Номер провадження: 11-сс/785/885/17
Номер справи місцевого суду: 515/704/17
Головуючий у першій інстанції Шевирін
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

за участю:

представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області, від 25 травня 2017 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання начальника СВ Татарбунарського ВП ГУ НП в Одеській області про накладення арешту на належний ОСОБА_6 автомобіль марки ГАЗ 3302 у кримінальному провадженні №0000126, внесеному до ЄРДР 01.04.2017 року,

встановив:
25 травня 2017 року до Татарбунарського районного суду Одеської області звернувся начальник СВ Татарбунарського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_7 із клопотанням, погодженим з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про накладення арешту на автомобіль, який належить ОСОБА_6 , шляхом заборони ОСОБА_9 та іншим особам його відчужувати, користуватися та розпоряджатися.

Ухвалою слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області ОСОБА_10 , від 25 травня 2017 року, у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необгрунтованою у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області, від 25 травня 2017 року та задовольнити клопотання начальник СВ Татарбунарського ВП про арешт майна.

Заслухавши ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Апеляційний суд встановив, що 31.03.2017 року до чергової частини Татарбунарського ВП надійшла заява ОСОБА_6 про те, що у вересні 2016 року він передав свій автомобіль ГАЗ 3302 фургон ізотермічний-с, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2005 року випуску, д/н НОМЕР_2 у постійне користування ОСОБА_9 , однак на теперішній час грошові кошти за переданий автомобіль він не отримав.

В ході досудового розслідування було встановлено, що вказаний автомобіль д/н НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів справи, під час допиту ОСОБА_6 пояснив, що передав транспортний засіб у власність ОСОБА_9 , за що останній зобов`язався сплатити грошові кошти, однак станом на травень 2017 року кошти не сплатив, автомобіль не повернув, що вказує на можливі шахрайські дії ОСОБА_9 при отриманні рухомого майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псуванні, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна ; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Апеляційним судом встановлено, що зі змісту доданого до клопотання протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 , від 01.04.2017 року, вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вересні 2016 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, за яким ОСОБА_6 зобов`язався передати у власність ОСОБА_9 транспортний засіб та отримати за його продаж грошові кошти у сумі 4000 доларів США.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи оскарженої ухвали про те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникли відносини та зобов`язання, за порушення яких встановлена цивільно-правові відповідальність, що свідчить про недоведеність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину та виключає можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Керуючись статтями 170, 171, 172, 173, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області, від 25.05.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника СВ Татарбунарського ВП ГУ НП в Одеській області про накладення арешту на належний ОСОБА_6 автомобіль марки ГАЗ 3302 фургон ізотермічний-с, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом заборони ОСОБА_9 та іншим особам його відчужувати, користуватись та розпоряджатись ним.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_1 .