АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/7210/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/281/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 18.05.2014р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002040 відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Піонерський Калінінградської
області РФ, українки, громадянки України, зареєстрованої
та проживаючої у
АДРЕСА_1 , не працюючої, з середньою освітою,
заміжньої, маючої 3-х неповнолітніх дітей - 2000, 2004, 2012
року народження, раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017р.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017р., ОСОБА_6 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та виправдано у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливостей їх отримати.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_6
захисник обвинуваченої ОСОБА_10 .

Прокурор у кримінальному провадженні, у зміненій апеляційній скарзі, скасувати вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.02.2017р. відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що вплинуло на незаконність виправдання ОСОБА_6 .
Потерпіла ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , яким обвинувачену визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та виправданою у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливостей їх отримати.
Ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначити їй справедливе покарання за скоєний злочин, а також задовольнити у повному обсязі її позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та виправдано у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливостей їх отримати.
У вироку, суд зазначив, що згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 17.05.2014р. приблизно о 13.00 год., знаходячись біля річки Базавлук в с.Шишкіно Нікопольського р-ну Дніпропетровської області зустріла ОСОБА_11 . На ґрунті раніше виникли особистих неприязних стосунків, між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбулася сварка, після чого, ОСОБА_6 , реалізуючи раптово виниклий умисел на спричинення тілесних ушкоджень нанесла ОСОБА_7 руками декілька ударів в область голови, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді - черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна виличної області, садна правої гомілки та правого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 324 від 04.06.2014 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
Таким чином, прокурор дійшов висновку, що ОСОБА_6 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Суд першої інстанції допитав в судовому засіданні обвинувачену ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_7 , свідків обвинувачення і захисту: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідивши наступні письмові докази: висновок судово-медичного експерта № 324 від 06.06.2014р.; протокол проведення слідчого експерименту від 04.06.2014, в ході якого ОСОБА_16 відтворила обставини спричинення їй тілесних ушкоджень; додатковий висновок судово-медичного експерта № 325 від 10.06.2014р., дійшов висновку, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_6 не знайшло свого підтвердження
Так, проаналізувавши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченої не доведена вказаною сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, як цього вимагає чинне законодавство.
Судом було встановлено, 17.05.2014р. ОСОБА_7 звернулася до травмпункту з приводу тілесних ушкоджень, які вона отримала у цей же день. Висновком судово-медичного експерта № 324 від 06.06.2014р. у неї на підставі наданої амбулаторної карти, у якій не вказаний медзаклад, виявлені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна правої виличної області, садна шиї, синця лівого плеча, садна правої гомілки та правого стегна.
У вироку суд зазначив, що в ході досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту і в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила механізм та обставини спричинення їй тілесних ушкоджень, а саме - садна шиї, синця лівого плеча від ударів ОСОБА_15 , черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна правої виличної області - від дій ОСОБА_6 , котра потягла її за волосся і вдарила головою об землю, а потім потягла по землі, від чого утворилися садна правої гомілки та правого стегна. Судово-медичний експерт у додатковому висновку підтвердив можливість утворення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень при механізмі та обставинах, вказаних нею при проведенні слідчого експерименту.
Суд дійшов висновку, що крім показів самої потерпілої, інших доказів на підтвердження цих обставин суду не надано, оскільки усі інші допитані свідки, обвинувачена заперечують такі обставини і пояснюють, що конфлікту між потерпілою і ОСОБА_15 взагалі не було і ОСОБА_15 потерпілій ніяких ударів не наносив. Ті ж особи пояснюють, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійсно відбувся конфлікт, вони хапали одна одну за руки, тягали за волосся. Однак при цьому ОСОБА_7 на землю не падала. Пояснення зазначених свідків і обвинуваченої ОСОБА_6 є послідовними, узгоджуються між собою і у суду немає причин не довіряти зазначеним показам.
Суд першої інстанції також звернув увагу на те, що прокурором у зміненому обвинувального акті зазначено, що ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_7 руками декілька ударів в область голови, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді - черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна виличної області, садна правої гомілки та правого стегна.
Разом з тим, ці висновки прокурора не доведено належними доказами, оскільки, згідно з висновком експерта, такі тілесні ушкодження, як черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна виличної області, які розглядаються як єдина черепно-мозкова травма, про що пояснив у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_17 , утворилися від дії тупих твердих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, або від ударів об такі предмети. Сама потерпіла, зазначаючи механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, не вказувала, що ОСОБА_6 наносила їй удари в область голови. Крім того, механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 у вигляді садна правої гомілки та правого стегна взагалі не зазначений, оскільки такі тілесні ушкодження не могли утворитися від ударів в область голови.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшов висновку, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, тому ОСОБА_6 по пред`явленому їй обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підлягає виправданню.
Потерпіла ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що виправдувальний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що на її думку вплинуло на незаконність вирішення питання про виправдання обвинуваченої.
Потерпіла зазначає, що під час конфлікту між нею і обвинуваченою, 17.05.2014р., ОСОБА_6 , виражаючись на її адресу нецензурною лайкою, схопила її за волосся, від чого вона, не втримавшись на ногах, встала на коліна, обвинувачена, тримаючи її за волосся, вдарила її головою об землю, а потім, тримаючи за волосся протягла її по землі, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, а також тілесні ушкодження у вигляді подряпин та синців.
Потерпіла вказує, що вказані нею дії ОСОБА_6 були відтворені нею під час проведення слідчого експерименту, 04.06.2014р. і вони підтверджені висновком судово-медичної експертизи №325 від 04.06.2014р., згідно якому, механізм виникнення, виявлених у неї тілесних ушкоджень може відповідати механізму, на який вона вказала при слідчому експерименті.
Потерпіла звертає увагу, що в судовому засіданні, 28.10.2015р. обвинувачена ОСОБА_6 не заперечувала того факту, що в день події між нами відбувся словесний конфлікт, після чого вона схопила її за волосся, однак з незрозумілих їй причин, суд першої інстанції незаконно виправдав обвинувачену.
Крім цього потерпіла ОСОБА_7 вказує на те, що суд першої інстанції допитав в судовому засіданні неповнолітнього сина обвинуваченої ОСОБА_6 , який був свідком події, як і її діти, однак не вислухав показання її дітей.
Прокурор, обґрунтовуючи змінену апеляційну скаргу, вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями кримінального процесуального закону, посилаючись на наступне.
Прокурор вважає, що фактичні обставини скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення, підтверджено доказами, наявними у справі, у зв`язку з чим на його думку висновки суду про відсутність в діях обвинуваченої складу злочину не відповідають обставинам справи, які беззаперечно свідчать про вчинення нею кримінального правопорушення.
Прокурор вказує, що в судовому засіданні обвинувачена не заперечувала того факту, що в день події злочину у неї з потерпілою ОСОБА_7 був словесний конфлікт, який в подальшому переріс в хапання один одного за волосся та поштовх ОСОБА_6 потерпілої від себе, однак заперечувала факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, при цьому зазначає, що показання обвинуваченої повністю спростовуються свідченнями потерпілої, протоколами слідчих експериментів за участю потерпілої, а також висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами у справі.
Прокурор вважає, що механізм спричинення потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень підтверджується її показами, а також протоколом слідчого експерименту від 04.06.2014р., висновком судово-медичної експертизи №325 від 04.06.2014р., відповідно, якому механізм виникнення у потерпілої тілесних ушкоджень може відповідати механізму, на який вказала потерпіла.
Прокурор звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_13 суперечать показанням, як потерпілої, так і обвинуваченої, оскільки вона пояснювала в судовому засіданні, що була свідком конфлікту і бачила, як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 схопили одна одну за руки, після чого розійшлися, тоді, як обвинувачена не заперечувала того факту, що вони з потерпілою схопили одна одну за волосся, що на його думку ставить під сумнів правдивість показань зазначеного свідка.
Крім того, прокурор зазначає, що ОСОБА_15 , відносно якого, 09.03.2016р. кримінальне провадження було закрите, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення, давав суперечливі показання. Спочатку пояснював, що, вийшовши з води він бачив, як його дружина ОСОБА_6 і потерпіла ОСОБА_7 схопили одна одну за волосся, в подальшому давав пояснення, що бачив, як «жінки зійшлися та розійшлися», при цьому, на уточнюючи питання сторін, не зміг чітко відповісти, як розуміти його слова «зійшлися та розійшлися».
У зв`язку з зазначеним, прокурор вказує на порушення судом першої інстанції вимог п.3 ч.1 ст.411 КПК України, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні на зазначено, чому саме суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Прокурор вважає, що показання потерпілої не мають жодних суперечностей, підтверджуються відповідними висновками експертів, до того ж, показання свідків і обвинуваченої під час судового розгляду про початок конфлікту між жінками, частково підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 .
На думку прокурора, судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення не взято до уваги, те, що показання потерпілої цілком узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи №324 від 04.06.2014р., згідно, якому потерпілій ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді-черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна правої виличної області, садна правої гомілки та правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Прокурор звертає увагу, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, на який вказує потерпіла ОСОБА_7 підтверджено висновком судово-медичної експертизи №325 від 04.06.2014р., в якому зазначено, що механізм виникнення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень може відповідати механізму, на який вказує потерпіла.
Прокурор вказує на неповноту і однобічність судового розгляду, посилаючись на те, що суд не усунув протиріччя в показаннях свідка ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_18 .
Прокурор акцентує увагу на тому, що встановлені висновком судово-медичної експертизи наявні у потерпілої тілесні ушкодження у вигляді-черепно-мозкової травми та струсу головного мозку неможливо спричинити, схопивши потерпілу за волосся, як вказує обвинувачена, вказане підтвердив судмедексперт ОСОБА_17 , під час допиту в судовому засіданні.
Прокурор наполягає, що наданими стороною обвинувачення доказами, зібраними під час досудового розслідування, окремо і у їх сукупності, повністю підтверджується вина ОСОБА_6 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілій.
Прокурор вважає, що надані обвинуваченою показання, які повністю суперечать отриманим доказам, є обраною стороною захисту лінія захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
На думку прокурора висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, не підтверджуються та суперечать доказам, дослідженим під час судового розгляду, у зв`язку з чим судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Також прокурор вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку не навів жодної підстави, з якої він відкинув показання потерпілої та інші докази обвинувачення.
Прокурор вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст.373 КПК України, посилаючись на те, що вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.02.2017р. не містить спростувань доказів пред`явленого обвинувачення, а містить непереконливі посилання на відсутність складу кримінального правопорушення в діях обвинуваченої, тобто є необґрунтованим, ухваленим всупереч об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені дослідженими під час судового розгляду доказами.
Крім того, прокурор зазначає, що 22.03.2016р., суд задовольнив клопотання обвинуваченої про допит в судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , не врахувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення цього клопотання, оскільки стороною захисту, відповідно до положень ст.290, 315, 349 КПК України, стороні обвинувачення не була надана можливість доступу до свідчень зазначено свідка, що є порушенням вимог ст.290 КПК України.
Також прокурор вказує на порушення судом першої інстанції вимог ч.5 ст.364 КПК України, при цьому зазначає, що після проведення 04.04.2016р. судових дебатів і оголошення їх закінченими, суд видалився до нарадчої кімнати, однак, 20.02.2017р. судові дебати були проведені повторно, тобто суд повернувся до стадії дослідження доказів, не під час судових дебатів, як вказано в законі, а вже після їх закінчення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор ОСОБА_9 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримав свою і потерпілої апеляційні скарги, просив скасувати виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 з підстав викладених у апеляційних скаргах, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_8 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і потерпілої ОСОБА_7 , просила скасувати виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 з підстав викладених у апеляційних скаргах, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Потерпіла ОСОБА_7 , підтримала свою і прокурора апеляційні скарги, просила скасувати виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 з підстав викладених у апеляційних скаргах.
Обвинувачена ОСОБА_6 при апеляційному розгляді, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, просила вирок суду першої інстанції відносно неї залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора і потерпілої ОСОБА_7 , без задоволення.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_10 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, просив рішення суду першої інстанції відносно його підзахисної ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційні скарги, без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони обвинувачення підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи прокурора і потерпілої ОСОБА_7 щодо наявності підстав для скасування вироку суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає обґрунтованими і законними, такими, що підлягають задоволенню.
Нормами ч.2 ст.421 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції може бути скасований лише у разі, якщо апеляційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник, а також на підставі апеляційної скарги обвинуваченого, його захисника з мотивів і підстав виправдання.
Підставами для скасування судового рішення, відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України, є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Виходячи з приписів ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора і потерпілої, колегія суддів вивчила матеріали кримінального провадження, прослухала технічний запис судових засідань і встановила, що судом першої інстанції під час судового розгляду допущена неповнота судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Так, з обвинувального акту, складеного слідчим СВ Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_19 і затвердженого, 8 вересня 2014р. прокурором Нікопольської міжрайонної прокуратури ОСОБА_20 , видно, що ОСОБА_21 було висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за те, що вона 17.05.2014р., близько 13.00 год., поблизу річки Базавлук в с.Шишкіно, Нікопольського району, Дніпропетровської області в результаті конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 , схопила потерпілу за волосся в області потиличної частини голови та потягла її до землі, внаслідок чого остання встала на коліна, після чого обвинувачена схопила ОСОБА_7 за волосся в області лобової частини голови та потягла вниз до землі, вдаривши потерпілу головою об землю, і протягла її обличчям по землі.
Внаслідок умисних дій обвинуваченої, потерпілій ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 324 від 04.06.2014 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді - черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна виличної області, садна правої гомілки та правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (ар.пр.119, т.1).
Цим, же обвинувальним актом було висунуто обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_15 , кримінальне провадження відносно, якого, 09.03.2016р. на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України закрито, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_7 від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, що підтверджено заявою потерпілої від 16.01.2016р. (ар.пр.108, т.2) і ухвалою суду першої інстанції (ар.пр.118-119, т.2).
Матеріали справи також містять заяву потерпілої ОСОБА_22 від 28 жовтня 2015р., в якій вона просить в подальшому судовий розгляд здійснювати за її відсутності, і зазначає, що обвинувачення підтримує у повному обсязі (ар.пр.99, т.2).
З матеріалів кримінального провадження видно, що 31 серпня 2016р., прокурором ОСОБА_23 в порядку ст.338 КПК України у зв`язку зі зміною обвинувачення складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_21 , який затверджено цього, ж дня заступником керівника Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_24 (ар.пр.144-145, т.2).
В зміненому обвинувальному акті, прокурор зазначив, що підставою для уточнення обвинувального акту стало те, що в судовому засіданні 09.03.2016р. представник потерпілої надав суду заяву ОСОБА_7 про відмову від приватного обвинувачення відносно ОСОБА_15 (ар.пр.145, т.).
В зміненому обвинувальному акті прокурором висунуто обвинувачення ОСОБА_6 , в тому, що вона, 17.05.2014р., близько 13.00 год., поблизу річки Базавлук в с.Шишкіно, Нікопольського району, Дніпропетровської області в результаті сварки з потерпілою ОСОБА_7 нанесла останній руками декілька ударів в область голови, чим спричинила потерпілій, згідно висновку судово-медичної експертизи № 324 від 04.06.2014 тілесні ушкодження у вигляді - черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна виличної області, садна правої гомілки та правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) (ар.пр.145, т.2).
Змінений обвинувальний акт свідчить про зміненні обставини при яких були заподіяні тілесні ушкодження потерпілій, а також зменшено обсяг обвинувачення в порівнянні, з раніше висунутим ОСОБА_6 , обвинуваченням.
Виходячи з приписів ч.3 ст.338 КПК України, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції після зміни обвинувачення, виконуючи вимоги ч.3 ст.338 КПК України, 03.09.2016р. надіслав на адресу потерпілої змінений обвинувальний акт і роз`яснив у листі право потерпілої підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, а також повідомив про дату наступного судового розгляду, при цьому, суд, вказав, що неявка потерпілої в судове засідання буде розцінена судом, як згода з позицією прокурора (ар.пр.146, т.2). Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла не одержала, в розумінні ст.136 КПК, змінений обвинувальний акт.
Перевіривши журнал судового засідання і прослухавши технічний запис судового засідання від 20 лютого 2017р. (ар.пр.156, т.2) - перше судове засідання після зміни обвинувачення, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.338 КПК України не роз`яснив представнику потерпілої ОСОБА_7 , адвокату ОСОБА_25 , її право, підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, перейшовши до судових дебатів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при зміні прокурором обсягу обвинувачення, в порушення вимог ч.3 ст.338 КПК України, належним чином не з`ясував думку потерпілої і її представника щодо їх позиції по зміненому обвинуваченню, чим порушив право потерпілої на реалізацію процесуальних прав і законних інтересів, встановлених в ч.3 ст.56 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а в сукупності, зазначене, призвело до неповноти судового розгляду, оскільки з наведених вище підстав, залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, не перевіривши докази сторін щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень і часу їх отримання, не зіставивши їх з висновками судово медичної експертизи передчасно ухвалив судове рішення.
Колегія суддів позбавлена можливості повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, оскільки учасники судового провадження не заявляли з цього приводу клопотань.
Крім того, слід зауважити, що суд першої інстанції зазначив підстави ухвалення виправдувального вироку, які не відповідають приписам ст..373 КПК України.
З огляду на зазначене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_7 , задовольнити, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017р. відносно ОСОБА_6 , визнаною невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та виправданою у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливостей їх отримати - скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4