Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/529/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.08.2017 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000115 від 02.03.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добровеличківка Кіровоградської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 судимого:
- вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2008 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
- вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2010 року за ч. 2 ст. 121, ч.4 ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі,
визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення умисного таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана із проникненням у інше приміщення, за таких обставин. Так, 01.03.2017 року в нічний час (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, прибув до домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_2 належного ОСОБА_8 . Шляхом відкриття дверей гаража, проник всередину вказаного приміщення, звідки повторно, таємно викрав два маховика двигуна автомобіля марки УАЗ - 452, вартістю з урахуванням зносу 1926 грн. З місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та застосувати до нього ст. 69,75 КК України, посилаючись на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його показання стосовно того, що він вину у вчиненому визнав повністю та не застосував ст.ст.69,75 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 який просив задовольнити апеляцію, прокурора який просив відмовити в апеляційній скарзі обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи і ніким із учасників процесу не оспорюються.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому, районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно із проникненням у приміщення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, щиро покаявся та активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, врахував обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин, а тому обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_7 , у виді позбавлення волі, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Доводи обвинуваченого щодо неврахування суддею пом`якшуючої покарання обставини повне визнання вини спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального провадження визнав повністю, фактичні обставини та юридичну кваліфікацію своїх дій. Кримінальне провадження розглянуто судом у порядку ч. 3 ст. 349 КГІК України. Наслідки розгляду кримінального провадження за ч. 3 ст. 349 КГІК України обвинуваченому ОСОБА_7 судом роз`яснено, що підтверджується аудіо записом та журналом судового засідання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання у повній мірі врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів враховуючи те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, судимості є непогашеними, вчинив кримінальне правопорушення яке відноситься до категорії тяжких практично через дуже короткий проміжок часу після звільнення з місць відбування покарання, тому навіть із урахуванням тих пом`якшуючих обставин відсутні підстави для застосування положень ст.69, 75 КК України пом`якшення покарання та застосування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, підстави для застосування ст.69, 75 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі або пом`якшення покарання відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який перебуває під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4