Справа № 534/1197/17
№ 1-кп/534/176/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 рокуКомсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю: прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження №0000735 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, із середньотехнічною освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 24.02.1994 року Центрально-міським районним судом м.Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.2 ст.17, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст.42 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільненого 29.06.2000 року за відбуттям строку покарання; 2) 04.01.2001 року Центрально-міським районним судом м.Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.3 ст.141, ч.1 ст.222, ст.42 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 01.03.2001 року Довгинцівським районним судом м.Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.3 ст.140, із застосуванням ст.43 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільненого за відбуттям строку покарання 04.03.2008 року; 4) 26.05.2010 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 5) 27.10.2011 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.185, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 6) 09.12.2011 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільненого 27.11.2014 року за відбуттям строку покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в :
14 червня 2017 року близько 10 год. 30 хв. в квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , зловживаючи довірою ОСОБА_8 , під приводом необхідності здійснення поїздки, повторно заволодів велосипедом марки «Україна» вартістю 350 грн., що належав потерпілому ОСОБА_5 , чим завдав останньому майнової шкоди на вказану суму.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що приблизно в червні 2017 року він дізнався від свого батька ( ОСОБА_8 ) про те, що з його квартири зник велосипед потерпілого марки «Україна». ОСОБА_5 з`ясував, що велосипед було викрадено обвинуваченим ОСОБА_6 . Останній протягом місяця обіцяв повернути викрадений велосипед, пояснюючи, що він нібито знаходиться в квартирі у брата, який тимчасово відсутній у місті. Зрозумівши, що обвинувачений не збирається повертати викрадене, ОСОБА_5 звернувся із відповідною заявою до поліції. Цивільний позов до обвинуваченого не пред`являє, так як не бачить в цьому сенсу.

Свідок ОСОБА_8 показав, що познайомився із обвинуваченим в день викрадення велосипеду. ОСОБА_8 запросив його до себе додому, де вони спілкувалися. О 10 год. 30 хв. ОСОБА_6 попрохав в нього на півгодини велосипед «Україна» щоб з`їздити до брата за грошима. Повернувся від близько 17 год.30 хв., але без велосипеда, приніс із собою горілку та закуску. Протягом місця обіцяв повернути велосипед, а потім зізнався що ще в той же день продав його до ромбарду.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.07.2017 року, ОСОБА_8 вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка заволоділа йог велосипедом (а.с.20).

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав частково та показав, що під час вживання алкогольних напоїв він узяв у свого знайомого ОСОБА_8 велосипед «Україна» для того щоб з`їздити до свого брата. Умисел на заволодіння велосипедом у ОСОБА_6 виник спонтанно, коли він опинився поруч із ломбардом, де і продав цей велосипед.

Аналогічні показання ОСОБА_6 надавав на досудовому слідстві під час проведення з його участю слідчого експерименту.

Проте суд не приймає до уваги показання ОСОБА_6 в частині невизнання наявності у нього умислу на викрадення чужого майна в момент заволодіння ним і розцінює як обраний спосіб захисту, так як вони спростовуються послідуючими діями обвинуваченого.

Судом встановлено, що велосипедом потерпілого ОСОБА_6 здав до ломбарду протягом години після заволодіння ним, що підтверджується його власними показаннями та довідкою ломбарду ПТ «Соколенко і Ко» (а.с.18).

Свідок ОСОБА_8 підтвердив в судовому засіданні, що раніше знайомим з ОСОБА_6 не був і надав йому велосипед в користування лише на півгодини.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти власності. Його дії підлягають кваліфікації за ч.2 ст.190 КК України, так як він шляхом зловживання довірою повторно заволодів майном потерпілого ОСОБА_5 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 має шість непогашених судимостей за вчинення злочинів проти власності, в тому числі і тяжких, неодружений, постійно ніде не працює, соціально корисною діяльністю не зайнятий, місця реєстрації не має, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 07.03.2017 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАП (а.с.42).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує сприяння розкриттю злочину.

Інших обставин, які б обтяжували або пом`якшували ОСОБА_6 покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи відомості, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умов його утримання в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства з обов`язковим залученням до праці, тому призначає йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, суд звертає увагу на те, що у відповідності до статті 75 КК України, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд може звільнити особу від відбування покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, а також коли дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює, має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, притягувався до адміністративної відповідальності, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжких злочинів проти власності, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде антисоціальний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.

Між тим, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_6 декілька разів засуджувався до реального покарання у виді позбавлення волі, однак після звільнення продовжував злочинну діяльність.

З огляду на викладене, суд вважає, що обмеження, які можуть бути застосовані щодо обвинуваченого ОСОБА_6 при звільненні від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.ст.75, 76 КК України, не зможуть забезпечити його виправлення без відбування реального покарання.

Підстав для застосування ст.69 КК України теж не вбачаться.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, і призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з дня прибуття до установи виконання покарання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1