Справа № 761/9417/17
Провадження № 1-кс/761/5915/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представників власника майна - директора ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» ОСОБА_3 , представника ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання директора ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся директор ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна.

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2017 (справа № 761/8356/17) у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 003 36 накладений арешт на майно, яке на праві власності належить ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» - єдиний майновий комплекс за адресою: м. Київ, просп. Перемоги 83; громадський будинок («літ.Б») за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 81; спортивний комплекс за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 20.
Власник не був присутній під час розгляду клопотання про накладення арешту, внаслідок чого не зміг висловити свої аргументи на спростування доводів клопотання про застосування цього виду забезпечення кримінального провадження.
Крім того, на думку заявника, судом необґрунтовано накладений арешт, виходячи з того, що ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» немає відношення до зазначеного кримінального провадження, оскільки воно стосується виключно взаємовідносин між ТОВ «Інженерна група «Арей» та ПрАТ «Атек».
Заявник також наполягав на відсутності у підданого арешту майна ознак знаряддя вчинення злочину, факту збереження на ньому слідів кримінального правопорушення, або ж того, що арештоване майно одержано внаслідок вчинення злочину.
Ініціатор клопотання просив взяти до уваги, що ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» є добросовісним набувачем вказаної нерухомості і ця обставина відповідно до закону повністю виключає можливість накладення на це майно арешту.
За ствердженням заявника, додатковим аргументом на користь висновку про помилковість накладення арешту є те, що 06.02.2017 слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту (справа №761/3849/17), і вказане рішення залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 (справа № 11-сс/796/1071/2017).
Заявник також просив врахувати , що 14.02.2017 за клопотанням слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_6 слідчим суддею прийняте рішення про накладення арешту на вищезазначене майно. У той же час, ухвалою слідчого судді від 06.03.2017 арешт у чергове скасований.

Сукупність наведених доводів, на думку заявника клопотання, свідчить про безпідставність накладення арешту, що дає підстави для скасування зазначеного заходу забезпечення.

У судовому засіданні з розгляду клопотання представники ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» наполягали на його позитивному вирішенні. Зазначені особи також просили врахувати, що арешт накладений у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, у т.ч. за ст. 2063 КК України, однак така стаття у Кримінальному кодексі України відсутня.
Сторона обвинувачення прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, зазначаючи, що арешт накладений обґрунтовано з огляду на те, що, на їх переконання, об`єкти нерухомості мають ознаки речових доказів, тобто відповідають визначеним ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представників власника майна, з`ясувавши позицію прокурора та слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності суттєвого обмеження власника можливості реалізації ним усієї повноти, тобто усіх складових права власності.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Ухвалою слідчого судді від 13.03.2017 (справа № 761/8356/17, провадження № 1-кс/761/5203/2017) задоволене клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_6 та накладений арешт на вищезазначені об`єкти нерухомості.

Як зазначено у вказаному судовому рішенні, слідчий, ініціюючи накладення арешту, посилався на те, що ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 003 36 від 07.09.2016 за ст. 113, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 2063, ст. 356 КК України.
Розслідуванням встановлено, що з 30.04.2015 здійснює господарську діяльність у сфері розробки, виготовлення та ремонту військової техніки ТОВ «Інженерна група «Азов» (з 02.11.2016 ТОВ «Інженерна група «Арей») (м. Київ, проспект Перемоги, 83).
Між ТОВ «Інженерна група «Арей» та адміністрацією ПрАТ «АТЕК» (м. Київ, проспект Перемоги, 83) 25.01.2016 укладений договір оренди всієї території, цехів, складів, підсобних приміщень та допоміжних споруд заводу «АТЕК».
Рішенням Мінекономрозвитку України від 30.03.2016 № 24-дск ТОВ «Інженерна група «Арей» включене до реєстру виробників продукції, робіт і послуг оборонного призначення.
Міністерством оборони України та ТОВ «Інженерна група «Арей» 29.07.2016 прийняті спільні рішення щодо розробки модернізованого варіанту БРДМ-2, проведення дослідно-конструкторських робіт з розроблення важкої БМП, а також танку з виносним озброєнням.
Зазначені дослідно-конструкторські роботи ТОВ «Інженерна група «Арей» проводить на території та у нежитлових приміщеннях (цехах) ПрАТ «АТЕК».
Як зазначив слідчий, з січня 2016 року службові особи ПрАТ «АТЕК» блокують роботу ТОВ «Інженерна група «Арей», викрадають обладнання та техніку, руйнують виробничі приміщення товариства.
Крім того, на території заводу «АТЕК» заблоковано бойову колісну машину «Гекон» та бойову броньовану машину БРДМ-2, отриману ТОВ «Арей» від Міністерства оборони України.
Також на балансі ТОВ «Інженерна група «Арей» перебуває важка універсальна гусенична платформа «Азовець» (далі ВУГП), отримана товариством 30.03.2016 Благодійної організації «Фонд освітніх інновацій».
У ході вдосконалення ВУГП «Азовець» БО «Фонд освітніх інновацій» витрачено 2 674 203,12 грн.
Отримано інформацію, що 23.10.2016 за вказівкою службових осіб ПрАТ «АТЕК» невстановленими особами вивезено ВУГП «Азовець» з території заводу «АТЕК».
З метою остаточного припинення роботи ТОВ «Інженерна група «Арей» службові особи заводу «АТЕК» знищують та здають на металобрухт обладнання заводу (верстати, крани, машини), яке отримано БО «Фонд освітніх інновацій» як пожертва та яке необхідне для налагодження ліній серійного випуску бронетехніки.
За версією слідства, великі суми коштів (понад 110 млн. грн.), отримані за реалізацію металобрухту, вказані службові особи привласнюють, ухиляючись від сплати податків та інших обов`язкових платежів.
Внаслідок таких дій роботу товариства повністю припинено, чим створено загрозу невиконання спільних рішень Міністерства оборони України та ТОВ «Інженерна група «Арей».
Крім того, діючи з метою перешкоджання можливому відновленню виробничих потужностей ТОВ «Інженерна група «Арей» та протиправного ухилення від виконання договору оренди нерухомого майна, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 07.12.2016 через зареєстрували підприємство ТОВ «ПАО Інвестмент Лімітед Україна».
Після цього, 27.12.2016 Наглядовою радою ПрАТ «АТЕК» затверджено рішення про відчуження частини майна ПрАТ «АТЕК»:
- єдиного майнового комплексу загальною площею 134 766 м2 (м. Київ, просп. Перемоги, 83);
- громадського будинку (літ. «Б») загальною площею 2180,6 м2 (м. Київ, просп. Перемоги, 81);
- спорткомплексу загальною площею 12176,0 м2 (м. Київ, вул. Чистяківська, 20).
Цим же рішенням генеральному директору ПрАТ «АТЕК» ОСОБА_7 доручено укладання договорів купівлі-продажу вказаного майна з ТОВ «ПАО Інвестмент Лімітед Україна».
Між ПрАТ «АТЕК» та ТОВ «ПАО Інвестмент Лімітед Україна» 11.01.2017 укладено договори купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна.
У результаті таких дій службових осіб ПрАТ «АТЕК» та ТОВ «ПАО Інвестмент Лімітед Україна» створено передумови для невиконання договору оренди нерухомого майна від 25.01.2016 між ПрАТ «АТЕК» та ТОВ «Інженерна група «Арей», що унеможливить виконання спільних рішень з Міністерством оборони України щодо розробки військової техніки.
На думку слідчого, вищезазначені об`єкти нерухомого майна є предметами вчинення кримінального правопорушення та відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Саме вказана обставина і стала підставою для накладення арешту.
Вирішуючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя бере до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Збереженням речового доказу у розумінні кримінального процесуального закону є забезпечення фізичної наявності певного предмету у тому вигляді, який дозволяє стороні кримінального провадження через панування над ним отримати інформацію про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Отже, у випадку, коли застосуванням названого заходу переслідується мета збереження речових доказів, завданням арешту є унеможливлення їх пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, тобто вчинення з ними таких дій, які дозволяють позбавити відповідні предмети їх властивостей, притаманних їм як доказам, тобто носіям корисної для кримінального провадження інформації.

Крім того, обов`язковою умовою для збереження речових доказів та виконання цим видом забезпечення кримінального провадження покладеного на нього завдання є перехід цих предметів під повний контроль ініціатора арешту, що має виключити можливість псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження таких доказів.

У той же час, накладення арешту на предмети нерухомості не вирішує більшості з вказаних завдань, оскільки фактичний перехід цих об`єктів під панування слідчого або прокурора в силу об`єктивних причин не відбувається, тобто вказане майно, перебуваючи у місці його попереднього розташування, продовжує піддаватися ризику псування, зникнення, втрати, пошкодження, знищення, використання, перетворення.

Крім того, враховуючи специфіку оформлення переходу права власності на об`єкти нерухомості, яке супроводжується реєстрацією цих дій у відповідних державних реєстрах, безпідставним є твердження, що накладенням на таке майно арешту забезпечується збереження речових доказів у вигляді майнового комплексу, громадського будинку та спорткомплексу, оскільки їх можливе відчуження є контрольованим з боку відповідних органів реєстрації, інформація про ці операції фактично є загальнодоступною.

Наведене свідчить, що поставлена застосуванням зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження мета не може бути досягнута.

Слідчий суддя відмічає, що у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий, прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

У силу ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у т.ч. предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину.

Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно, у т.ч. майновий комплекс, громадська споруда, спорткомплекс, речовими доказами, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, слідчий суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться, з-поміж іншого, за ст. 191, 2062 КК, за якими вказані об`єкти нерухомості можуть бути предметами злочину, однак доказом у даному випадку є не сам об`єкт, а факт протиправного, злочинного переходу права власності на нього.

Зазначене дає підстави для накладення арешту на нього з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п.3 ч.2 ст.170 КПК), відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п.4 ч.2 ст.170 КПК).

Однак вказані підстави можуть бути застосовані у разі наявності підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Попри наведене особи з вказаним процесуальним статусом у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 003 36 наразі відсутні.
Слідчий суддя також бере до уваги, що раніше слідчий звертався з клопотанням про накладення арешту за вказаною підставою, однак у задоволенні клопотання було відмовлено судами, як першої, так і апеляційної інстанцій.

Аналізуючи доводи представників власника майна щодо протизаконності повторного ініціювання накладення арешту на майно, слідчий суддя зазначає, що кримінальний процесуальний закон такої заборони не містить.

Крім того, стаття 170 КПК, передбачивши декілька підстав для застосування такого заходу забезпечення, допускає можливість накладення арешту на стадії досудового розслідування в залежності від встановлення тих чи інших підстав для цього.

Відсутність на початковому етапі розслідування особи, якій повідомлено про підозру, не виключає появу такої особи у подальшому, що відкриває можливість ставити питання про накладення арешту на майно.

Слідчий суддя не приймає до уваги посилання представників власника майна на те, що в ухвалі слідчого судді від 13.03.2017 зазначено про досудове розслідування за ст.2063 КК України, вважаючи це опискою, яка може бути виправлена відповідно до положень ст. 379 КПК.

Сукупність зазначених вище факторів свідчить, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання директора ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2017 (справа № 761/8356/17, провадження № 1-кс/761/5203/2017) на нерухоме майно, яке на праві власності належить ТОВ «ПАО Івестмент Лімітед Україна» - єдиний майновий комплекс за адресою: м. Київ, просп. Перемоги 83; громадський будинок («літ.Б»), розташований за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 81; спортивний комплекс, розташований за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 20.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1