не заперечувала того факту, що у кожному із семи поліпропіленових мішків із рослинами маку міститься по 200 рослин маку снотворного і не заперечувала того факту, що ОСОБА_4 вирощувала п`ятсот і більше рослин маку снотворного.

Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 28.11.2017 року із зміненим обвинуваченням, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.310 КК України, тобто незаконне вирощування снотворного маку в кількості п`ятисот і більше рослин, а саме: в квітні 2017 року на присадибній земельній ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_1 , якою вона користується, між овочевими культурами виявивши пророслі рослини маку, ОСОБА_4 умисно не знищила їх під час просапування земельної ділянки та залишила проростати з метою дозрівання, і з квітня 2017 року до 04.07.2017 року незаконно умисно їх вирощувала, зокрема, здійснювала обробіток земельної ділянки з рослинами маку, тобто просапувала та знищувала бур`яни навколо рослин маку, з метою доведення рослин маку до стадії дозрівання, без мети їх подальшого збуту.

04.07.2017 року працівниками Шаргородського відділення поліції під час проведення огляду земельної ділянки в АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_4 , було виявлено незаконне вирощування рослин маку в кількості 1400 рослин, які, відповідно до висновку експерта за №1517 від 06.07.2017 року, є рослинами виду «Мак снотворний» та відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини, обіг яких допускається для промислових цілей.

Проаналізовані вище докази, безпосередньо досліджені під час судового розгляду, є належними, так як підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та допустимими, так як отримані в порядку, встановленому КПК України, є послідовними, переконливими для суду у своїй сукупності і не викликають сумнівів у їх достовірності.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченої ОСОБА_4 щодо обставин вчинення злочину.

Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачена ОСОБА_4 , не заперечували.

Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні незаконного вирощування снотворного маку в кількості 1400 рослин на її присадибній ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в квітні-липні 2017 року.

Отже, ОСОБА_4 повинна нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.310 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Також, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), відповідно до яких встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, у зв`язку із чим судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись в залежність від наведених у обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнавати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнавати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.2 ст.310 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_4 щиро покаялася у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж судового розгляду обвинувачена визнала вину, надавала суду показання про обставини вчинення злочину, заявила про готовність нести кримінальну відповідальність, що свідчить про наявність належної критичної оцінки нею своєї протиправної поведінки.

Виходячи з аналізу обвинувального акту від 28.11.2017 року із зміненим обвинуваченням та безпосередньо досліджених судом доказів, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 не вбачає та не враховує такі пом`якшуючі покарання обставини, як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та активне сприяння розкриттю злочинів, про що зазначено прокурором у обвинувальному акті від 28.11.2017 року із зміненим обвинуваченням, оскільки суду стороною обвинувачення та стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності таких пом`якшуючих покарання обвинуваченої обставини.

Так, ні стороною захисту, ні стороною обвинувачення не наведено належних та допустимих доказів на підтвердження збігу негативних обставин, які заподіюють ОСОБА_4 страждання, негативно впливають на її психіку, викликали у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяло належному здійсненню нею самоконтролю поведінки та стимулювало девіантну, таку, що не відповідає загальноприйнятим нормам поведінку, якими, наприклад, можуть бути смерть чи тяжка хвороба рідної чи близької людини, хвороба самої обвинуваченої, втрата нею роботи, складні житлові умови, конфлікт у сім`ї, важкий матеріальний стан.

Навпаки, з досліджених судом доказів, зокрема, характеристики обвинуваченої органом місцевого самоврядування, довідки сільської ради про склад сім`ї та місце проживання ОСОБА_4 вбачається, що остання позитивно характеризується, щодо неї відсутні будь-які компрометуючі дані, виховує доньку.

Крім того, із матеріалів досудової доповіді органу пробації вбачається, що сім`я ОСОБА_4 не перебуває на обліку як сім`я, що опинилася в складних життєвих обставинах.

Також, суд вважає, що така пом`якшуюча покарання обставина, як активне сприяння розкриттю злочину відсутня, оскільки суду не наведено належних та допустимих доказів активного, саме з ініціативи ОСОБА_4 , добровільного повідомлення нею фактів, надання доказів, інформації про злочин.

Крім того, суд не вбачає наявності такої пом`якшуючої покарання обставини, як з`явлення ОСОБА_4 із зізнанням, на чому наполягав у судових дебатах захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , оскільки з`явлення із зізнанням передбачає добровільне, таке, що базується на внутрішньому переконанні, повідомлення особою до державних органів, в тому числі і правоохоронних, про злочин у будь-якій формі.

З роз`яснень, що містяться у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами) вбачається, що вирішуючи питання про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як з`явлення із зізнанням, суди повинні перевіряти, чи були подані до органів розслідування, інших державних органів заява або зроблене посадовій особі повідомлення про злочин (у будь-якій формі) добровільним і чи не пов`язано це з тим, що особа була затримана, як підозрюваний і, будучи викритою, підтвердила свою участь у вчиненні злочину.

У кримінальній справі, яка розглядається, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 жоден державний орган не повідомляла ні усно, ні письмовою заявою про вчинення незаконного вирощування снотворного маку в кількості п`ятисот і більше рослин, а факт незаконного вирощування нею маку снотворного виявлено органом поліції.

Таким чином, суд вважає помилковим ствердження сторони захисту про наявність такої пом`якшуючої покарання ОСОБА_4 обставини, як активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення із зізнанням.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує її особу.

Так, ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.100), позитивно характеризується за місцем проживання Рахнівсько-Лісовою сільською радою як особа, щодо якої відсутні будь-які компрометуючі її особу матеріали, яка проживає в будинку АДРЕСА_1 , яка сама виховує неповнолітню доньку (а.с.101, 102, 104).

На диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога ОСОБА_4 не перебуває (а.с.105).

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 04.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, вчинила умисний тяжкий злочин, проте щиро покаялася, позитивно характеризується за місцем проживання. Обвинувачена має на утриманні неповнолітню доньку, вихованням якої займається самостійно. До того ж, обвинувачена має мотивацію до позитивних змін, заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді начальника Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_10 , виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення її волі (а.с.27-29).

Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_4 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
З урахуванням обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_4 , а саме: що вона вчинила умисний тяжкий злочин, але щиро покаялася, суд приходить до переконання про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд не вбачає підстав для застосування вимог ст.69 КК України і призначення їй більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, зокрема, покарання у виді штрафу, на чому наполягала сторона захисту обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 , оскільки призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також призначається із врахуванням особи обвинуваченого.

ОСОБА_4 дійсно позитивно проявила себе після вчинення злочину, так як щиро покаялася, позитивно охарактеризована за місцем проживання, запевняла суд, що не вчинятиме злочинів в майбутньому, готова нести кримінальне покарання за вчинений злочин, але суд констатує той факт, що наявна лише одна пом`якшуюча її покарання обставина, та, крім того, позитивна характеристика обвинуваченої після вчинення нею злочину не знижує ступінь небезпечності вчиненого злочину, а в сукупності не є обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Отже, відсутні підстави для застосування ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання за вчинений нею злочин, передбачений ч.2 ст.310 КК України.

Призначаючи ОСОБА_4 саме покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування з випробуванням та іспитовим строком за вчинений нею злочин, передбачений ч.2 ст.310 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових злочинів, справедливим, достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права і особі обвинуваченої,

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а, виходячи з аналізу вимог ст.2 КПК України, справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на висновках Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Тому, на думку суду, покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування з випробуванням та іспитовим строком, тобто застосування пробації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів, а також справедливим.

Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

1400 рослин маку снотворного, що визнані речовим доказом, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.96), слід, відповідно до ст.100 КПК України, знищити.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено: 06.07.2017 року експертизу матеріалів, речовин та виробів і надано висновок за №1517 (а.с.86-91), вартість експертизи становить 989,60 грн. (а.с.85). Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 989,60 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.310 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, за якою засудити її до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази: 1400 рослин маку знищити.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України: 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 60 копійок за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1