Ухвала
іменем україни
16 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4

на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 31 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, засуджений звернувся до суду із касаційною скаргою, яку ухвалою колегії суддів ВССУ від 04 листопада 2016 року залишено без руху та надано строк на усунення недоліків через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК України.
У межах встановленого строку засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, проте недоліки зазначені в ухвалі ВССУ від 04 листопада 2016 року не усунув.
Відповідно до приписів ст. 433 КПК цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, скаржник має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку істотні порушення норм матеріального або процесуального права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для зміни чи скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. Проте ці положення процесуального закону засуджений залишив поза увагою та у поданій скарзі знову не навів в аспекті статей 412 - 414 КПК обґрунтування незаконності вироку й ухвали та необхідності їх скасування на підставах, передбачених ст. 438 вказаного Кодексу. Крім того, засуджений ОСОБА_4 надаючи свою оцінку доказам, вкотре посилається на неповноту та однобічність досудового слідства та судового розгляду, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Тобто, засуджений ОСОБА_4 фактично недоліки своєї касаційної скарги не усунув, і його касаційна скарга не містить конкретної вимоги у відповідності до ст. 436 КПК України (касаційний суд залишає судове рішення без зміни, скасовує судове рішення і призначає новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції, закриває кримінальне провадження, змінює судове рішення).

Оскільки засуджений не усунув зазначені в ухвалі ВССУ від 04 листопада 2016 року недоліки, касаційна скарга підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляють права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 31 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3