Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/154/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" листопада 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

їх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей має, виконує роботу з ремонту мобільних телефонів, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України

та

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Вознесенськ Жовтневого району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, перебуває у цивільному шлюбі, має доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до затримання працював столяром в МПП "Стар", мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , наразі відбуває покарання у місцях позбавлення волі, раніше засуджувався:

- 28 грудня 1994 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 81, частиною 2 статті 140, частиною 1 статті 145 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 3 років позбавлення волі, був звільнений 13 червня 1995 року на підставі Закону України "Про аміністію" від 19 квітня 1995 року;

- 04 квітня 1996 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 2153 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі статті 45 того ж Кодексу судом було ухвалене про умовне не застосування цього покарання з встановленням іспитового строку в 3 роки;

- 24 червня 1997 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 140, частиною 1 статті 145, статтею 208, частиною 2 статті 2153, Кримінального Кодексу України 1960 року - до 3 років позбавлення волі, а за сукупністю вироків остаточно - до 4 років позбавлення волі; був звільнений 29 січня 2001 року по закінченню строку відбуття покарання

- 15 січня 2003 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 289 Кримінального Кодексу України 2001 року - до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 18 липня 2005 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 6 статті 19 - частиною 2 статті 2153 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 2 років позбавлення волі, а за сукупністю цього злочину із злочинами, за які ОСОБА_4 був засуджений 15 січня 2003 року остаточно - до 10 років 6 місяців позбавлення волі; був звільнений 17 травня 2010 року умовно-достроково з не відбутою частиною покарання 2 роки 5 місяців 18 днів.

а також

- 23 червня 2016 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - до 5 років позбавлення волі;

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів проти власності, а також - за незаконне заволодіння транспортними засобами, вчинив нові злочини за таких обставин.

І......В період часу з 18:00 години 14 жовтня по 06:00 годину 15 жовтня 2010 року він, реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, незаконно заволодів припаркованим біля будинку № 186 по пр. Леніна /нині Центральному/ в місті Миколаєві автомобілем марки "ВАЗ-2103" (державний номер НОМЕР_1 ) /надалі - автомобілем "ВАЗ-2103"/, що належить ОСОБА_8 , завдавши потерпілому матеріальні збитки на суму 14.000 грн.

ІІ......04 липня 2012 року він досягнув попередньої змови із ОСОБА_5 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, розташованим у дворах по вулиці Чкалова у місті Миколаєві.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 дійшли до входу у двір будинку110/а по вулиці Чкалова у місті Миколаєві, у якому побачили автомобіль "ВАЗ-2101", 1977 року випуску (державний номер НОМЕР_2 ), що належав ОСОБА_9 /надалі - автомобіль "ВАЗ-2101"/
В подальшому - 04 липня 2012 року біля 02 години 15 хвилин - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діючи на виконання раніше досягнутої домовленості спільно, незаконно заволоділи автомобілем "ВАЗ-2101" за таких обставин.

ОСОБА_5 залишився біля входу у двір з тим, щоб слідкувати за обстановкою та попередити ОСОБА_4 у разі виникненні небезпеки. ОСОБА_4 ж підійшов до автомобіля "ВАЗ-2101", розбив хвіртку, через розбиту хвіртку відкрив двері, завів автомобіль, з`єднавши відповідні дроти, та почав рух.

По ходу руху він підібрав ОСОБА_5 , та вони разом продовжили рух у бік перехрестя проспекту Центрального /на той час - Леніна/ та вулиці 3 Слобідської /на той час - Дзержинського/ у місті Миколаєві.

При цьому через наявність на автомобілі "ВАЗ-2101" протиугінної системи - блокування рульового управління у разі відсутності ключа в замку запалювання - яка заважала контролювати рух автомобіля, вони спільними зусиллями постійно намагались подолати або відключити цю систему.

З цією метою, будучи в черговий раз змушеними зупинитись в районі магазину "АТБ" на перехресті вулиці 3 Слобідської та проспекту Центрального у місті Миколаєві, вони демонтували частину електричного обладнання автомобіля, зокрема - авто магнітолу "Braupunkt" та mp3 Modulator SD MMCUSB.

У цей момент вони були помічені працівниками міліції, та ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник.

ОСОБА_5 же був затриманий на місці вчинення злочину.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
З залучених до матеріалів кримінального провадження довідок № 93-22112016/48001 та № 152-15102013/48001 вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:
-28 грудня 1994 року - за частиною 2 статті 81, частиною 2 статті 140, частиною 1 статті 145 Кримінального Кодексу України 1960 року;
-04 квітня 1996 року - за частиною 2 статті 2153 Кримінального Кодексу України 1960 року;
-24 червня 1997 року - за частиною 2 статті 140, частиною 1 статті 145, статтею 208, частиною 2 статті 2153, Кримінального Кодексу України 1960 року;
-15 січня 2003 року - за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 289 Кримінального Кодексу України 2001 року;
-18 липня 2005 року - за частиною 6 статті 19 - частиною 2 статті 2153 Кримінального Кодексу України 1960 року
вказані судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

Факт вчинення ним нових злочинів доводять наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

По епізоду протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2103".
І......З залучених до матеріалів кримінального провадження копії технічного паспорта на автомобіль "ВАЗ-2103" та копії довіреності від 04 вересня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_15 /реєстраційний номер 2501/ вбачається, що законним володільцем цього автомобіля станом на 14-15 жовтня 2010 року був ОСОБА_8 .

ІІ......З показів потерпілого ОСОБА_8 , його заяви від 15 жовтня 2010 року вбачається, що ввечері 14 жовтня 2010 року він залишив цей автомобіль у дворі будинку АДРЕСА_3 , будь-яких дій щодо його подальшого переміщення до ранку наступного дня не вживав.
Ця ж обставина підтверджується й протоколом огляду місця події від 15 жовтня 2010 року, з якого вбачається, що зі слів потерпілого відомо, що ввечері 14 жовтня 2010 року автомобіль "ВАЗ-2103" був залишений на ділянці місцевості розміром 4 х 4 метри, що розташована в районі вказаного житлового будинку.
З того ж протоколу вбачається, що станом на момент огляду - на 15 жовтня 2010 року - цей автомобіль з вказаного місця зник.

З показів потерпілого вбачається, що з вказаного місця автомобіль зник поза його /потерпілого/ волею.

За такого факт незаконного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2103" в ніч з 14 на 15 жовтня 2010 року суд вважає доведеним.

ІІІ......Про те, що протиправне заволодіння автомобілем "ВАЗ-2103" було здійснене ОСОБА_4 свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

1. З залучених до матеріалів кримінального провадження рапорт заступника командира 1-го взводу роти ДПС ВДАЇ з ОАТ м. Миколаєва ОСОБА_16 від 27 жовтня 2010 року та протоколу огляду місця події від 27 жовтня 2010 року вбачається, що 27 жовтня 2010 року біля 03-00 години автомобіль "ВАЗ-2103" був припаркований біля бізнес-центру "Марк Плаза" (за адресою: місто Миколаїв, проспект Центральний, 188), тобто - поблизу будинку 186 по проспекту Центральному в місті Миколаєві.

З показів обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що до цього місця автомобіль "ВАЗ-2103" був "пригнаний" ним /обвинуваченим/. При цьому обвинувачений зазначав, що пригнав автомобіль до цього місця з метою його повернення потерпілому.

2. З показів потерпілого ОСОБА_8 у судовому засіданні 19 вересня 2016 року вбачається, що після того, як в нього був викрадений автомобіль, він звернувся з заявою до правоохоронних органів. Але через те, що не мав віри у те, що дії правоохоронних органів будуть ефективними, звернувся до всіх своїх знайомих, зокрема, до ОСОБА_17 , із проханням посприяти у поверненні автомобіля. Через деякий час ОСОБА_17 подзвонив йому та повідомив, що автомобіль знайдений. Тоді він сказав ОСОБА_17 , щоб той "перегнав" автомобіль до його /потерпілого/ будинку. Після цього йому зателефонував диспетчер таксі, у якому він на той час працював, та повідомив, що автомобіль знайдений та знаходиться біля його будинку в районі бізнес-центру "Марк Плаза". Він вийшов та побачив свій автомобіль, біля автомобіля було багато працівників міліції.

При цьому потерпілий зазначав, що особисто з ОСОБА_4 із приводу повернення автомобіля не спілкувався, жодних доручень з цього приводу ОСОБА_4 не надавав, хоча не заперечував проти того, щоб будь-хто повернув йому автомобіль.
Свідок ОСОБА_17 під час судового засідання 08 лютого 2016 року зазначав, що дійсно дізнався від свого знайомого ОСОБА_8 про те, що в того був викрадений автомобіль "ВАЗ-2103"; при цьому потерпілий просив, щоб йому допомогли у пошуках автомобіля.

В зв`язку із таким він /свідок/ подзвонив ОСОБА_4 та запитав, чи не знає той про викрадення вказаного автомобіля. ОСОБА_4 він подзвонив через те, що той раніше неодноразово вчиняв угони транспортних засобів, через що мав знайомих у кругах, пов`язаних з такими діями.

ОСОБА_4 спочатку сказав, що про угон автомобіля "ВАЗ-2103" йому /обвинуваченому/ нічого не відомо.

Але наступного дня ввечері подзвонив та сказав, що стоїть перед схожим автомобілем та запитав про номери автомобіля "ВАЗ-2103".
Він /свідок/ спитався в ОСОБА_8 та, дізнавшись номери автомобіля "ВАЗ-2103", переказав їх ОСОБА_4 .. Той розповів, що номери викраденого автомобіля та автомобіля, біля якого він /обвинувачений/ стоїть співпадають.

Тоді свідок дав ОСОБА_4 номер телефону ОСОБА_8 та запропонував зв`язатись із ним та домовитись із приводу повернення автомобіля. Про подальші обставини він дізнався пізніше від ОСОБА_8 , зокрема - дізнався про те, що автомобіль був повернутий.

При цьому свідок наполягав на тому, що він ОСОБА_4 жодних вказівок із приводу повернення автомобіля "ВАЗ-2103" не надавав, лише запропонував зв`язатись з цього приводу з ОСОБА_8 ..
Наведені покази потерпілого та свідка у сукупності доводять, що ОСОБА_4 доставив автомобіль "ВАЗ-2103" до району, наближеного до місця проживання потерпілого хоча й в зв`язку з діями ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , але - з власної ініціативи, а не за дорученням власника.

3. З показів потерпілого ОСОБА_8 також вбачається, що хоча він й знає ОСОБА_4 , проте зв`язків з ним на час викрадення автомобіля "ВАЗ-2103" не підтримував.

Цю обставину обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував.

З показів же свідка ОСОБА_17 , що були наведені вище, вбачається також, що на момент викрадення автомобіля "ВАЗ-2103" ОСОБА_4 не знав навіть номера телефону потерпілого.

Таке доводить, що станом на жовтень 2010 року місце проживання потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_4 не знав.
Наведені обставини сукупно з встановленими вище:

-відомостями про те, що під час переміщення автомобіля "ВАЗ-2103" до району будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 бажав його повернути;

-рішення про повернення автомобіля, зокрема, про спосіб та місце його повернення ОСОБА_4 приймав самостійно;

доводять, що ОСОБА_4 повертав автомобіля "ВАЗ-2103" до місця, з якого він був викрадений, отже - був освічений про таке місце.
Наведені факти у сукупності, а саме:

-те, що ОСОБА_4 знав місце викрадення автомобіля "ВАЗ-2103";
-самостійно прийняв рішення про його повернення;

-під час повернення використовував вказаний автомобіль;

-мав відомості про місце його знаходження

поза розумним сумнівом доводять, що саме він розпоряджався автомобілем "ВАЗ-2103" без відома його власник, отже - протиправно заволодів ним.

IV......Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у протиправному заволодінні автомобілем "ВАЗ-2103" заперечував.

Але його заперечення не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення за такого.

1. Обвинувачений у суді стверджував, ніби, повертаючи автомобіль, діяв фактично за дорученням його законного володільця, хоча це доручення й не було належним чином оформленим.

Проте, ці твердження обвинуваченого ОСОБА_4 спростовуються показами як ОСОБА_17 , так й ОСОБА_8 , які на прямі запитання стверджували, що жодних доручень обвинуваченому не надавали.

Та обставина ж, що потерпілий ОСОБА_8 наразі претензій до ОСОБА_4 не має та у суді вказував, що не заперечував проти того, щоб той повертав автомобіль, наведених вище висновків суду не спростовує, свідчить лише про позицію потерпілого, яка полягає у тому, що він не має претензій до обвинуваченого в зв`язку із поверненням автомобіля; проти такого повернення без притягнення винних осіб до відповідальності не заперечує.

За такого суд вважає покази обвинуваченого в цій частині такими, що у сукупності з наведеними вище достовірними та допустимим доказами доводять лише те, що обвинувачений після викрадення автомобіля "ВАЗ-2103" дізнався про те, хто є його власником, та вирішив добровільно його повернути.
Але ця обставина не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності, хоча й є такою, що пом`якшує його покарання.

2. Обвинувачений ОСОБА_4 також стверджував, що випадково знайшов автомобіль "ВАЗ-2103".
Але ці покази обвинуваченого, по-перше, не підтверджуються жодним допустимим та достовірним доказом.

По-друге, обставини, про які йдеться у цих показах, не узгоджуються з іншими обставинами, що були встановлені на підставі наведених вище доказів, та частково суперечать їм. Зокрема, випадкова знахідка автомобіля не узгоджується ані з тим, що, як доведено вище, ОСОБА_4 знав місце його викрадення; ані - з наявністю в ОСОБА_4 можливості його подальшого переміщення, ані з його переміщенням до місця, яке не було узгоджене з власником.

За такого суд вважає покази обвинуваченого в цій частині недостовірними.
3. Обвинувачений ОСОБА_4 також стверджував, ніби не міг брати участь у викраденні автомобіля "ВАЗ-2103", оскільки у час, коли автомобіль викрадався, він перебував разом із ОСОБА_5 .

Але доказів такого обвинувачений не надав; ОСОБА_5 наявність цієї обставини заперечує.

Більше того, в цій частині покази обвинуваченого спростовуються наведеними вище доказами, які поза розумним сумнівом свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_4 здійснив викрадення вказаного автомобіля.

За такого суд вважає покази обвинуваченого в цій частині недостовірними.

Отже, суд вважає вину ОСОБА_4 у незаконному заволодінні автомобілем "ВАЗ-2103" за встановлених судом обставин доведеною.

По епізоду протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101".
І......З залучених до матеріалів кримінального провадження копії технічного паспорта на автомобіль "ВАЗ-2101", копії довіреності, виданої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_18 04 квітня 2011 року (реєстровий номер 473) та заяви ОСОБА_19 від 05 липня 2012 року вбачається, що станом на 03 липня 2012 року цей автомобіль знаходився у правомірному володінні та розпорядженні ОСОБА_9 .
ІІ......З показів потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що ввечері 03 липня 2012 року він залишив цей автомобіль у дворі будинку АДРЕСА_4 , будь-яких дій щодо його подальшого переміщення до ранку наступного дня не вживав.
Ця ж обставина підтверджується й протоколом огляду місця події від 04 липня 2012 року, з якого вбачається, що зі слів потерпілого відомо, що ввечері 03 липня 2012 року автомобіль "ВАЗ-2101" був залишений на ділянці місцевості розміром 3 х 5 метрів, що розташована в районі шостого під`їзду вказаного житлового будинку.
Далі, з протоколу огляду предмета від 04 липня 2012 року вбачається, що станом на 03.00 годину 04 липня 2012 року автомобіль "ВАЗ-2101" знаходився на внутрішньо дворовому проїзді між будинками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 на розі при повороті з вулиці Дзержинського /нині - 3 Слобідської/ до дворів вказаних будинків /в районі магазину "АТБ"/.
При цьому потерпілий ОСОБА_9 вказував, що до того місця автомобіль не переміщував.
За такого факт незаконного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101" суд вважає доведеним.

ІІІ......Про спосіб заволодіння цим автомобілем свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.
Із згаданого вище протоколу огляду автомобіля "ВАЗ-2101" від 04 липня 2012 року вбачається, що на момент його огляду:
-замки дверей ушкоджень не мали;
-руль був неправильної форми, подовженим по вертикалі, зі слідами розлому, його центральна частина висіла на двох дротах;
-замок запалення був пошкодженим та висів на дротах;
-центральна частина торпеди була пошкодженою та зсунутою з місця.
З показів потерпілого ОСОБА_9 відомо також, що коли автомобіль "ВАЗ-2101" був відшуканий працівниками міліції то в ньому був повністю деформований руль та виламана хвіртка.
При цьому потерпілий пояснював, що його автомобіль був обладнаний протиугінною системою, яка блокувала руль у разі, якщо автомобіль заводився без ключа.
Потерпілий також зауважив, що характер ушкоджень свідчить про те, що особи, які здійснили угон, намагались відключити блокування руля, для чого вивернули дроти, але відключити протиугінну систему не спромоглись. Тоді вони спробували "вибити" протиугінну систему, для чого необхідно було викрутити руль та "вибити" його, таке могло бути зробленим лише за допомогою ніг. Отже, особи, які здійснили угон, спершу "сбілі" блокування руля, але потім змушені були повертати руль у первісний стан, та тоді знов вмикалось його блокування. За такого вони мали "сбівать" руль неодноразово, востаннє з таким не впорались та просто зламали руль.
Ці покази потерпілого узгоджуються з наведеними вище відомостями щодо виявлених на автомобілі ушкодженнях.
Більше того, обвинувачений ОСОБА_4 , заперечуючи свою причетність до незаконного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101", під час судового розгляду проти правильності описаного потерпілим механізму його угону не заперечував.
За такого суд вважає доведеним, що з метою протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101" винні особи через розбиту хвіртку відкрили двері, завели автомобіль, з`єднавши відповідні дроти, та почали рух. При цьому через наявність на автомобілі "ВАЗ-2101" протиугінної системи - блокування рульового управління у разі відсутності ключа в замку запалювання - яка заважала контролювати рух автомобіля, вони спільними зусиллями постійно намагались подолати або відключити цю систему.

ІV......Про причетність обвинувачених до протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101" свідчать наступні зібрані у справі та досліджені у суді докази.
1. Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження, так само, як й під час досудового розслідування, свою причетність до угону автомобіля не заперечував.
2. Він також засвідчив, що ввечері 03 липня 2012 року зустрівся із ОСОБА_4 ; цю обставину обвинувачений ОСОБА_4 у суді не заперечував; доказів на її спростування матеріали справи не містять.
3. Обвинувачений ОСОБА_5 також засвідчив, що 04 липня 2012 року вночі був затриманий працівниками міліції в районі магазину "АТБ" біля автомобіля "ВАЗ-2101"; при цьому в нього в руках була магнітола та модулятор від цього автомобіля.
Ця обставина сторонами кримінального провадження не заперечується.
Вона також підтверджується рапортами працівників міліції, що залучені до матеріалів кримінального провадження.
При цьому відомості, що містяться у вказаному рапорті, сукупно з відомостями, що містяться у протоколі огляду магнітоли та модулятора та в охоронній розписці потерпілого доводять, що наявні в руках обвинуваченого ОСОБА_5 предмети були вилучені саме з автомобіля "ВАЗ-2101".
4. Обвинувачений ОСОБА_5 також зазначив, що безпосередньо перед затриманням разом із ним був й ОСОБА_4 , який при наближенні працівників міліції наказав йому бігти та сам з місця вчинення злочину зник.
Цю обставину обвинувачений ОСОБА_4 у суді не заперечував, вона опосередковано підтверджується рапортом працівника міліції, з якого вбачається, що протиправні дії щодо автомобіля "ВАЗ-2101", вчиняли декілька осіб.
5. Обвинувачений ОСОБА_5 також засвідчив, що він приїхав на автомобілі "ВАЗ-2101" до району магазину "АТБ" з двора будинку 110а по вулиці Чкалова; при цьому виїхав з цього двору на вулицю Чкалова, проїхав по вулиці Чкалова до вулиці 3 Слобідської та почав рух у бік вулиці Потьомкінської. В районі ринку на вулиці 3 Слобідської автомобіль почав рухатись "ривками", але доїхав до магазину "АТБ", де "заглох".
Ці обставини обвинувачений ОСОБА_4 у суді не заперечував, спираючись при цьому про те, що вона йому відома від самого ОСОБА_5 .
В частині, що аналізується, покази ОСОБА_5 є послідовними, вони не спростовуються жодним належним та допустимим доказом.
При цьому підстав вважати, що ці покази не відповідають дійсності, матеріали справи не містять, адже шляхом надання цих показів обвинувачений ОСОБА_5 , який не вчиняв інших злочинів, викриває себе самого.
Отже, ці обставини суд вважає доведеними.
6. Обвинувачений ОСОБА_5 також засвідчив, що одразу після зустрічі з ОСОБА_4 ввечері 03 липня 2012 року вони разом дійшли до двору будинку АДРЕСА_4 .
Після того ОСОБА_4 зайшов у двір, а він / ОСОБА_5 / залишився його / ОСОБА_4 / чекати.
Через декілька хвилин ОСОБА_4 виїхав на автомобілі "ВАЗ-2101", та запросив його / ОСОБА_5 / сісти, на що він погодився та сів на пасажирське сидіння.
Далі автомобілем "ВАЗ-2101" керував саме ОСОБА_4 , в районі ринку на вулиці 3 Слобідської ОСОБА_4 намагався впоратись з рулем, але в нього це виходило погано.
ОСОБА_4 у суді ці обставини заперечував та стверджував, що після зустрічі простився з ОСОБА_5 та пішов у своїх справах, у заволодінні та переміщенні автомобіля "ВАЗ-2101" участі не брав, в районі магазину "АТБ" опинився вже після того, як туди потрапив автомобіль "ВАЗ-2101" на прохання ОСОБА_5 , який повідомив, що не впорався з управлінням автомобіля.
Свої дії ж щодо втечі від працівників міліції ОСОБА_4 пояснив тим, що є раніше неодноразово судимим, зокрема, за незаконне заволодіння транспортними засобами, через що об`єктивно побоювався, що буде безпідставно притягнутим до кримінальної відповідальності.
Вирішуючи питання про те, покази кого з обвинувачених є в цій частині достовірними, суд виходе з наступного.
По-переше, надаючи покази в частині, що аналізується, ОСОБА_5 особистого інтересу не має.
Так, власну провину у незаконному заволодінні автомобілем "ВАЗ-2101" він визнає, про його виправдання у цьому злочині не просить. До того ж, через участь захисника у розгляді справи є освіченим у тому, що вчинення злочину у групі осіб є більш тяжким злочином, отже - у тому, що внаслідок підтвердження його показів в цій частині таке не матиме наслідку у вигляді покращення його становища, але навпаки - призведе до обтяження його відповідальність.
До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 є особисто зацікавленим у тому, щоб саме ОСОБА_4 був притягнутим до кримінальної відповідальності; захист ОСОБА_4 про наявність цієї обставини та докази на її підтвердження не посилається.
В той же час, ОСОБА_4 , надаючи покази в частині, що аналізується, має особистий інтерес, адже у разі підтвердження його показів зможе уникнути відповідальності за вчинення злочину.

По-друге, в частині, що аналізується, покази обвинуваченого ОСОБА_5 є внутрішньо послідовними.
Що ж стосується показів ОСОБА_4 , то в частині, що аналізується, вони є суперечливими.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 одночасно стверджує, що:
-не побоювався прийти до ОСОБА_5 , коли дізнався про те, що в того є проблеми з автомобілем
-перебуваючи поруч з автомобілем, злякався працівників міліції.
Ці твердження ж суперечать одне одному.
Так, наведені вище докази поза розумним сумнівом свідчать про те, що ввечері 3 липня 2012 року ОСОБА_5 автомобілем не користувався, станом на той день автомобіль у своєму користуванні не мав, та таке було достеменно відомо ОСОБА_4 .. За такого, отримавши відомості від ОСОБА_5 про те, що в того є проблеми з автомобілем, ОСОБА_4 поза розумним сумнівом усвідомив би, що автомобіль був викраденим.
Отже, виходячи з наведених показів, ОСОБА_4 одночасно не побоювався відповідальності бути причетним до викрадення автомобіля та побоювався цієї відповідальності.
По-третє, дії, про вчинення яких йдеться у показах обвинуваченого ОСОБА_5 в частині, що аналізуються, сукупно з діями обвинувачених, що були встановлені вище за допомогою інших доказів, утворюють цілісну картину подій, у якій кожна дія є природним наслідком попередньої та природно тягне за собою наступну.
Так, відповідно до цих показів обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після зустрічі вдвох віднайшли автомобіль, яким заволодівали, вдвох їхали у ньому після протиправного заволодіння ним та вдвох були помічені працівниками міліції, після чого вживали заходи щодо зникнення з місця вчинення злочину.
В той же час дії, про вчинення яких йдеться у показах обвинуваченого ОСОБА_4 в частині, що аналізується, сукупно з встановленими вище діями обвинувачених не утворюють цілісної картини.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 стверджує, ніби після зустрічі з ОСОБА_5 пішов своєю дорогою, після того вночі йому подзвонив ОСОБА_5 , та він / ОСОБА_4 / знов вирішив зустрітись із ним же.
При цьому переконливих мотивів, що змусили його вночі знов йти на зустріч з ОСОБА_5 він не навів; більше того, стверджував, що мав з ОСОБА_5 лише суто цивільні відносини - той лише виконував для нього ремонтні роботи.
По-четверте, ОСОБА_5 прав на керування транспортними засобами не має, навику у керування ними також не має, страждає на хворобу зору, яка ускладнює керування транспортними засобами.
Таке само по собі як не повністю унеможливлює, то ставить під обґрунтований сумнів здатність ОСОБА_5 самостійно керувати автомобілем "ВАЗ-2101" та самостійно довести його з вулиці Чкалова до місця, де він був виявлений.
Оцінюючи наведене, суд вважає покази обвинуваченого ОСОБА_5 в частині, що аналізуються, більш достовірними, через що вважає за можливе покласти їх у підґрунтя судового рішення.
Що ж стосується показів обвинуваченого ОСОБА_4 в частині, що аналізується, то їх суд вважає недостовірними та наданими лише з метою уникнути кримінальної відповідальності. За такого вони не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.
З урахуванням цього ті обставини, що
-до протиправного заволодінні автомобілем "ВАЗ-2101" є причетними як ОСОБА_5 , так й ОСОБА_4 ;
- ОСОБА_4 проник до автомобіля "ВАЗ-2101" та завів його двигун, ОСОБА_5 ж у цей час був перед входом у двір будинку АДРЕСА_4 , з якого здійснювалось викрадення автомобіля "ВАЗ-2101";
- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом на автомобілі "ВАЗ-2101" перемістились до району магазину "АТБ", наполегливо вживаючи при цьому заходи щодо забезпечення руху автомобіля "ВАЗ-2101" та його утримання у власному володінні та користуванні
суд вважає доведеними.

V......Далі у своїх показах обвинувачений ОСОБА_5 стверджує, що після того, як автомобіль "ВАЗ-2101" "заглох" в районі магазину "АТБ", ОСОБА_4 витяг магнітолу з торпеди цього автомобіля, дав її ОСОБА_5 "потримати", почав копирсатись у дротах, після чого вийшов з автомобіля, відкрив капот та почав заглядати під нього.
Ці покази обвинуваченого узгоджуються з відомостями, що містяться у протоколі огляду предмету - автомобіля "ВАЗ-2101", згідно з якими на момент виявлення автомобіля "ВАЗ-2101" його двері та капот не були запертими.
Доказів на спростування цих показів матеріали справи не містять.
Отже, обставини, про які йдеться у цих показах, суд вважає доведеними.
Та ці обставини свідчать, що після вимушеної зупинки автомобіля "ВАЗ-2101" в районі магазину "АТБ" обвинувачені, зокрема, шляхом вилучення магнітоли, вживали заходів щодо забезпечення його подальшого руху.
Про таке свідчить, зокрема, та обставина, що одночасно з вилученням магнітоли з торпеди обвинувачені вдались до вчинення дій з обладнанням під капотом автомобіля, де мається доступ до електричної та рульової системи автомобіля.
Таке узгоджується з їх попередніми діями, які, як свідчать наведені вище докази, полягали у тому, що вони докладали зусиль із тим, щоб у будь-який спосіб зберегти автомобіль "ВАЗ-2101" у своєму володінні та користуванні та забезпечити його рух (зокрема - вживали інтенсивних заходів щодо того, щоб "збити" або вимкнути систему блокування руля, але - не покидали автомобіль "ВАЗ-2101" після того, коли ця система спрацьовувала).
Таке доводить, що дії обвинувачених щодо вилучення магнітоли та модулятора були спрямовані на організацію доступу до електричної системи автомобіля "ВАЗ-2101" з метою відключення системи блокування руля.

VI......Про роль кожного з обвинувачених у протиправному заволодінні автомобілем "ВАЗ-2101" свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.
1. Встановлені вище фактичні обставини щодо способу протиправного заволодіння цим автомобілем та дій ОСОБА_4 під час заволодіння ним поза розумним сумнівом доводять, що він брав участь у протиправному заволодінні автомобілем, як виконавець.
2. Що ж стосується дій ОСОБА_5 , то вони узгоджуються із діями ОСОБА_4 .
Зокрема, ОСОБА_5 разом із ним підійшов до двору будинку АДРЕСА_4 , чекав його перед входом у цей двір; на його прохання сів до викраденого автомобіля, разом із ним їхав у викраденому автомобілі та разом із ним вчиняв дії щодо забезпечення руху автомобіля безпосередньо перед затриманням.
При цьому дії ОСОБА_5 узгоджуються й поміж собою, кожна з них є природним продовженням попередньої та безпосередньо тягне вчинення наступної. Таке доводить, що вчинення усіх цих дій, зокрема - протиправне використання автомобіля "ВАЗ-2101" - охоплювалось умислом ОСОБА_5 .
З огляду на приписи пункту 24 Постанови № 10 Пленуму від 06 листопада 2009 року Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" це свідчить, що ОСОБА_5 діяв у співучасті з ОСОБА_4 , попередньо узгодивши свої дії.
Та обставина, що обвинувачені попередньо узгодили свої злочинні дії, окрім наведеного, відповідає встановленому вище факту їх зустрічі не задовго до вчинення злочину.
Обвинувачені стверджують, ніби предметом цієї зустрічі було лише повернення ОСОБА_5 . ОСОБА_4 мобільних телефонів, та ця зустріч не мала відношення до вчинюваного злочину.
Але ці покази обвинувачених не є достовірними, бо суперечать іншим фактичним обставинам справи.
Так, у цих показах обвинувачені стверджують, що під час зустрічі, що передувала викраденню автомобіля "ВАЗ-2101", ОСОБА_5 приніс ОСОБА_4 мобільні телефони, та метою зустрічі було проведення розрахунку за їх ремонт.
При цьому, як свідчать покази ОСОБА_5 , достовірність яких доведена вище, безпосередньо після цієї зустрічі обвинувачені взяли участь у протиправному заволодінні автомобілем "ВАЗ-2101", одразу після чого ОСОБА_5 був затриманий.
Але під час його затримання , як свідчать матеріали справи, зокрема - згадані вище рапорти працівників міліції та документ під назвою "Протокол осмотра места происшествия" від 04 липня 2012 року, жодних мобільних телефонів у ОСОБА_5 виявлено не було.
Наявність же цих мобільних телефонів в ОСОБА_4 останній заперечує, доказів на спростування його показів в цій частині матеріали справи не містять.
Наведене у сукупності поза розумним сумнівом доводить, що під час протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101" обвинувачені діяли за попередньою змовою групою осіб.
3. При цьому враховуючи, що ОСОБА_5 , будучи об`єднаними з ОСОБА_4 єдиним умислом, спрямованим на протиправне заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101", виконав частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу, зокрема - перебував безпосередньо перед вчиненням злочину та під час його вчинення на місці злочину, узгоджуючи свої дії з ОСОБА_4 , а також допомагав ОСОБА_4 вчиняти дії щодо забезпечення руху щойно викраденого автомобіля шляхом вчинення необхідних дій, суд вважає доведеним, що під час вчинення цих дій він, виконував відведену йому роль у вчиненні злочину.
Отже, ОСОБА_5 діяв, як співвиконавець протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101".

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд вважає вину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у протиправному заволодінні автомобілем "ВАЗ-2101" за встановлених судом обставин доведеною.
Мотиви зміни обвинувачення.
Органами досудового розслідування та державним обвинуваченням кожен епізод протиправного вилучення транспортних засобів ОСОБА_4 кваліфікований окремо за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України.
Проте, відповідно до пункту 7 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки" окрему кваліфікацію мають отримувати злочини у разі, якщо вони, крім повторності, утворюють ще й сукупність.
Відповідно ж до статті 33 Кримінального Кодексу України сукупністю злочинів визначається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті.
В цьому ж випадку в обох випадках протиправного заволодіння транспортними засобами ОСОБА_4 вчинив злочини, передбачені частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, тобто - однією частиною однієї статті Кримінального закону.
Отже, вчинені ним злочини сукупності не утворюють, утворюють лише повторність; при цьому ОСОБА_4 за попередні злочини, що утворюють повторність, був засуджений.
За такого кожен із злочинів, за які він засуджується цим вироком, не має отримувати окремої кваліфікації та обидва вчинених ним злочини мають кваліфікуватись за однією нормою - за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України.
Отже, повторне посилання на вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, з пред`явленого йому обвинувачення слід виключити.

Мотиви визнання частини обвинувачення необґрунтованим.
І......Органи досудового розслідування та державне обвинувачення стверджували, що

04.07.2012 року приблизно о 02:30 годин (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, таємно викрали автомагнітолу "DLAUPUNKT" вартістю 749 гривень 17 копійок і mp3MODULATORSDMMCUSB вартістю 82 гривні 50 копійок, що належать потерпілому ОСОБА_9 , із раніше викраденого автомобіля марки "ВАЗ-2101" 1977 р.в., д/н НОМЕР_2 , який на той час знаходився на перехресті вул. Дзержинського та пр. Леніна в м. Миколаєві, завдавши ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 831 гривня 67 копійок.
Ці дії обвинувачених органами досудового розслідування та державним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Під час пред`явлення такого обвинувачення органи досудового розслідування та державне обвинувачення виходили з того, що дії обвинувачених щодо вилучення магнітоли та модулятора не були спрямованими на організацію доступу до електричних мереж автомобіля "ВАЗ-2101" з метою забезпечення можливості його руху, але - на заволодіння саме цим майном окремо від автомобіля.

Висуваючи таке обвинувачення, органи досудового розслідування та державне обвинувачення виходили лише з самого по собі факту того, що ОСОБА_5 був затриманий поблизу вказаного автомобіля та тримав при собі магнітолу та модулятор, які йому не належали.

Цей факт сторонами кримінального провадження не заперечується та підтверджується наведеними вище доказами.

Але сам по собі він не свідчить ані про вчинення обвинуваченими крадіжки, ані про наявність в них окремого умислу на заволодіння саме цим майном.

1. Так, з рапорту працівників міліції /а.с. ____/ вбачається, що дії щодо вилучення вказаного майна з салону автомобіля та прибуття працівників міліції відбулись майже одночасно; таке у суді підтвердив й обвинувачений ОСОБА_5 .

Таке доводить, що обвинувачені в будь-якому випадку не отримали можливості розпоряджатись магнітолою та модулятором, як окремими предметами окремого злочину.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови № 10 Пленуму від 06 листопада 2009 року Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" за такого кваліфікація їх дій, як окремого закінченого злочину, виключається, за наявності інших ознак такі дії можуть бути кваліфіковані лише як закінчений замах на вчинення окремого злочину.
2. Далі, відповідно до частини 1 статті 15 Кримінального Кодексу України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дій або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежать від її волі.
При цьому відповідно до частини 2 статті 24 цього ж Кодексу діяння визнається вчиненим з прямим умислом, якщо особа під час його вчинення усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання.
За такого для кваліфікації дій обвинувачених, як замаху на розкрадання певного майна має бути встановлено, що вони бажали заволодіти певним майном, усвідомлюючи протиправність цього та суспільну небезпечність наслідків таких дій.
Але доказів цієї обставини матеріали справи не містять.
Так, як доведено вище, обвинувачені діяли за попередньою змовою поміж собою.
За такого спрямованість їх умислу може бути об`єктивно встановленою відповідно до змісту та результатів їх спільної діяльності.
Наведені вище докази доводять, що змістом спільної діяльності обвинувачених в цьому випадку стало ніщо інше, як протиправне заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101" (але не наявним у ньому майном), більше того, що обвинувачені наполегливо вчиняли дії, спрямовані на досягнення мети, яка полягала саме у заволодінні автомобілем "ВАЗ-2101" (але не наявним у ньому майном).
Зі змісту наданого суду обвинувального акту випливає, що органи досудового розслідування та державне обвинувачення, не заперечуючи правильність вказаного висновку, стверджують, що після того, як автомобіль зупинився в районі магазину "АТБ", в обвинувачених виник новий умисел, спрямований на заволодіння майном, наявним в автомобілі, але вже не самим автомобілем.
Але належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження цих посилань матеріали справи не містять.
В той же час, ці посилання спростовуються наведеними вище показами обвинуваченого ОСОБА_5 , які, як відзначено вище, свідчать про те, що дії щодо вилучення магнітоли та модулятора були спрямованими на забезпечення доступу до електричної системи автомобіля з метою відключення системи блокування руля.
До того ж, опосередковано ці посилання суперечать:
-попереднім діям обвинувачених, які, не зважаючи на те, що перешкоди у русі виникали постійно та маючи можливість до такого, заходів щодо вилучення майна з автомобіля не вживали, натомість вживали заходів щодо забезпечення його подальшого руху;
-підтвердженим відомостями, що містяться у протоколі огляду предмету - автомобіля фактам наявності на його задньому сидінні майна, цінністю, що не є меншою за цінність демонтованої магнітоли, та не вжиття обвинуваченими жодних заходів щодо дослідження та вилучення цього майна.
3. В підтвердження того, що обвинувачені мали намір викрасти майно, органи досудового розслідування та державне обвинувачення посилаються про рапорти працівників міліції, у яких зазначається, ніби обвинувачені шляхом відкриття дверей таємно викрали майно з автомобіля "ВАЗ-2101", коли він стояв в районі магазину "АТБ".
Проте, в цій частині рапорти працівників міліції містять лише надану ними інтерпретацію того дійсно встановленого ними факту, що ОСОБА_5 разом з іншою особою перебував поруч з автомобілем та тримав в руках магнітолу та модулятор.
В той же час наведені вище докази у сукупності свідчать про те, що всупереч твердженням цієї інтерпретації в момент початку протиправних дій обвинуваченими автомобіль не стояв в районі магазину "АТБ", був пригнаний туди самими обвинуваченими та вони не відкривали його двері в районі магазину "АТБ".
На підтвердження цієї ж обставини органи досудового розслідування та державне обвинувачення посилається про заяву обвинуваченого ОСОБА_5 від 04 липня 2012 року, у якій той визнає факт викрадення магнітоли та модулятора.
Проте, вцій частині заява, що аналізується, містить відомості, які надаються у письмовій формі органу досудового розслідування. Отже, в контексті частини 1 статті 95 КПК України ці відомості є нічим іншим, як показами обвинуваченого під час досудового розслідування. При цьому відповідно до частини 4 статті 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них. Отже, в цій частині відомості, що містяться у вказаній заяві, є недопустимим доказом.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_5 надав у суді покази, які були докладно проаналізовані вище, та які, як доведено вище, про факт вчинення ним або ОСОБА_4 розкрадання не свідчать; свідчать про вчинення ним дій, пов`язаних із незаконним заволодінням транспортним засобом.

Наведене у сукупності доводить, що в діях обвинувачених по епізоду вилучення майна ОСОБА_9 відсутній необхідний елемент складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - вина, виражена у формі прямого умислу на заволодіння магнітолою та модулятором.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284, частини 2 статті 373 КПК України за такого за цим обвинуваченням суд має ухвалити виправдувальний вирок.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - слід визнати невинуватими та виправдати.

ІІ......Органи досудового розслідування та державне обвинувачення стверджували, що

04.07.2012 року приблизно о 02:00 годин (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом взлому дверного замка проник до салону автомобіля "ВАЗ-2104", д/н НОМЕР_3 , припаркованого біля 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_4 , що належить потерпілому ОСОБА_20 , звідки таємно викрав автомагнітолу "BLAUPUNKT" вартістю 1.500 гривень, завдавши останньому матеріальні збитки на вищевказану суму.
Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та державним обвинуваченням кваліфікувані за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.

При цьому з залучених до матеріалів кримінального провадження заяви ОСОБА_20 від 04 липня 2012 року та протоколу огляду місця події - автомобіля "ВАЗ-2104" /державний номер НОМЕР_3 / - вбачається, що дійсно в ночі з 3 на 4 липня 2012 року з належного ОСОБА_20 автомобіля була викрадена авто магнітола "BLAUPUNKT".

Проте, жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення вказаної крадіжки органи суду не надано.

В той же час, сам обвинувачений ОСОБА_4 під час судового засідання свою причетність до вчинення вказаної крадіжки заперечував.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження вказував, що в ніч з 3 на 4 липня 2012 року ОСОБА_4 був разом із ним.

ОСОБА_21 дійсно пояснював також, що на шляху до двору будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_4 відходив на декілька хвилин, та повернувся із пакетом. Разом із тим, ОСОБА_5 зазначив, що не знає, що було у тому пакеті; будь-яких доказів на підтвердження того, що у цьому пакеті була саме викрадена магнітола "BLAUPUNKT", матеріали справи не містять.

Окрім того, факт вчинення ОСОБА_4 в ніч з 3 на 4 липня 2012 року крадіжки належної ОСОБА_20 автомагнітоли не узгоджуються із наведеними вище доказами щодо дій обвинувачених у вказану ніч.

Так, як доведено вище, у вказану ніч обвинувачені дійшли згоди поміж собою щодо спільного протиправного заволодіння чужим автомобілем та вчиняли узгоджені дії задля досягнення саме цієї мети. За такого вчинення в цю ніч крадіжки майна з автомобіля, до того ж - одним ОСОБА_4 - не відповідає ані меті дій обвинувачених у вказану ніч, ані змісту їх діяльності.

Наведене у сукупності свідчить, що органи досудового розслідування та державне обвинувачення не довели, що викрадення майна ОСОБА_20 було вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 .
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України за такого за цим обвинуваченням суд має ухвалити виправдувальний вирок.

Отже, ОСОБА_4 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - таємного викрадення майна ОСОБА_20 - слід визнати невинуватим та виправдати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинувачених
ОСОБА_5 .
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує його першу судимість, визнання ним своєї винуватості, а також - сприяння ним у встановленні дійсних фактичних обставин справи, зокрема - у викритті ОСОБА_4 .

Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує його покарання, також його щире каяття.

Проте, з наявністю такої обставини в цьому випадку погодитись неможливо, адже ОСОБА_5 не надав правдивих свідчень стосовно своєї ролі у вчиненому злочині.

Як обставину, що обтяжуює покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , органи досудового розслідування та державне обвинувачення зазначають вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Проте, така обставина в цьому випадку є ознакою злочину, що впливає на його кваліфікацію. За такого відповідно до частини 4 статті 67 Кримінального Кодексу України вона не може бути визнаною такою, що обтяжує покарання ОСОБА_5 .

Інших обставин, що обтяжують його покарання, ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду встановлено не було.

За такого суд вважає, що обставини, які обтяжують покарання цього обвинуваченого, наразі є відсутніми.

ОСОБА_4 .
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує добровільне відшкодування ним завданої його діями шкоди по епізоду викрадення автомобіля "ВАЗ-2103".

Як обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , органи досудового розслідування та державне обвинувачення зазначають вчинення злочину повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Проте, такі обставини в цьому випадку є ознаками злочину, що впливають на його кваліфікацію. За такого відповідно до частини 4 статті 67 Кримінального Кодексу України вони не можуть бути визнані такими, що обтяжують покарання ОСОБА_4 .

Інших обставин, що обтяжують його покарання, ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду встановлено не було.

За такого суд вважає, що обставини, які обтяжують покарання цього обвинуваченого, наразі є відсутніми.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно кожного з обвинувачених, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу кожного з винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання кожного з них.

В зв`язку із цим стосовно кожного з обвинувачених суд відзначає наступне.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого цим обвинуваченим, суд відзначає, що він є тяжким.

Суд також відзначає, що у вчиненні злочину ОСОБА_5 відігравав другорядну роль, лише виконуючи вказівки іншого співучасника. Таке певною мірою знижує суспільну небезпеку його особи, а за такого - вчиненого ним злочину.

Посилання захисту про порівняно незначну вартість викрадених автомобілів на цей час та їх застарілість не можуть бути визнаними такими, що містять відомості про обставини, що знижують суспільну небезпеку вчинених злочинів, адже така небезпека визначається шкодою для об`єкту злочину, яким наразі виступають не відносини власності, але - відносини, що виникають в зв`язку із контрольованим використанням транспортних засобів та безпека дорожнього руху в цілому. Посилання захисту ж відомостей про зменшення шкоди для цих об`єктів не містять.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не вчиняв злочинів та не засуджувався, на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері та Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, є зайнятим суспільно-корисною працею.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що за вчинені злочини обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити основне покарання у межах санкції частини 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, але - у розмірі найнижчої межі, передбаченої діючим законодавством.

Враховуючи ж відсутність відомостей про те, що внаслідок вчинення злочину ОСОБА_5 отримав прибуток, суд вважає, що підстави для застосування відносно нього додаткового покарання у вигляді конфіскації майна є відсутніми.

При цьому враховуючи відомості про особу винного, його роль у вчинюваному злочині, а також ту обставину, що після вчинення злочину тривалий час нових злочинів він не скоював, суд вважає, що його виправлення та перевиховання є можливим без його ізоляції від суспільства за умови належного контролю за його поведінкою, через що вважає за можливе на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених цим обвинуваченим, суд відзначає, що кожен з вчинених ними злочинів є тяжким.

Суд також відзначає, що у викраденні автомобіля "ВАЗ-2101" обвинувачений відігравав вирішальну роль та спрямовував дії іншого співучасника. Таке певною мірою підвищує суспільну небезпеку його особи, а за такого - вчинюваних ним злочинів.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено, що він перебуває у цивільному шлюбі, на момент затримання виховував трьох неповнолітніх дітей, наразі в нього в родині народилась ще одна дитина; перед останнім затриманням офіційно працевлаштувався; на обліках в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно.

Разом із цим суд відзначає, що усі ці обставини не завадили ОСОБА_4 неодноразово вчиняти незаконне заволодіння транспортними засобами, вчинити ці злочини під час періоду умовно-дострокового звільнення невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, до того ж - незаконно заволодіти автомобілем "ВАЗ-2101" у період розгляду кримінального провадження про його обґрунтоване обвинувачення у вчиненні попереднього злочину.

Суд також відзначає, що поведінка обвинуваченого під час розгляду справи не свідчить про те, що він жалкує в зв`язку із вчиненням злочинів та має намір припинити протиправну діяльність.

Наведене у сукупності доводить, що обвинувачений ОСОБА_4 свідомо обрав для себе спосіб життя, який ґрунтується на адоптації у суспільство за рахунок вчинення злочинів та приховування своєї участі у них.

Суд враховує також, що ОСОБА_4 втягує у такий спосіб життя інших осіб, зокрема - ОСОБА_5 .

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що за вчинені злочини обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити основне покарання у межах санкції частини 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, у розмірі, що є ближчим до максимальної межі, встановленої діючим законодавством.

Враховуючи ж відсутність відомостей про те, що внаслідок вчинення злочину ОСОБА_4 отримав прибуток, суд вважає, що підстави для застосування відносно нього додаткового покарання у вигляді конфіскації майна є відсутніми.

При цьому враховуючи, що злочини, за вчинення яких обвинувачений засуджений 23 червня 2016 року був вчинений обвинуваченим до винесення вироку у цій справі та також є природним проявом обраного обвинуваченим способу життя, який під час винесення цього вироку повністю враховується, остаточне покарання обвинуваченому за всі ці злочини на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України слід призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

До того ж, на підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України до визначеного у такий спосіб покарання за сукупністю злочинів слід частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного судом міста Миколаєва від 18 липня 2005 року.

Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

При цьому у строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід зарахувати:

-на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України - частково відбуте покарання за попереднім вироком;

-на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України - період його попереднього ув`язнення.

Вирішуючи питання про порядок зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, суд враховує, що протягом застосування до ОСОБА_4 попереднього ув`язнення такий порядок змінювався неодноразово.

Так, редакція частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України, що діяла до 23 грудня 2015 року, передбачала зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

24 грудня 2015 року набув чинності Закон України № 838-VIII "Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", який передбачав, що: "Зарахування судом строку попереднього ув`язнення ... проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі".

21 червня 2017 року набув чинності Закон України № 2046-VIII "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення", який передбачає, що: " Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день..."

Наведене доводить, що вказані норми регулювали не статус осіб, відносно яких застосоване попереднє ув`язнення, але - лише порядок зарахування строку перебування особи у відповідному статусі у строк покарання протягом відповідного періоду.

Так:

-протягом періоду до 23 грудня 2015 року цей строк мав зараховуватись з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі;

-протягом періоду з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-протягом періоду з 21 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі

Оскільки ж запроваджений з 24 грудня 2015 року порядок зарахування відповідного строку пом`якшував правове становище особи у разі її засудження, відповідно до частини 1 статті 5 Кримінального Кодексу України він, у разі засудження особи, має розповсюджуватись й на період до його запровадження.

Оскільки ж з 21 червня 2017 року діє порядок, що, у разі засудження є менш сприятливий, він відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України не може бути розповсюдженим на період, що тривав до запровадження такого порядку.

При цьому суд враховує, що після 21 червня 2017 року попереднє ув`язнення обвинуваченого триває, станом на 20 червня 2017 року не було закінченим.

Отже, правові підстави для розповсюдження раніше діючого порядку на період попереднього ув`язнення обвинуваченого, що тривав після 21 червня 2017 року, є відсутніми.

Наведене доводить, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 слід зарахувати таким чином:

-період до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 21 червня 2017 року до моменту набрання цим вироком чинності - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Вирішення питання про розподіл судових витрат.
Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області було витрачено загалом 411 грн. 60 коп.

Відповідно до статті 124 КПК України вказані процесуальні витрати слід покласти на обвинувачених в рівних частках.

Вирішення питання про долю речових доказів.
Речові докази у справі - автомобіль "ВАЗ-2103", як предмет, що був протиправно вилученим в потерпілого ОСОБА_8 , на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути власнику.

Речові докази у справі - автомобіль "ВАЗ-2101", авто магнітолу, ФМ-модулятор, пульт, два ключі, брелок, запальничку, коробку з жувальною гумкою, як предмети, що були протиправно вилученим в потерпілого ОСОБА_9 , на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути власнику.

Вирішення цивільних позовів.
І......Під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_9 пред`явив цивільний позов про стягнення з обвинувачених 1.200 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2.000 грн. на відшкодування компенсації за заподіяну моральну шкоду у відшкодування шкоди, що була заподіяна злочином.

Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Вирішуючи цей позов, суд виходе з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України, 127 КПК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного Кодексу України відшкодуванню підлягають, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

В цьому випадку, як доведено вище, під час протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101" , що належить потерпілому ОСОБА_9 , цей автомобіль був пошкодженим; матеріали справи свідчать, що на відновлення технічного стану автомобіля потерпілий витратив 1.200 грн.

Отже, вимоги потерпілого в цій частині підлягають повному задоволенню.

Окрім того, відповідно до статті 1167 Цивільного Кодексу України потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, що була завдана йому злочином.

Під час вирішення питання про розмір такого відшкодування суд, виходячи з вимог частини 3 статті 23 ЦК України, враховує характер правопорушення обвинувачених, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

В зв`язку із цим суд враховує, що внаслідок умисних дій обвинувачених потерпілий зазнав обмежень у використанні його автомобіля.

Разом із цим суд враховує, що внаслідок їх дій тяжких наслідків не настало, до того ж - машина потерпілому була повернута.

Одночасно суд враховує й те, що за вчинення злочину обвинуваченому ОСОБА_4 призначається суворе покарання; обвинувачений ОСОБА_5 також притягається до кримінальної відповідальності.

Враховує суд також й засади розумності та справедливості, а також - майновий стан обвинувачених.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди в цьому випадку має становити 500 грн.

Отже, вимоги потерпілого в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому враховуючи, що в цьому випадку як матеріальна, так й моральна шкода потерпілому була заподіяна спільними діями обвинувачених, на підставі статті 1190 ЦК України вони мають відшкодовувати завдану шкоду потерпілому у солідарному порядку.

Отже, позов потерпілого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, на його користь з обвинувачених у солідарному порядку слід стягнути 1.200 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом - 1.700 грн.

ІІ......Під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_20 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 1.870 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2.000 грн. на відшкодування моральної шкоди у відшкодування шкоди, що була завдана йому злочином.

Але цим вироком ОСОБА_4 визнається невинуватим у вчиненні злочину відносно цього потерпілого; судом ухвалюється виправдати його в зв`язку із тим, що не доведена його причетність до вчинення злочину.

Відповідно до частини 3 статті 129 КПК України за такого цей позов слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років без конфіскації майна.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_10 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років без конфіскації майна.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_4 за злочин, за який він був засуджений вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 червня 2016 року більш суворим за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України частково приєднати до цього покарання не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 липня 2005 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 9 /дев`яти/ років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

На підставі частини 4 статті 70, частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, періоди відбуття ОСОБА_4 покарання за попереднім вироком та його попереднього ув`язнення, а саме:

-період з 12 листопада 2010 року до 23 листопада 2011 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 12 вересня 2012 року до 16 жовтня 2013 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 24 квітня 2014 року до 01 жовтня 2014 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 24 червня 2016 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 21 червня 2017 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

ОСОБА_11 визнати невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України

Цивільний позов ОСОБА_22 задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_22 1.200 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом - 1.700 грн. /одну тисячу двісті грн./
Цивільний позов ОСОБА_23 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - залишити без розгляду.

Речовий доказ у справі - - автомобіль "ВАЗ-2103" - повернути потерпілому ОСОБА_8 ..

Речові докази у справі - автомобіль "ВАЗ-2101", авто магнітолу, ФМ-модулятор, пульт, два ключі, брелок, запальничку, коробку з жувальною гумкою - повернути потерпілому ОСОБА_9 ..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 205 грн. 80 коп. /двісті п`ять грн. 80 коп./ витрат на проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 205 грн. 80 коп. /двісті п`ять грн. 80 коп./ витрат на проведення експертизи.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_24 =

29.11.2017