УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних

справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
захисникаОСОБА_5 ,
засудженогоОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 22 червня 2017 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 14 червня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року щодо нього,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Балтського районного суду Одеської області від 14 червня 2011 року засуджено:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна;
- за п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Стягнуто солідарно із засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 40 502,55 грн., ОСОБА_9 10 000 грн.
Стягнуто солідарно із засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 12 070,08 грн. судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено. Виключено із мотивувальної частини вироку посилання суду, як на докази доведеності винуватості ОСОБА_6 на: протокол огляду місця події від 21 серпня 2010 року (т.1, а.с.176-177); протокол огляду місця події від 21 серпня 2010 року (т.1, а.с. 178); протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 21 серпня 2010 року (т.1, а.с. 179); протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 21 серпня 2010 року (т.1, а.с.180); протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 21 серпня 2010 року (т.1, а.с. 181); протокол огляду речових доказів від 22 серпня 2010 року (т.1, а.с.182-192); протокол пред`явлення предметів для впізнання від 26 серпня 2010 року свідку ОСОБА_13 (т.1, а.с. 211-213); протокол пред`явлення предметів для впізнання від 26 серпня 2010 року свідку ОСОБА_13 (т.1, а.с. 214-216); явку з повинною ОСОБА_6 (т.1, а.с. 236-239). В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Зазначає, що вирок районного суду винесено незаконним складом суду, оскільки на думку засудженого, справу було розглянуто колегією у складі двох суддів, а вирок в свою чергу було підписаний одним суддею, що на думку засудженого є підставою для його скасування. Також ОСОБА_6 зазначає, що перебіг судового процесу у районному суді не фіксувався технічними засобами, не було надано йому право виступити в судових дебатах та з останнім словом, протокол судового засідання викладено на російській мові, якою він не володіє. Вказує, що матеріали справи сфабриковані, до вбивства потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 причетна інша особа, органами досудового слідства до нього застосовувалися недозволені методи слідства внаслідок чого ним була написана явка з повинною, слідчим не буди виконані вимоги ст.ст. 218-220 КПК України в редакції 1960 року, суд не перевірив його алібі по епізоду умисного вбивства потерпілої ОСОБА_16 , суд апеляційної інстанцій безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про фіксацію судового процесу за допомогою технічного засобу та не взяв до уваги доводи про недопустимість частини доказів, а саме проведення слідчих дій 1 вересня 2010 року без участі захисника.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.
Вдень 13 серпня 2010 року ОСОБА_7 незаконно проник в житловий будинок в с. Тимково Кодимського району Одеської області, що належить ОСОБА_17 , звідки таємно викрав майно останнього на загальну суму 215 грн.
Приблизно о 00 год. 30 хв. 15 серпня 2010 року ОСОБА_7 незаконно проник до приміщення літньої кухні в смт. Слобідка Кодимського району Одеської області, яка належить ОСОБА_18 , звідки таємно викрав майно останньої на загальну суму 120 грн.
Близько 3 год. 19 серпня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в с. Мала Слобідка Кодимського району Одеської області за попередньою змовою між собою, незаконно проникли в будинок ОСОБА_16 , де застосовуючи насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, нанесли потерпілій декілька ударів руками, ногами, дерев`яним стільцем в різні частини тіла, вимагаючи при цьому гроші. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нанесли ОСОБА_16 по чотири ножові рани в шию та груди, внаслідок чого ОСОБА_16 померла.
Приблизно о 03 год. 30 хв. того ж дня ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в с. Мала Слобідка Кодимського району Одеської області за попередньою змовою між собою, незаконно проникли у двір дому ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , де ОСОБА_7 закрив рота ОСОБА_14 , повалив її на землю і утримував за шию, а ОСОБА_6 наніс їй чотири ножові рани в груди. Потім в приміщенні кухні цього домогосподарства ОСОБА_7 кинув ОСОБА_15 на підлогу, а ОСОБА_6 наніс останньому удар ножем в шию. В результаті обидва потерпілі померли на місці події.
Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли до будинку потерпілих, звідки таємно викрали їх майно на загальну суму 502,55 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 , які підтримали касаційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягаєзадоволенню на таких підставах.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю й неповнотою досудового та судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанції, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України в редакції 1960 року, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом. Судом дотримані вимоги ст. 323 КПК України в редакції 1960 року, щодо законності і обґрунтованості вироку.

Відповідно до ст. 67 КПК України в редакції 1960 року, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.

Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані, судове засідання проведено повно та всебічно досліджені всі докази по справі, яким суд дав належну оцінку.

Висновки суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_6 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин встановлених районним судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, які є належними, допустимими та достатніми. Наведені у вироку суду докази правильно оцінені та обґрунтовано покладені районним судом в основу вироку.

Так, будучи допитаним в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_6 вину в скоєнні вбивства потерпілої ОСОБА_16 не визнав. Відмовився від своїх показань, які давав під час досудового розслідування, в яких повністю визнавав себе винним у вбивстві потерпілої ОСОБА_16 . Пояснив суду, що наніс декілька ударів руками по голові потерпілої та ногами по тілу, а її вбивство вчинив ОСОБА_7 , який наніс декілька ударів в шию та груди.

Показання засудженого ОСОБА_6 в частині невизнання ним вини за епізодом вбивства потерпілої ОСОБА_16 районний суд визнав необ`єктивними, оскільки його вина за цим епізодом знайшла своє підтвердження в сукупності доказів по справі, які суд першої інстанції належним чином дослідив та дав їм вірну оцінку.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що його вина у вчиненні вбивства потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не доведена, були перевірені судом та визнані непереконливими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, які суд навів у своєму рішенні, належним чином мотивуючи своє рішення. Всі докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності. Тому, твердження засудженого у скарзі про недоведеність вини за зазначеним епізодом, є необґрунтованими. Разом з тим, засуджений ОСОБА_6 в районному суді визнав свою провину у вбивстві зазначених потерпілих повністю та дав суду показання, які повністю співвідносяться з показаннями, які він давав на досудовому слідстві та іншими дослідженими судом доказами по справі.

Так, в ході досудового слідства допитаний в якості обвинуваченого, під час відтворенні обстановки та обставин події злочинів, засуджений ОСОБА_6 , давав послідовні свідчення по всіх епізодах звинувачення. Засуджений детально розповів про обставини скоєння злочинів та свою роль при вчиненні розбійних нападів і вбивств відносно потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Доводи засудженого ОСОБА_6 про причетність до вбивства потерпілої ОСОБА_16 іншої особи, апеляційний суд, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, визнав непереконливими та розцінив їх як спробу засудженого уникнути відповідальності за вчинене. Про причетність вказаної особи до вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_16 засуджений, під час досудового і судового слідства в районному суді, а ні в своїй апеляційній скарзі не повідомляв, а заявив тільки під час апеляційного розгляду. При цьому, засуджений не надав апеляційному суду жодних конкретних свідчень щодо вказаної особи, зазначивши, що йому достовірно не відомо, чи є «Шуліка» прізвищем цієї особи, або кличкою, а той факт, що, за твердженням засудженого, вказана особа на теперішній час померла, унеможливлює встановлює цієї особи та перевірку щодо її причетності до злочину.

Таким чином, доводи скарги засудженого про причетність до вбивства потерпілої ОСОБА_16 та про примушування його під час досудового розслідування працівниками правоохоронного органу до визнання вини у вчиненні злочинів, спростовуються його показанням та показаннями засудженого ОСОБА_7 , які вони давали під час досудового слідства та судового розгляду в районному суді, а також протоколами слідчих дій, в тому числі і із застосуванням фото та відеозапису, відповідно до яких під час проведення з засудженим слідчих дій,засуджений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним, жодного разу, в присутності понятих та захисника, не заявляв про можливий тиск на нього з боку правоохоронних органів, або про причетність до вбивств інших осіб (т. 1, а.с. 274, 281, 282-313; т. 4, а.с. 151-154, 245).

Доводи касаційної скарги засудженого щодо застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів слідства були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли. Так, надана на запит апеляційного суду постанова від 26 січня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002117 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України, яке було зареєстровано за заявою ОСОБА_6 від 27 липня 2015 року, яку засуджений не оскаржував.

Так, суд послався на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ; протоколи відтворення обстановки і обставин події від 1 вересня 2010 року за участю засудженого ОСОБА_6 , де останній послідовно пояснював, що після вбивства ОСОБА_16 засуджений ОСОБА_7 передав йому ніж, який вони взяли з дому ОСОБА_23 , і саме із застосуванням вказаного ножа він вчинив вбивство потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . При цьому всі вказані показання засуджений ОСОБА_6 добровільно давав під час допиту в якості обвинуваченого 1 вересня 2010 року в при сутності захисника та в присутності понятих та його захисника адвоката ОСОБА_25 під час проведення за участю ОСОБА_6 відтворення обстановки та обставин події від 1 вересня 2010 року (т. 1, а.с. 274, 282-313; т. 4, а.с. 151-154). Крім того, засуджений ОСОБА_6 на досудовому слідстві і в суді, при ознайомленні з відеозаписами зазначених слідчих дій за участю захисника, зміст своїх свідчень, дату проведення слідчих дій, не заперечував. (т. 1, а.с. 281, 314; т. 4, а.с. 245).; висновки судово-медичних експертиз та інші докази по справі, які суд належним чином дослідив у відповідності до вимог процесуального закону.

Суд згідно з вимогами ст. ст. 75, 334 КПК України редакції 1960 року, дав належну оцінку висновкам експертиз, якими мотивував прийняте рішення, визнавши відповідні дослідження повними та всебічними, а їх результати науково обґрунтованими й такими, що відповідають матеріалам справи, з чим колегія суддів погоджується.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що судом дана неправильна та необєктивна оцінка доказам по справі були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, та обґрунтовано визнані необґрунтованими, про що в судових рішеннях мотивовано надано відповідь, з якою погоджується і колегія суддів.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК Україникваліфіковано правильно, підстав для їх перекваліфікації колегія суддів не вбачає.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон, не виявлено.

Доводи засудженого про істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій, а саме, не фіксування технічними засобами перебігу судового процесу, що на думку ОСОБА_6 є підставою для скасування судових рішень щодо нього, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінальної справи. Так з матеріалів справи вбачається, що секретарем судового засідання було складено відповідний протокол у відповідності до вимог процесуального закону. Зауваження на протокол судового засідання учасниками процесу, в тому числі і засудженим ОСОБА_6 , подані не були. Із зазначеного протоколу судового засідання вбачається, що головуючим суддею ОСОБА_26 засудженому ОСОБА_6 були роз`яснені його права, а також прийнята письмова заява від 14 березня 2016 про відмову останнього від фіксування апеляційного розгляду технічними засобами (т. 5 а.с. 204, 249-250).

Доводи скарги ОСОБА_6 про те, що вирок районного суду винесено незаконним складом суду, оскільки на думку засудженого, справу було розглянуто колегією у складі двох суддів, на думку колегії суддів є безпідставними. Так, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що справу було розглянуто за участю двох професійних суддів та трьох народних засідателів, які на час розгляду справи користуються повноваженнями судді, що спростовує доводи скарги засудженого про неповноважний склад суду.

Твердження в касаційній скарзі засудженого про те, що йому не було надано право виступити в судових дебатах та з останнім словом, а протокол судового засідання викладено на російській мові, якою він не володіє колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу оскільки спростовуються матеріалами кримінальної справи. З протоколу судового засідання вбачається, що під час розгляду справи засудженому ОСОБА_6 була надана можливість виступити в судових дебатах та надано останнє слово (т. 4 а.с. 249-250). Крім того, в матеріалах справи наявний диск № 2 на якому зафіксовано допит ОСОБА_6 в якості обвинуваченого, де засуджений пояснює слідчому що розуміє російську мову та може на ній спілкуватися. Також, в матеріалах справи наявні клопотання ОСОБА_6 викладені ним на російській мові, а тому підстави вважати, що останній не розуміє російської мови у колегії суддів відсутні.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Районним судом при призначенні засудженому ОСОБА_6 покарання було враховано ступень тяжкості вчинених ним злочинів, які у відповідності до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжкими, даних про особу засудженого ОСОБА_6 який характеризується посередньо, вину визнав частково. Обставин, що пом`якшують покарання засудженого під час судового розгляду встановлено не було. Обставинами, що обтяжують покарання засудженого суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо осіб похилого віку.
З урахуванням вчинення засудженим ОСОБА_6 особливо тяжких злочинів, характеру та спрямованості його протиправних дій, районний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про підвищену небезпечність ОСОБА_6 для суспільства, призначивши йому за п.п.1,6,12,13 ст.115 КК України основне покарання у виді довічного позбавлення волі. Це покарання суд визнав домірним скоєному.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 у виді довічного позбавлення волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений підлягає постійній ізоляції від суспільства, якою відповідно до положень Кримінального кодексу України є довічне позбавлення волі. Призначене засудженому покарання є необхідним і справедливим.

Таким чином, судом вимоги статей 50, 65 КК України дотримано, призначене засудженому покарання відповідає ступеню тяжкості вичинених ним злочинів та його особі.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 377 КПК України в редакції 1960 року, при перегляді справи в апеляційному порядку, перевірив усі викладені в апеляції засудженого доводи, які аналогічні доводам, викладеним в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 та зробив правильний висновок про те, що судом першої інстанції було взято до уваги всі обставини справи, які також були предметом розгляду суду апеляційної інстанцій, і яким судом дана належна оцінка. В той же час апеляційний суд визнав частину доказів недопустимими та виключив їх з мотивувальної частини вироку, а в іншій частині не знайшов підстав для задоволення апеляції ОСОБА_6 , зазначивши в ухвалі докладні мотиви свого рішення, з якими погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну судових рішень, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінальної справи ОСОБА_6 раніше було засуджено вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 6 листопада 2002 року за ч. 2 ст. 140 КК України в редакції 1960 року, справу було закрито на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію» в 2001 році, та який згідно закону вважається не судимим, а тому, в порядку ст. 395 КПК України в редакції 1960 року, з мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року підлягає виключенню посилання суду, що ОСОБА_6 є раніше судимим.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України в редакції 1960 року та розділом ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 в порядку ст. 395 КПК України в редакції 1960 року, змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали апеляційного суду посилання, що ОСОБА_6 є раніше судимим.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 14 червня 2011 року та зазначену вище ухвалу щодо ОСОБА_6 в решті залишити без зміни.

Судді:

__________________ __________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3