Номер провадження: 11-кп/785/563/17
Номер справи місцевого суду: 502/617/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003488 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Василівка Кілійського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді Кілійського міського голови, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України,

встановив:
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, повернутий прокурору Одеської області для усунення недоліків, викладених в ухвалі суду.

Мотивуючи своє рішення суд зазначив наступне:

- в обвинувальному акті не конкретно сформульовано обвинувачення, що перешкоджає розгляду кримінального провадження по суті, а саме, у ньому відсутнє зазначення конкретної кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч. 4 ст. 368 КК України - вчинення діяння, передбаченого частинами першою, другою або третьою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода в особливо великому розмірі, або вчинення такого діяння службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, тобто не зазначена конкретна кваліфікуюча ознака (ознаки), за наявності якої (яких) дії обвинуваченого можуть бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 368 КК України, що свідчить про неконкретність обвинувачення, яке перешкоджає ефективному захисту обвинуваченого від висунутого обвинувачення;

- до суду 1-ої інстанції надійшов обвинувальний акт, складений не уповноваженою на те особою, а саме слідчим слідчого управління ГУ НП в Одеській області ОСОБА_10 , оскільки відповідно до доданого до обвинувального акту від 22.12.2016 року реєстру матеріалів досудового розслідування (т. 2 а.с. 240-246), процесуальне рішення про доручення проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_10 , після закінчення досудового розслідування, не приймалось, а в судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 не надав доказів на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_10 здійснювати процесуальні дії в даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що ухвала суду є незаконною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з наступних підстав:

- суд 1-ої інстанції під час підготовчого судового засідання не вправі встановлювати виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину та формулювання обвинувачення, перевіряти дотримання процесуальних строків, оскільки встановлення таких обставин здійснюються судом під час судового розгляду кримінального провадження по суті;

- під час підготовчого засідання, суд 1-ої інстанції, виконавши вимоги передбачені ст.ст. 342-345 КПК України почав перевіряти дотримання строків досудового слідства, які повинні бути встановлені в судовому розгляді, тим самим, вийшов за межі обсягу питань, які підлягають вирішенню під час проведення попереднього судового засідання та порушив положення ст. 337 КПК України, про що зазначив у своїй ухвалі: «формулювання обвинувачення повинно відповідати таким вимогам: у ньому мають бути викладено всі обставини кримінального правопорушення і надана оцінка дій обвинуваченого», що і зроблено було прокуратурою та зазначено в обвинувальному акті;

- крім того, прокурор зазначив, що ст. 314 КПК України не надає можливості суду повернути обвинувальний акт прокурору з причини неповноти реєстру матеріалів досудового розслідування;

- суд 1-ої інстанції при поверненні обвинувального акту не врахував позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 09.10.2008 року по справі «Абрамян проти Росії».

У зв`язку з викладеним, прокурор просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді 1-ої інстанції.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_8 зазначив, що:

- обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не відображені фактичні дані щодо конкретного часу та деталізація місця скоєння противоправних дій, що свідчить про неконкретність і незрозумілість обвинувачення;
- в ухвалі суду не йдеться про недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, тому зазначене посилання прокурора у апеляційній скарзі є безпідставним;

- обвинувальний акт складений неналежною та не уповноваженою особою, оскільки він раніше повертався ухвалою суду до прокуратури Одеської області, а надійшов зі СУ ГУНП в Одеській області, крім того він складений за межами процесуальних строків, які у встановленому КПК України порядку не продовжувались, у зв`язку з чим є недопустимим документом;

- зазначені в апеляційній скарзі прокурора посилання на рішення Європейського суду з прав людини підтверджують законність позиції суду 1-ої інстанції, щодо повернення обвинувального акту у зв`язку з його не детальністю, неконкретністю та незрозумілістю щодо розумних строків досудового розслідування.

Посилаючись на це, захисник просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника,які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Окрім того, у відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України суд, відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як видно зі змісту обвинувального акту, у ньому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та посилання на ч. 4 ст. 368 КК України.

Разом з тим, правова кваліфікація кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_7 , яка наведена у обвинувальному акті, не містить посилання на кваліфікуючі ознаки, передбачені зазначеною вище нормою кримінального закону, тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинувачення неконкретним, а обвинувальний акт, у цій частині, таким, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Доводи прокурора ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції про те, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 368 КК України вказана на момент вчинення злочину, а саме на жовтень 2013 року, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки редакція ст. 368 КК України починаючи з 01.01.2013 року чотири рази змінювалась, в тому числі у бік погіршення становища обвинуваченої особи, тому в обвинувальному акті, необхідно зазначати кваліфікацію дій обвинуваченого із посиланням на конкретну редакцію ст. 368 КК України.

Колегія суддів вважає також, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність недоліків обвинувального акту, оскільки відсутність пред`явленого у встановленому законом порядку обвинувачення, є неприпустимою та суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд апеляційної інстанції також вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що обвинувальний акт складений неналежною та не уповноваженою особою, адже у матеріалах кримінального провадження відсутні документи, які підтверджують повноваження слідчого ОСОБА_10 на проведення досудового розслідування, зокрема на складання обвинувального акту.

Наданий прокурором ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції витяг з кримінального провадження №0003488 в якому зазначений слідчий ОСОБА_10 , колегія суддів не приймає до уваги оскільки, зазначений витяг не є дорученням слідчому на проведення процесальних дій по кримінальному провадженню.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, а доводи прокурора у апеляційній скарзі є безпідставними.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними.

Довід прокурора щодо того, що під час підготовчого судового засідання, суд вдався до оцінки фактичних обставин кримінального провадження, є безпідставним, оскільки суд першої інстанції вказав на суттєві порушення кримінального процесуального закону та практики ЄСПЛ при складанні обвинувального акту.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладені обставини, встановлені апеляційним судом, чинне законодавство України та практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає встановленим факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, тому ухвала суду 1-ої інстанції про його повернення прокурору підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 291, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003488 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4