Справа №522/5942/17
Провадження 1-кп/522/975/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

14.06.2017 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1.

суддів - ОСОБА_8., ОСОБА_14.

за участю секретаря - ОСОБА_15.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000239 від 29.01.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 червня місяця двадцять восьмого дня народження, уродженця с. Червоний Розселенець Біляївського району Одеської області, громадянина України, українця з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера, інваліда ІІ групи, одруженого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.121, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор- ОСОБА_16.

ОСОБА_3, ОСОБА_4

захисник- ОСОБА_17.

представник потрілого- ОСОБА_18.

представник потерпілого- ОСОБА_19.

представник потерпілого- ОСОБА_20.

потерпілий- ОСОБА_9.

обвинувачений- ОСОБА_2.

У С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м.Одеси на розгляд надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5, обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.121, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України.

Під час підготовчого судового засідання представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 просила повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, посилаючись на наступне.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тощо.

З огляду на вимоги п.7 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Однак відповідні дані в обвинувальному акті взагалі не відображені. Не встановлення органом досудового розслідування суми завданої кримінальним правопорушенням шкоди, порушує права потерпілої, гарантовані їй ст. 55 Конституції України,та ст. 56 КПК України,на справедливий судовий розгляд та відшкодування заподіяної шкоди.

В той же час обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2, даних про розмір шкоди, заподіяної його діями, а також розмір витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої від злочинного діяння не містить, що виключає прийняття вказаного обвинувального акту до судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

В порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не у повному обсязі зазначені процесуальні дії проведені в ході досудового розслідування і в послідуючому, не зазначені реквізити процесуальних рішень. Доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування вочевидь не відповідає вимогам закону, реєстр не містить даних про всі процесуальні рішення, прийняті під час даного кримінального провадження.

В реєстрі відсутні дані про повідомлення потерпілій ОСОБА_7 та її представнику про завершення досудового розслідування.

Слідчий зазначив це в реєстрі, проте фактично такого повідомлення ні потерпілій, ні її представнику вручено не було, в інший спосіб відправлено також не було. Фактично слідчий в реєстрі вказав неправдиві відомості.

В реєстрі також не вказано, що потерпіла ОСОБА_7 та її представник ознайомлені з матеріалами кримінального провадження. Дійсно потерпілій та її представнику матеріали досудового розслідування не відкриті, що призведе до визнання всіх доказів неналежними.

Крім того в обвинувальному акті вказано, що потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, однак при цьому в реєстрі відсутні дані про визнання у зв'язку з цим відповідних осіб цивільним позивачем та цивільним відповідачем відповідно, з врахуванням положень ЦПК України.

В реєстрі відсутні дані про здійснені слідчим запити та вилучення документів в медичній установі, де проходить лікування потерпіла, які надавались слідчим для проведення експертизи з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої Утім такі запити наявні в матеріалах кримінального провадження.

Реєстр матеріалів досудового розслідування містить інформацію про визнання певних об'єктів речовими доказами, проте не вказано коли та за яким процесуальним документом слідчий приймав таке рішення, що унеможливить прийняття судом рішення щодо речових доказів, особливо рушниці.

Відповідно до вимог КПК України доказ має бути одержаний з дотриманням належної процедури, тобто згідно з вимогами закону щодо порядку проведення відповідної процесуальної дії та порядку фіксування її ходу й результатів та долучений за відповідним рішенням слідчого.

В реєстрі не вказано, що слідчий взагалі приймав рішення про визнання речей доказами, відсутні посилання на прийняті слідчим постанови про долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження, а також про місце знаходження вилучених під час досудового розслідування предметів та їх переліку.

Наведене доводить, що в реєстрі не зазначені всі процесуальні рішення та їх реквізити, прийнятих під час досудового розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України і зокрема містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання відповідного обвинувачення і ці положення не можуть суперечити один одному.

Обвинувальний акт не затверджений печаткою прокуратури, що протирічить Інструкції з діловодства в органах прокуратури. При цьому повноваження прокурора ОСОБА_4. який затвердив обвинувальний акт, та прокурора, який бере участь в розгляді обвинувального акту в судовому засіданні, не підтверджуються відомостями, що містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Тобто з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування до нього не представляється можливим пересвідчитися в процесуальному становищі вказаних прокурорів, чи є вони такими, що здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, такі відомості не підтверджено прокурором також в підготовчому судовому засіданні, що не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Обвинувальний акт не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та які підлягають доказуванню відповідно до ст.91 КПК України, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, оскільки не вказано мету та мотив ОСОБА_2

Обвинувальний акт містить чисельні протиріччя при формулюванні обвинувачення. В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 являється потерпілим від дій ОСОБА_2, які досудовим слідством кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Однак, в обвинувальному акті не вказано, яка шкода завдана ОСОБА_9 - моральна, фізична чи майнова, в силу чого виникає обґрунтований сумнів в його процесуальному статусі в якості потерпілого.

Крім того, діям ОСОБА_9, який являвся учасником конфлікту та бійки з ОСОБА_2, закликав його здійснити постріл, після чого відразу фізично насильно утримував потерпілу ОСОБА_7, використовуючи її в якості «живого щита», не надана правова оцінка. Фактично не з'ясована роль ОСОБА_9, який виступив підбурювачем злочину.

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_2, який за підбуренням ОСОБА_9 здійснив постріл з відстані кількох метрів в потерпілу ОСОБА_7, а не в ОСОБА_9, з обрізу двох ствольної мисливської рушниці ТОЗ 63 калібру 16, споряджену двома патронами 16 калібру з дробовими зарядами, невірно кваліфіковані слідчим.

У польоті дробі і його розсіюванні є певні закономірності, чим далі він летить, тим більше розсипається і, попадаючи в ціль, займає більшу ділянку, що мало місце при пострілі у потерпілу, про що слідчий вказав в реєстрі (аркуш 1 реєстру, п.7) лікарем видано дробини з ноги потерпілої після операції.

Наведене доводить, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті та правова кваліфікація не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та доводять, що слідчий не чітко сформулював обвинувачення та формально віднісся до вимог ст. 291 КПК України.

Дробовий заряд має значну масу і більшу, ніж куля, площу дії на тканини. В потерпілу ОСОБА_7 ОСОБА_2 вистрілив двома дробовими зарядами, що свідчить про умисел ОСОБА_2 виключно на умисне позбавлення її життя способом, небезпечним для життя багатьох осіб, відповідно потребує кваліфікації за ч.1 ст. 263-1, ч. 3 ст. 15, п.5 ч. 2 ст. 115 КК України. Дії ОСОБА_9 відповідно - за ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.5 ч. 2 ст. 115 КК України.

З обвинувального акту не вбачається що ОСОБА_2 висунуто обвинувачення, оскільки слідчий, складаючи обвинувальний акт, обмежився лише констатацією факту того, що ОСОБА_2 являється підозрюваним, а обвинувачений вказав у дужках, в додатках до обвинувального акту вказана особа вказана також, як підозрюваний.

Неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. 291 КПК України унеможливлює призначення обвинувального акту у кримінальному провадженні до судового розгляду, в зв'язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_10 підтримала клопотання про повернення обвинувального акту прокурору в повному обсязі, просила його задовольнити з наведених підстав.

Прокурор, представник потерпілого - адвокат ОСОБА_11, захисник ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_2 вважають клопотання про повернення обвинувального акту необґрунтованим, в судовому засіданні просили призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що клопотання представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню, та обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.121, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України, підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, з огляду на наступне.

У відповідності із п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із положеннями, викладеними у п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та після викладення правової кваліфікації того діяння, яке зазначається у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення.

Встановлено, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не містить належного формулювання обвинувачення, яке викладене не конкретно, суперечливо та без належного з'ясування всіх обставин вчинених злочинів, а також не містить мети та мотиву злочинів.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 являється потерпілим від дій ОСОБА_2, які досудовим слідством кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Утім, в обвинувальному акті не вказано, яка шкода завдана ОСОБА_9 - моральна, фізична чи майнова, у зв'язку з чим, виникає обґрунтований сумнів в його процесуальному статусі потерпілого.

На думку представника потерпілої ОСОБА_7, діям ОСОБА_9, який являвся учасником конфлікту та бійки з ОСОБА_2, закликав його здійснити постріл, після чого відразу фізично насильно утримував потерпілу ОСОБА_7, використовуючи її в якості «живого щита», не надана правова оцінка.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тощо.

З огляду на вимоги п.7 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Однак відповідні дані в обвинувальному акті взагалі не відображені.

Не встановлення органом досудового розслідування суми завданої кримінальним правопорушенням шкоди, порушує права потерпілої, гарантовані їй ст. 55 Конституції України, та ст. 56 КПК України, на справедливий судовий розгляд та відшкодування заподіяної шкоди.

Також обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 не містить даних про розмір витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, що виключає прийняття вказаного обвинувального акту до судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

В порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не у повному обсязі зазначені процесуальні дії проведені в ході досудового розслідування і в послідуючому, не зазначені реквізити процесуальних рішень.

Так, в реєстрі зазначено про повідомлення потерпілій ОСОБА_7 та її представнику про завершення досудового розслідування, однак, фактично такого повідомлення ні потерпілій, ні її представнику вручено не було.

Таким чином, судом установлено, що слідчий, в порушення вимог ст.290 КПК України, порушив порядок відкриття матеріалів сторонам, не забезпечивши належним чином потерпілим та їх представникам доступ до матеріалів досудового розслідування та часу для ознайомлення з ними, що суд розцінює як суттєве порушення їх прав.

В обвинувальному акті вказано, що потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, однак при цьому в реєстрі відсутні дані про визнання у зв'язку з цим відповідних осіб цивільним позивачем та цивільним відповідачем згідно із положеннями ЦПК України.

Реєстр матеріалів досудового розслідування містить інформацію про визнання певних об'єктів речовими доказами, проте не вказано коли та за яким процесуальним документом слідчий приймав таке рішення, що унеможливить прийняття судом рішення щодо речових доказів.

Відповідно до вимог КПК України доказ має бути одержаний з дотриманням належної процедури, тобто згідно з вимогами закону щодо порядку проведення відповідної слідчо-процесуальної дії та порядку фіксування її ходу й результатів та долучений за відповідним рішенням слідчого.

В реєстрі не вказано, що слідчий взагалі приймав рішення про визнання речей доказами, відсутні посилання на прийняті слідчим постанови про долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження, а також про місце знаходження вилучених під час досудового розслідування предметів та їх переліку.

Наведене доводить, що в реєстрі не зазначені всі процесуальні рішення та їх реквізити.

Крім того, обвинувальний акт не затверджений печаткою прокуратури, що протирічить Інструкції з діловодства в органах прокуратури. При цьому повноваження прокурора ОСОБА_4., який затвердив обвинувальний акт, та прокурора, який бере участь в розгляді обвинувального акту в судовому засіданні, не підтверджуються відомостями, що містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Тому суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 та, як наслідок, ухвалення законного і справедливого судового рішення.

Таким чином, в результаті аналізу обвинувального акту та доданих до нього матеріалів, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту та додатків вимогам ст.291 КПК України, в зв'язку з чим він підлягає поверненню прокурору з наведених вище підстав.

Також представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилаючись на те, що ОСОБА_2 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину - замах на вбивство, тяжких злочинів - незаконне виготовлення, переробка вогнепальної зброї; завданні тяжких тілесних ушкоджень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років та у разі перебування на свободі може перешкодити кримінальному провадженню (докази судом не досліджені), чинити тиск на свідків та потерпілих, які судом ще не допитані, переховуватись від суду, про що свідчить його неявка до суду 12 квітня 2017 року, як явна неповага то суду і сторін провадження, крім того є усі підстави припускати вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення у яких він обвинувачується, а саме вбивстві потерпілого ОСОБА_9, який ним не було доведено до кінця з причин, що від ОСОБА_2 не залежали. Кількість свідків, які бажали надати покази на досудовому слідстві, що були безпосередніми очевидцями злочину, налічувалось більше 15 осіб, проте після зміни запобіжного заходу Апеляційним судом Одеської області, їх кількість скоротилось до 5, що підтверджує тиск на свідків з боку обвинуваченого. Ці обставини підтверджують наявність реальних ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Разом з тим, ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, вчинив особливо тяжкий злочин, завдав значний розмір шкоди потерпілій ОСОБА_7, який на сьогоднішній день перевищує 3 мільйони гривень.

Прокурор, представник потерпілої - адвокат ОСОБА_10 підтримали клопотання в повному обсязі, просили його задовольнити з наведених підстав.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_11, захисник ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_2 вважають клопотання про застосування запобіжного заходу необґрунтованим.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти обрання запобіжного заходу.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку про часткове задоволення клопотання потерпілої сторони щодо застосування обвинуваченому запобіжного заходу, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченогоч.1 ст.115 КК України, та інших злочинів, за які може бути призначено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до п'ятнадцяти років.

ОСОБА_2 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працевлаштований, пенсіонер, інвалід ІІ групи, має хронічні захворювання.

Після застосуванням апеляційним судом стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останній не порушував свої процесуальні права та обов'язки.

На цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено, докази зібрані.

Твердження представників потерпілої щодо здійснення обвинуваченим тиску на свідків та можливості продовження протиправної діяльності є припущеннями, які не ґрунтуються на будь-яких доказах.

За таких обставин, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого під час судового провадження.

На підставі викладеного, суд, керуючись ст.ст. 290, 291, 314, Гл.18 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №000239 від 29.01.2017 року стосовно ОСОБА_2, обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.121, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України, повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 з підстав, зазначених у мотивувальній частині.

Клопотання представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю.

2. Покласти на обвинуваченого наступні обов'язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

3) утриматися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 14.08.2017 року.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області протягом семи днів.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_8

ОСОБА_13

14.06.2017