Номер справи137/1610/16-к
1-кп/137/16/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження: прокурора
ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника
ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
09.03.2016, в приміщенні Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, що розташоване по вул. Вінницька, 58 в смт. Літин Вінницької області, на підставі наданого доручення оперативному підрозділу від 09.03.2016 та наказу № 84 від 09.03.2016 про створення слідчо-оперативної групи для розкриття та розслідування кримінального правопорушення, оперуповноваженим Літинського ВП КВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_8 по даному провадженню в якості свідка допитано ОСОБА_4 , якому були роз`яснені його кримінальні процесуальні та Конституційні права і обов`язки, а також перед початком допиту було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань та за ст. 385 КК України за відмову від дачі показань, ознайомившись з якими ОСОБА_4 повідомив, що він показання давати бажає на українській мові, поставивши свій підпис. Під час проведення допиту в якості свідка ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою укриття від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання наслідків у подальшому, дав завідомо неправдиві показання в якості свідка. А саме повідомив про те, що 08.03.2016 він приїхав разом із ОСОБА_7 до кафе «Відродження» в с. Уладівка Літинського району Вінницької області, де відпочивав на протязі дня та не відлучався з кафе, а ОСОБА_7 покидав приміщення кафе, але через годину повернувся. ОСОБА_4 також повідомив, що 08.03.2016 разом із ОСОБА_7 в с. Миколаївка Літинського району Вінницької області не перебував. По закінченню складання протоколу допиту в якості свідка від 09.03.2016 свідок ОСОБА_4 ознайомився із ним та підтвердив власноручно дійсність та правильність змісту письмово і поставив свій підпис.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнав. Суду пояснив, що 08.03.2016 року близько 16-00 год. разом із ОСОБА_7 на його мотоциклі приїхали до кафе «Відродження» в с.Уладівка, де пробули 20 хвилин, випили кави та поїхали в с.Миколаївка до знайомої ОСОБА_7 - ОСОБА_9 . Він залишився чекати біля мотоцикла на дорозі, а ОСОБА_10 спілкувався із останньою. Потім, вони повернулися у село Уладівка в кафе «Відродження», де відпочивали, поки їх не затримали працівники поліції. По дорозі із с.Миколаївка до с.Уладівка жодних подій не відбувалося.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що 08.03.2016 близько о 19:30 год. він перебував у власному автомобілі «Шевроле Авео» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був припаркований на узбіччі дороги, яка проходить від села Миколаївка до села Уладівка Літинського району Вінницької області. В цей час, до нього під`їхали два чоловіки на мотоциклі. Один був йому знайомий, це ОСОБА_7 , інший незнайомий був одягнутий у камуфляжний костюм. ОСОБА_7 почав вимагати щоб йому надати дорогу для проїзду мотоцикла. Він сів за кермо та завів двигун. В цей час, ОСОБА_7 , дістав із внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнений, пістолет та направив його у бік ОСОБА_11 свою чергу,останній, побоюючись застосування щодо нього зброї, з метою уникнення небезпеки розпочав рух автомобілем. У подальшому, ОСОБА_7 , обурившись його діями, здійснив три постріли із пістолету по автомобілю. Злякавшись за життя, він повідомив про подію в поліцію.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснили, що 08.03.2016 близько 18-18.30 год. до них додому приїхав ОСОБА_7 . Разом із ним був ще якийсь чоловік, який чекав його на дорозі біля мотоцикла. Між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 виникла сварка, внаслідок якої довелося телефонувати в райвідділ поліції. Однак, ОСОБА_10 , добровільно залишив їхнє домогосподарство.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона працює барменом-офіціантом у кафе «Відроження» в с.Уладівка. Десь, після обіду, в кафе заїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , які були на мотоциклі, замовили кави та залишили кафе. Потім, трохи пізніше, вони ще раз приїхали, замовили їжу та випивку, деякий час побули і знову поїхали, повернулися десь о 21.00-22.00 год.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 08.03.2016, він разом із ОСОБА_4 на його мотоциклі, десь о 16-00 год., заїхали у кафе «Відродження» , що в селі Уладівка, випити кави. Потім, разом поїхали в с.Миколаївка до ОСОБА_9 . Він розмовляв із ОСОБА_15 , а ОСОБА_4 чекав його на дорозі біля мотоцикла. О 19-00 годині повернулися у кафе, по дорозі нікого не зустрічали. Потім їх затримали працівники поліції.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він, на виконання доручення слідчого, безпосередньо допитував ОСОБА_4 . Останній заявив, що 08.03.2016 протягом вечора із кафе «Відродження» не відлучався. Зазначив, що разом із ним відпочивав ОСОБА_7 , який відлучався, однак через годину повернувся. У протоколі допиту усе записано зі слів ОСОБА_4 .
В судовому засіданні були допитані в якості свідків: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,та ОСОБА_21 .
Відповідно до ч.7 ст.97 КПК України, у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.
Усі вищезазначені свідки є співробітниками поліції. Показання, які вони давали в судовому засіданні є показаннями з чужих слів, тому що вони чули як ОСОБА_4 розповідав про події іншим працівникам поліції. Тому, у будь-якому разі вони є недопустимими доказами.
Незважаючи на невизнання вини підсудним ОСОБА_4 його вина у вчиненому доводиться повністю узгодженими та послідовними показаннями свідка-очевидця ОСОБА_6 . А також, відповідно до рапорту працівника поліції щодо телефонного повідомлення про злочин, чітко видно, що одразу після подій ОСОБА_6 зателефонував до поліції та повідомив, що невідомі особи здійснили на нього напад. Тобто, одразу після нападу він заявив, що було декілька осіб. У подальшому, працівниками поліції було встановлено, що лише у діях ОСОБА_7 можливий склад злочину, тому до ЄРДР були внесені відомості лише щодо нього. На підтвердження події, про яку заявив ОСОБА_6 , також свідчить протокол огляду місця події від 09.03.2016, із якого встановлено, що оглядалася частина дороги яка веде до села Миколаївка Літинського району, під час огляду було вилучено три металевих предмети подібних до гільз. Протокол огляду від 08.03.2016, свідчить, що оглядався автомобіль ОСОБА_6 , під час огляду були виявлені вм`ятини та ушкодження. Із протоколу огляду від 09.03.2016 встановено, що під час затримання ОСОБА_7 у нього було виявлено та вилучено предмет подібний до пістолета. Висновки експертів №172-Б та №50 свідчать, що вилучений пістолет є ручною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, придатний для пострілів, також на одязі ОСОБА_7 виявлені сліди пороху. За наслідками досудового розслідування було складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст.296 КК України, який затверджено 07.06.2016 та направлено до суду. Потерпілим за даним злочином є ОСОБА_6 . Таким чином, встановлено, що проводилося досудове розслідування за ч.4 ст.296 КК України.
Враховуючи повідомлення потерпілого ОСОБА_22 про те,що на місці події було декілька осіб, за підозрою було затримано ОСОБА_7 , що підтверджується протоколом його затримання. А також відповідно до журналу №30 обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Літинського відділу поліції, що 09.03.2016, до відділу поліції також прибув ОСОБА_4 .
Сторона захисту жодним доказом не спростувала та не поставила під сумнів показання свідка-очевидця. В судовому засіданні, під час допиту, була забезпечена можливість ставити йому запитання та спростовувати доводи.
Європейський Суд з прав людини Справа "Жогло проти України" зазначив, п.38. Усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту. Як загальне правило, пункти 1 та 3 статті 6 вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечити, а також ставити запитання свідкові обвинувачення, - або під час давання показань, або на пізнішому етапі (див. "Люді проти Швейцарії" (Ludi v. Switzerland), рішення від 15 червня 1992 року. Обвинувачення не повинно ґрунтуватись виключно чи вирішальною мірою на тих показаннях, які сторона захисту не могла оскаржити (див., mutatismutandis, "Дурсон проти Нідерландів" (Doorson v. theNetherlands), рішення від 26 березня 1996 року.
Відповідно до ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.
Частиною 2 згаданої статті передбачені обмеження щодо свідків, ОСОБА_4 не входить до кола таких осіб. Свідок надає інформацію у кримінальному провадженні тільки щодо тих фактів, які він сприймав особисто. Склад злочину, передбаченого ст. 384 КК, є формальним, його об`єктивна сторона виражається в такій дії - неправдивих показаннях свідка чи потерпілого. Відповідальність за ст. 384 КК України настає, якщо показання є неправдивими, тобто повністю або частково не відповідають дійсності. Неправдиві показання свідка полягають у повідомленні недостовірних відомостей про факти та обставини, що мають значення для вирішення кримінальної чи цивільної справи. Дії винного мають бути вчинені у конкретній обстановці при провадженні дізнання, досудового слідства та судового розгляду. В даному випадку, дії мали місце саме під час проведення досудового слідства. Це підтверджено вищеописаними доказами. Показання мають містити відомості про факти та обставини, що підлягають встановленню та дослідженню в кримінальній справі і мають значення для правильного її вирішення та постановлення правосудного судового акта. Таким чином, показання свідка ОСОБА_4 , який був очевидцем події мали важливе значення під час розслідування кримінального провадження за ч.4 ст.296 КК України. Показання ОСОБА_4 давав після того як був у встановленому законом процесуальному порядку попереджений про кримінальну відповідальність за давання неправдивих показань . Суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що він порушує нормальну діяльність органів дізнання, досудового слідства і суду щодо виявлення та дослідження фактів і обставин, які мають значення для об`єктивного, повного та всебічного розслідування і розгляду кримінальних справи та перешкоджає постановленню правосудного судового акта. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 384 КК України, а саме завідомо неправдиве показання свідка. Позиція ЄСПЛ з даного приводу висловлена у справі "Кобець проти України" де зазначено - суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом. Докази на підтвердження винуватості усі є належними та допустимими. Сторона захисту наполягає на виправданні ОСОБА_4 за відсутністю події злочину. Свою позицію мотивує тим, що відсутній вирок суду, який доводить факт вчинення хуліганських дій ОСОБА_7 . Оскільки ОСОБА_7 не визнаний винуватим у вчиненні хуліганських дій, то ОСОБА_4 не може бути очевидцем даного злочину. Такі твердження захисту суд вважає хибними, адже злочин передбачений ст..384 КК України є закінченим з моменту дачі завідомо неправдивих показань під час дізнання, досудового слідства та судового розгляду. Кінцевий результат провадження на кваліфікацію не впливає. Заслуговує на увагу і той факт, що ОСОБА_4 в судовому засіданні також змінив свої покази. Він фактично спростував те, що говорив на досудовому слідстві, будучи попередженим про кримінальну відповідальність. А саме, що він в с.Миколаївку не їздив, і потім сам же спростував свої твердження, заявивши в судовому засіданні, що дійсно на мотоциклі разом із ОСОБА_7 їздив в село Миколаївку, до його знайомої. Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено. Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Нормами статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Ураховуючи обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії невеликої тяжкості, поряд із тим, підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння становить те, що він давав неправдиві покази під час досудового розслідування тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням зброї. Крім того, суд бере до уваги що підсудний в судовому засіданні не висловлював жалю з приводу вчиненого, не виявляв готовність нести покарання, у скоєному не каявся, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Беручи до уваги те, що за місцем проживання ОСОБА_4 сільська рада компрометуючими матеріалами на нього не відає, він на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, в силу ст.89 КК України такий що немає судимості, ураховуючи те, що він офіційно не працевлаштований, тому необхідним та достатнім йому покаранням буде покарання у виді арешту.
Судові витрати по справі відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 369 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.384 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 2(два) місяці.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку негайно вручити усім учасникам процесу.
Суддя: ОСОБА_1