Справа № 484/3813/16-к 19.04.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000918 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2017 p., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування ним покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави 4928,96 грн. витрат на залучення експертів.
Стягнуто на користь держави 2853,34 грн. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7

______________________________________________________________

Провадження № 11-кп/784/286/17 Головуючий у першій інстанції:

ст. ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_8

Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Учасники судового провадження.

прокурор: Кучеренко

обвинувачений: ОСОБА_6

потерпілий: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Первомайського міськрайонного суду від 17.01.2017 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання з підстав невідповідності його ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі та призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробовуванням та іспитовим строком 2 роки. Покласти обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, яка обтяжує покарання «вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначив покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язав обвинуваченого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну проживання, роботи.
Ухвалив стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 4928,96 грн. витрат на залучення експертів, та на користь держави 2853,34 грн. витрат на лікування ОСОБА_7 .
Узагальнені доводи апелянта.
Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, вважає, що вирок відносно ОСОБА_6 , є незаконним, необгрнтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що судом безпідставно не призначено ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Звертає увагу, що суд взагалі не вирішив питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання та не в повній мірі врахував, що ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що недотримання ним правил безпеки дорожнього руху призвело до ДТП, внаслідок чого потерпілому було заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Крім цього прокурор вважає, що судом не правильно застосовано приписи ст. 67 КК України, а саме посилання у вироку суду на обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що у відповідності з ч.4 ст.64 КК України при встановлені об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, таку обставину судом вже враховано. Просить вказане посилання виключити з вироку.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.03.2016 року близько 7.50 годин обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по вологій (слизький) асфальтованій проїзній частині автодороги Р-75 «Тимкове-Балта-Олександрівка» на відрізку між селами Кінецьпіль та Кумари Первомайського району Миколаївської області в напрямку с. Кумари зі швидкістю близько 120 км/год., постійно відволікаючись від керування розмовою з пасажиром ОСОБА_7 , чим порушив вимоги п.п. 2.9 «а», 2.3 «б», 10.1, 12.6 «г» та 12.1 Правил дорожнього руху України.
Внаслідок умисного недотримання зазначених вимог Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 втратив керування автомобілем та здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги, та передньою лівою частиною автомобіля контактував з деревом. Внаслідок цього пасажир автомобіля ОСОБА_7 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву тонкої кишки та її брижейки, за черевну гематому, перелом нижньої щелепи, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд заслухав пояснення прокурора, який просив задовільнити апеляційну скаргу, потерпілого та обвинуваченого які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін, вивчив матеріали кримінального провадження та обговорив доводи апеляційної скарги, прийшов до таких висновків.

Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного злочину та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України ґрунтуються на достатніх і допустимих доказах, які ретельно досліджені в судовому засіданні, й прокурором не оспорюються.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно. Врахував, як пом`якшуючі обставини щире каяття, усунення заподіяної шкоди, так і обтяжуючу обставину, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і з урахуванням думки потерпілого, суд дійшов вірного висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Однак судом першої інстанції не було взято до уваги роз`яснення, які містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», що у кожному випадку призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України суд повинен обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Пославшись у мотивувальній частині вироку на характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, а також обставини скоєння злочину, а саме: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, неуважність до дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, недотримання дозволеної швидкості руху, наслідок скоєння злочину, суд першої інстанції не мотивував висновок про можливість виправлення обвинуваченого без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. А тому доводи апелянта в цій частині є обгурнтованими.
Доводи апелянта стосовно виключення із вироку посилання суду на обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими.

Згідно ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Так згідно ч.2 ст.286 КК України передбачає порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяло тяжкі тілесні ушкодження. Отже в диспозиції ч.1,2 ст.286 КК України не зазначено перебування у стані алкогольного сп`яніння як обставину яка впливає на кваліфікацію злочину. Зазначивши вказану обставину у формулюванні обвинувачення, суд визнав її доведеною.

Відповідно до п.21 Постанови Пленума Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року у разі вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд повинен обговорити питання про визнання цієї обставини відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України такою, яка обтяжує покарання винного. А тому суд першої інстанції вірно визнав вищевказану обставину як таку, що обтяжує покарання.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора на вирок суду підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 532 суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2017 року, відносно ОСОБА_6 , скасувати в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК країни, призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 2 роки

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від основного покарання з випробовуванням та іспитовим строком 2 (два) роки.
Зобов`язати обвинуваченого, у відповідності до вимог п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3