АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 665/487/16-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/791/ 713/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 ч 2 КК України

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: адвоката: ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2017 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ленінське Флорештського району Молдови, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, з повною загальною середньою освітою, проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимості не має, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовий строком на два роки, покладено періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

На користь потерпілого з обвинуваченого стягнуто в рахунок відшкодування майнової шкоди 9245,92 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у тому, що він 21 липня 2015 року, близько 06 години, керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес-Бенц 200 Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 12 кілометрі автодороги «Чаплинка-Новотроїцьке-Партизани», в порушення вимог п.2.3.б, п.10.1, п 11.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалася, не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по зустрічній смузі руху в сторону села Григорівка, внаслідок чого пасажир автомобіля «Мерседес-Бенц 200 Е» ОСОБА_11 і пасажир автомобіля «ВАЗ 2121» ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 посилається на незаконність вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання та в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 .

Зазначає, що призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, суд у повній мірі не врахував, щире каяття обвинуваченого у вчиненому з необережності злочині, те, що він раніше не притягувався до відповідальності, має на утриманні дружину та 4-х неповнолітніх дітей. Керування транспортним засобом є єдиним джерелом отримання доходу та єдиною можливістю забезпечити соціальні потреби родини.

Ці обставини, на думку захисника, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому додаткового покарання.

Також апелянт вказує, що суд стягнув витрати потерпілого на придбання медикаментів, які не підтверджені належними доказами і без належного підтвердження призначення такого лікування.

Крім того захисник стверджує, що потерпілий не надав доказів на підтвердження факту завдання та розміру моральної шкоди.

Просить вирок скасувати в частині призначення додаткового покарання та змінити вирок в частині розміру відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні 28.09.2017 року , який підтримав апеляційну скаргу , пояснення потерпілого ОСОБА_12 в судовому засіданні 28.09.2017 року, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, думку прокурора, який вказував на безпідставність апеляційних вимог захисника обвинуваченого , перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються, а тому вирок переглядається в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги в частині призначення додаткового покарання та в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 .
Доводи обвинуваченого щодо несправедливості призначеного йому додаткового покарання колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого який характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину .
Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив.
Саме ці обставини, які підлягають врахуванню при призначені покарання і дали суду підстави для призначення покарання у виді позбавлення волі у розмірі наближеному до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, та підстави для звільнення від відбування призначеного основного покарання із випробуванням.
На думку колегії суддів, враховуючи, що обвинувачений скоїв злочин у сфері безпеки руху, наслідком якого стало спричинення двом потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність за таких обставин призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки без призначення такого виду покарання неможливо досягнути мети покарання та попередити вчинення нових злочинів обвинуваченим.
Доводи апелянта про те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання є безпідставними.
Не можна погодитися і з твердженням апелянта про неправильне вирішення судом цивільного позову ОСОБА_12 .
Із матеріалів провадження вбачається, що саме внаслідок порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, тобто його неправомірної поведінки, ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, перебував на стаціонарному лікуванні , після якого продовжувався період реабілітації, отримав 3 групу інвалідності.
Період придбання медичних препаратів та ліків, які підтверджені відповідними фіскальними чеками, відповідає періоду лікування з липня 2015 року та періоду реабілітації.
Суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь потерпілого 9245, 92 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди витрат на лікування , які підтверджені належними доказами.
Твердження апелянта про те, що суд не мав права приймати до уваги надані потерпілим деякі фіскальні чеки, оскільки вони містять лише узагальнені назви медичних препаратів- анальгетики , жовчогінні і т.д. не можуть бути прийняті до уваги , оскільки зазначення у чеку загальної назви придбаних медпрепаратів не спростовує твердження потерпілого про придбання ним медичних препаратів для лікування отриманих в ДТП тілесних ушкоджень.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди ( ст. 1166, 1187 ЦК) колегія суддів приходить до висновку, що потерпілий довів обставини, які підлягають доказуванню - факт завдання обвинуваченим шкоди та її розмір.

Будь яких доказів, які б спростовували докази потерпілого, виходячи із принципу змагальності сторін, обвинувачений не надав.

Ставити під сумнів достовірність та достатність доказів, які суд прийняв до уваги, частково стягуючи на користь потерпілого саме доведений ним розмір витрат на лікування, колегія суддів не вбачає. Враховані судом фіскальні чеки містять всі необхідні реквізити для підтвердження дати, переліку медичних та лікарських препаратів та їх вартості.

Судова колегія не погоджується і з доводами апелянта про стягнення на користь потерпілого завищеного розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вірно врахував як тяжкість завданих здоров`ю потерпілого ушкоджень, тривалість лікування, вимушеність змін у житті потерпілого, отримання ним інвалідності , характер та тривалість моральних страждань, завданих фізичним болем так і матеріальний та сімейний стан обвинуваченого.

Розмір визнаної судом компенсації завданої потерпілому моральної шкоди 80000 грн., на думку колегії суддів відповідає вимогам справедливості та розумності , належним чином обгрунтований.

Доводи апелянта такі висновки суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 подав заяву про застосування до нього акту амністію.

Відповідно до положень п в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким та мають дітей, яким не виповнилося 18 років і які не позбавлені щодо них батьківських прав.

ОСОБА_8 має доньку ОСОБА_13 2013 року народження та доньку ОСОБА_14 2016 року народження року, не позбавлений щодо них батьківських прав, що підтверджено належними доказами.

Доказів вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння матеріали провадження не містять.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України « Про застосування амністії в Україні» особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного так і додаткового покарання, призначеного судом.

Отже слід дійти висновку, що ОСОБА_8 на підставі п в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році може бути звільнений від відбування призначеного йому за оскарженим вироком покарання .

Керуючись ст. 376 ч 2 , 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного за цим вироком основного і додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали .

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Копія вірна, ухвала набирає законної сили 31.10.2017 року

Суддя: ОСОБА_2