Вирок

Іменем України

Справа № 712/14424 /16-к

Провадження 1кп/712/499/16

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

26 грудня 2016 року м. Черкаси

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкас кримінальне провадження №0000047 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

с. Мала Севастянівка, Христинівського р-ну, Черкаської обл., зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше не судимий, тимчасово не працюючий, з повною середнью освітою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
На виконання Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію» та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 09.03.2015 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира указаної військової частини № НОМЕР_2 призначено на посаду курсанта.

У подальшому, 21.04.2015 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № НОМЕР_3 ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу указаної військової частини та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_4 , наказом командира якої від 22.04.2015 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду слюсара маляра відділення розбирально складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти.

У подальшому, на підставі укладеного контракту, в березні 2016 року рішенням командира указаної військової частини ОСОБА_4 призначений на посаду механіка ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно відновлювального батальйону.

Відповідно до наказу командира указаної військової частини № 249 від 20.08.2016 солдат ОСОБА_4 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, увільнений від займаної посади і зарахований в розпорядження командира зазначеної військової частини., 20.06.2016 приблизно о 18 год. 00 хв. після проведення вечірнього шикування особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 , солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження самовільно без дозволу командування залишив військову частину польова пошта НОМЕР_4 та направився до свого місця проживання у Черкаську обл., Монастирищенський р-н., с. Терлиця, офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 14.11.2016 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Черкаського гарнізону і заявив про себе та вчинений злочин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України визнав повністю. Суду показав, що будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_4 у військовому званні «старший солдат», призваним на військову службу під час мобілізації, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від неї, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 20.06.2016 приблизно о 18 год. 00 хв. після проведення вечірнього шикування особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 , солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження самовільно без дозволу командування залишив військову частину польова пошта НОМЕР_4 та направився до свого місця проживання у Черкаську обл., Монастирищенський р-н., с. Терлиця, офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 14.11.2016 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Черкаського гарнізону і заявив про себе та вчинений злочин.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає. При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідив документи, які характеризують його як особу. Розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 01.05.2016). Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, визнання вини в повному обсязі. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, суд не встановив. На підставі викладеного, з урахуванням відношення ОСОБА_4 до вчиненого, особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливі в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши покарання за правилами ст.ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Питання про долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370,374,377 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі .

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів пробації, повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання, роботи, навчання та періодично з`являтися для реєстрації.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Соснівський районний суд м.Черкас протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1