Справа №: 671/68/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2017 року Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі : головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Волочиськ кримінальне провадження № 0000062 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиськ Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм ТОВ «Агробізнес», раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 11 лютого 2016 року, близько 21:00 години, керуючи автомобілем ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Незалежності в м. Волочиськ Хмельницької області у напрямку смт. Підволочиськ Тернопільської області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував на її зміну, а також у темну пору доби не обрав безпечної швидкості, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, в районі перехрестя з вул. Маняка, після виникнення перешкоди велосипедиста ОСОБА_4 , не вжив заходів для зменшення швидкості, під час обгону останнього, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який рухався у попутному напрямку.

Після скоєння наїзду на велосипедиста ОСОБА_4 , ОСОБА_5 покинув місце пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в наступному: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п. 2.3 «б»); у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги (п. 12.2); у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п. 12.3); водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п. 13.1); під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху (п. 13.3).

В результаті наїзду велосипедист ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій надбрівній ділянці, крововиливу на лобній ділянці справа, садна на правій виличній ділянці, з переходом на мочку вуха та ділянку нижньої щелепи, припухлості з крововиливом на обох повіках правого ока, припухлості м`яких тканин на тильній поверхні правої кисті в проекції 2-ї п`ясної кістки, двох саден на тильній поверхні 2-го пальця правої кисті, двох саден по зовнішній поверхні 1-го пальця лівої кисті, припухлості м`яких тканин та садна по задній поверхні лівої гомілки, крововиливу на переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, припухлості в ділянці лівого променево-зап`ясного суглобу та перелому шиловидного відростку лівої променевої кістки.

Згідно з висновку СМЕ № 19 від 24.02.2016 припухлість лівого променево-зап`ясного суглобу та перелом променевої кістки за своїм характером є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Всі інші виявлені на тілі ОСОБА_4 тілесні ушкодження, за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_5 вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками отриманням ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я та легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_5 , після вчинення наїзду на потерпілого ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, усвідомлюючи, що в результаті його дій потерпілий ОСОБА_4 перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, на місці дорожньо-транспортної пригоди не зупинився, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_4 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відвіз потерпілого до лікувального закладу, маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, з місця дорожньо-транспортної пригоди зник та залишив потерпілого ОСОБА_4 без допомоги на проїжджій частині перехрестя автодоріг вулиць Незалежності-Маняка в м. Волочиськ.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідомо залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, поставивши сам потерпілого в небезпечний для життя стан.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у висунутому звинуваченні визнав. Суду пояснив, що він, у вищевказаний час та день, рухаючись по вул. Незалежності в м. Волочиськ у напрямку смт. Підволочиськ бачив, як по дорозі в попутному напрямку рухався велосипедист, якого обвинувачений почав обганяти. В зустрічному напрямку руху їхав інший автомобіль, а тому ОСОБА_5 , в момент вчинення маневру обгону велосипедиста також розминався із вказаним автомобілем, і саме тоді почув звук удару. Не зупиняючись, обвинувачений поїхав далі, проте його наздогнав водій якогось автомобіля та сказав, що він збив людину. Після чого, ОСОБА_5 повернувся та доставив потерпілого до лікарні.

Цивільний позов потерпілого сторона захисту визнає частково: в частині відшкодування матеріальної шкоди вимоги підтримує повністю, а щодо моральної шкоди, вважає за необхідне відшкодувати 10 тисяч гривень потерпілому.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що він їхав на велосипеді у вищевказаний час та день по вул. Незалежності в м. Волочиськ у напрямку смт. Підволочиськ. Рухався він біля узбіччя, проте на певній ділянці дороги з правого боку були вибоїни з калюжами і болотом, а тому ОСОБА_4 змушений був зайняти ділянку дороги, де їх не було, але як найближче до узбіччя. Внаслідок зіткнення він упав і втратив свідомість, а коли прийшов до себе почув запитання якоїсь невідомої особи, чи він живий. Пізніше приїхав обвинувачений і почав просити не викликати поліцію, а також відвіз потерпілого в лікарню, звідки зник.

Також ОСОБА_4 зазначив, що в результаті вчинення злочину, йому було спричинено матеріальних збитків на суму 5050 грн., що складаються з пошкодженого під час ДТП велосипеда вартістю 3500 грн., куртки фірми «Адідас» вартістю 1200 грн. та штанів від спортивного костюма «Пума» вартістю 350 грн. Також йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 20000 гривень. Зокрема, вказав, що через тілесні ушкодження у нього виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, призвели до погіршення здоров`я, викликали необхідність тривалого лікування. Також на момент події його дружина перебувала в стані вагітності, її вагітність була ускладнена ще до злочину, а після його скоєння - знаходилась під загрозою. На певний час він був позбавлений можливості допомагати по господарству своїй вагітній дружині, ходити на роботу і вести звичайний для нього спосіб життя, тоді як сам потребував стороннього догляду вагітної жінки.

Суд, враховуючи визнання вини обвинуваченими, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитами обвинуваченого та потерпілого і дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого. При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_5 , не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив суду, відтак у суду відсутні сумніви, щодо добровільності і істинності позиції обвинуваченого з цього питання.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 , як особа, яка керувала транспортним засобом, 11 лютого 2016 року порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження, та завідомо залишив останнього, який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, поставивши сам потерпілого в небезпечний для життя стан, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий (а.к.п. 35), по місцю роботи характеризується з позитивної сторони (а.к.п. 36), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.к.п. 37). Судом також враховано характер та мотиви допущених ОСОБА_5 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Обставин, що відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_5 до вчиненого, як такого, що розкаявся, майновий стан обвинуваченого, який працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а.к.п. 39, 40) та жінка якого є вагітною, суд переконаний, що саме покарання у виді обмеження волі в межах санкції частин статей, за якими кваліфіковано його діяння з випробуванням із встановленням іспитового строку відповідно до ст. 75 КК України та покладання обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_5 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

При цьому суд враховуючи те, що скоєне кримінальне правопорушення не потягнуло за собою тяжких наслідків, обвинувачений працює водієм (це його єдине джерело доходу) і позбавлення його права керування транспортними засобами залишить його самого та його родину, в тому числі двох неповнолітніх дітей без засобів для існування, вважає за недоцільне призначати ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Остаточне покарання ОСОБА_5 з урахуванням даних про його особу, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, кількості злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви їх вчинення, тяжкість їх наслідків, вид сукупності, має бути призначено в порядку ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги надані потерпілим накладну та довідку Волочиської райспоживспілки (а.с. 42-69), суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 5050 гривень завданої майнової шкоди.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченого, через вчинений злочин, потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, а позов, в цій частині, частковому задоволенню.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальні правопорушення, скоєні стосовно потерпілого, були спрямовані проти здоров`я особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою.

Глибина фізичних та душевних страждань потерпілого, на думку суду, є значною та відчутною, але не критичною. Безперечно особа страждала, протиправні дії відносно неї викликали зміни в її морально-психологічному стані, що внесло в її життя душевний та моральний дискомфорт, проте суду не надано доказів, що ці зміни досягли рівня клінічно значимих порушень її психіки.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди обвинуваченим повинен бути встановлений судом на рівні 12000 гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Також, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, з цивільного відповідача на користь держави слід стягнути 640 гривень судового збору.

Крім того, цивільним позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. за позовні вимоги немайнового характеру (про відшкодування моральної шкоди). Дана вимога судом задоволена частково, а тому з цивільного відповідача підлягає стягненню 384 грн.

Речові докази у справі: автомобіль марки «ВАЗ-2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Волочиського ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області повернути власнику ОСОБА_5 ; велосипед гірського типу іноземного виробництва та рукавицю чорного кольору, які передано на зберігання в камеру схову Волочиського ВП повернути власнику ОСОБА_4 ; уламки пластмаси, які зберігаються там же знищити.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами;

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заподіяну майнову та моральну шкоду в сумі 17050 (сімнадцять тисяч п`ятдесят) гривень, з яких: 5050 (п`ять тисяч п`ятдесят) гривень - майнова шкода; 12000 (дванадцять тисяч) гривень - моральна шкода.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_5 , судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Речові докази у справі: автомобіль марки «ВАЗ-2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Волочиського ВП Городецького ВП ГУНП в Хмельницькій області повернути власнику ОСОБА_5 ; велосипед гірського типу іноземного виробництва та рукавицю чорного кольору, які передано на зберігання в камеру схову Волочиського ВП повернути власнику ОСОБА_4 ; уламки пластмаси, які зберігаються там же знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Волочиський районний суд Хмельницької області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручати засудженому, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1