Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/117/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.02.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_11 ,

представника обвинуваченої ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000155 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, не заміжню, з середньою освітою, раніше не судиму,

визнано винуватою та призначено покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 роки, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації та повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи. Вироком також стягнуто солідарно з цивільних відповідачів ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 матеріальні збитки у сумі 98597 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 6000 гривень, витрати понесені із прибуттям до місця судового провадження у сумі 10500 гривень, поштові витрати у сумі 484,70 гривень, моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, а також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду неповнолітня ОСОБА_15 визнана винуватою та засуджена за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за наступних обставин.

В першій декаді листопада 2011 року, точна дата слідством не встановлена, близько 08 години ОСОБА_10 , достовірно знаючи про те, що родина ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , зберігають велику суму грошей, діючи навмисно, з корисливих спонукань, з метою власної наживи та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаючи де зберігають вони ключі від будинку, взяла зі схованки вищевказані ключі, якими відкрила вхідні двері та проникла до будинку за вищевказаною адресою, де з шухлядки меблевої стінки таємно викрала гроші в сумі 100.000 гривень, які належать ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , після чого закрила будинок ключами, які повернула до схованки. З місця вчинення злочину зникла, викраденими грошима розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму 100 000 гривень.

Крім цього, 06 грудня 2011 року близько 08 години ОСОБА_10 , достовірно знаючи про те, що родина ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , зберігають велику суму грошей, діючи навмисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою власної наживи та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаючи, де зберігають вони ключі від будинку, взяла зі схованки вищевказані ключі, якими відкрила вхідні двері та проникла до будинку за вищевказаною адресою, де з шухлядки меблевої стінки таємно викрала гроші в сумі 100 000 гривень, які належать ОСОБА_7 .. ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , після чого закрила будинок ключами, які повернула до схованки. З місця вчинення злочину зникла, викраденими грошима розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму 100 000 гривень.

Крім того, 13 грудня 2011 року ОСОБА_10 , достовірно знаючи про те, що родина ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , зберігають велику суму грошей, діючи навмисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою власної наживи та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна у великих розмірах, перебуваючи у них в гостях викрала зі столу ключі від даного будинку та хвіртки. Цього ж дня, реалізовуючи свій злочинний умисел, близько 08 години ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що в домоволодінні нікого немає, скориставшись викраденими ключами, відкрила хвіртку та проникла на подвір`я, після чого через незачинені двері проникла до будинку за вищевказаною адресою, де з шухлядки меблевої стінки таємно викрала гроші в сумі 154500 гривень та 2215 доларів США, які згідно довідки про офіційні курси гривні до іноземної валюти встановлені Національним банком України, складають 100 доларів США 798 гривень 97 копійок, на суму 17697 гривень 19 копійок, та належать ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . З місця вчинення злочину зникла, викраденими грошима розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму 172 197 гривень 19 копійок, тобто у великих розмірах.

В апеляційних скаргах:

- представник потерпілих та цивільних позивачів адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції від 18.10.2016 року в частині призначеного ОСОБА_10 покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років взявши її під варту із залу суду. Задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , ОСОБА_12 солідарно на користь потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 матеріальні збитки ( з урахуванням наданого обґрунтування до апеляційної скарги в частині заявлених позовних вимог) - 192465 грн. 84 коп., із який (98595 грн. сума спричиненої шкоди яка з врахуванням індексації на день постановлення вироку становить 178125, 34 грн. + 14340,50 грн. 3% річних), а також моральну шкоду у розмірі 100000 грн., а в решті в частині позовних вимог вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої наслідок м`якості та неправильне застосування, недодержання норм закону при розгляді цивільного позову, а також речових доказів залишених свідкам ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Так, судом при призначені покарання ОСОБА_10 не зазначені обставини, які пом`якшують покарання, не вказані позитивні характеризуючи її особу дані, не враховано тяжкість скоєного злочину і його наслідки для потерпілих, поведінку обвинуваченої в побуті, заслуги перед Батьківщиною, сумлінне ставлення до навчання чи праці, стан здоров`я.

Також не врахував, що обвинувачена була ініціатором вчинення злочинів які скоєні нею за участі інших осіб, не надано оцінки поведінці обвинуваченої, яка змінювала свої показання, заводила суд в оману, затягувала розгляд справи. За вказаних обставин апелянт вважає, що призначене судом обвинуваченій покарання із застосуванням положень статей 75,76 КК України, є м`яким та не узгоджується із вимогами ст. 65 КК України, пунктів 1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому відповідно ч.2 ст. 50 КК України не відповідає меті виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових злочинів.

Вважає також безпідставним визнання судом недопустимими показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Крім того, посилаючись на вимоги статей 11, 509, 625, 1166,1167 ЦК України, правову позицію викладену у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-113 цс14, вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив в повному обсязі позовні вимоги потерпілих щодо стягнення на їх користь майнової шкоди з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, а також безпідставно зменшив розмір моральної шкоди.

- потерпіла ОСОБА_8 також просить скасувати вирок суду першої інстанції від 18.10.2016 року в частині призначеного ОСОБА_10 покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років взявши її під варту із залу суду. Задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та суму матеріальних збитків з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних у повному обсязі в межах заявлених вимог, а в решті в частині позовних вимог вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої наслідок м`якості та неправильне застосування, недодержання норм закону при розгляді цивільного позову, а також речових доказів залишених свідкам ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Так, при призначені обвинуваченій покарання судом не було враховано думку потерпілих з цього приводу, негативну поведінку обвинуваченої та її образливе ставлення до потерпілих протягом п`яти років під час судових розглядів, відсутність з боку обвинуваченої щирого каяття, явки з повинною, сприяння слідству, а також приховування співучасників злочину.

Також, посилаючись на вимоги статей 11, 509, 625, 1166,1167 ЦК України, правову позицію викладену у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-113 цс14, вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив в повному обсязі позовні вимоги потерпілих щодо стягнення на їх користь майнової шкоди з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, а також безпідставно зменшив розмір моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які подані апеляційні скарги підтримали в повному обсязі, висновок прокурора, а також обвинувачену, її представників ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_11 , які просили відмовити в задоволені апеляцій потерпілої та їх адвоката, провівши судове слідство в обсязі дослідження збільшених позовних вимог наданих потерпілими до суду першої інстанції та наданих представником потерпілих адвокатом ОСОБА_9 обґрунтування в частині заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як убачається із матеріалів справи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло та за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, з проникненням у житло, вчинена у великих розмірах, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченої та вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 та правильно кваліфікував її дії за ч.3 та ч.4 ст. 185 КК України.

При призначені обвинуваченій покарання суд першої інстанції відповідно вимог ст. 65 КК України врахував, що вона вчинила тяжкі злочини. Як особа обвинувачена ОСОБА_10 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та останнім місцем роботи. Відповідно актів обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_10 від 26.01.2012 р. та 06.03.2014 р., житлово-побутові умови у неї задовільні, відносини у сім`ї доброзичливі, батьки контролюють поведінку і навчання неповнолітньої. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій суд визнав щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім та часткове відшкодування завданого збитку, а обставин, які обтяжують покарання не встановив.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, з урахуванням думки потерпілих щодо міри покарання обвинуваченій, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливе без ізоляції її від суспільства і можливим її звільненням від призначеного покарання відповідно положень ст. 75 КК України, що визнав справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченою так і іншими особами. Також у відповідності до ст. 76 КК України поклав на неї певні обов`язки нагляд здійснення за якими відніс до кримінально-виконавчої інспекції.

Вирішуючи заяву потерпілих щодо збільшених позовних вимог відповідно до якої останні просять стягнути на їх користь матеріальну шкоду завдану в результаті крадіжки у розмірі 248403,24 гривень, моральну шкоду у розмірі 100000 гривень та витрати за первинним позовом, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог потерпілих. Обґрунтувавши в мотивувальній частині вироку своє рішення про часткове задоволення позовних вимог потерпілих, суд стягнув на їх користь 98,597 гривень, у рахунок відшкодування викрадених коштів, 15000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та всі здійснені потерпілими документально підтверджені процесуальні витрати.

Вимоги апеляції потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, оскільки на їх думку призначене судом обвинуваченій покарання із застосуванням положень статей 75,76 КК України, є м`яким та не узгоджується із вимогами ст. 65 КК України, пунктів 1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому відповідно ч.2 ст. 50 КК України не відповідає меті виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових злочинів, за обставин, викладених в апеляції, колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають, за наступних обставин.

.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно ч.1 ст. 103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Як убачається із вироку при призначенні покарання ОСОБА_10 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, суспільну небезпечність скоєного, розмір завданих збитків, а також особу обвинуваченої, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та останнім місцем роботи, стан здоров`я, умови її життя, виховання, ставлення до вчинених нею злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які їх обтяжують, про що зазначив у мотивувальній частині вироку.

Сукупність всіх вищезазначених обставин щодо особи обвинуваченої, яка на час вчинення кримінального правопорушення була неповнолітньою, кримінальні правопорушення вчинила вперше, в даний час є вагітною, у поєднані з тяжкістю злочинів, що визначена законом, вказують на можливість її виправлення та попередження нових злочинів при обранні покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, що, як вважає колегія суддів, буде відповідати засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання.

Враховуючи зазначене також спростовуються посилання апелянтів на те, що судом при призначені покарання ОСОБА_10 не зазначені обставини, які пом`якшують покарання, не вказані позитивні характеризуючи її особу дані, не враховано тяжкість скоєного злочину і його наслідки для потерпілих, поведінку обвинуваченої в побуті, заслуги перед Батьківщиною, сумлінне ставлення до навчання чи праці, стан здоров`я, а також не надано оцінки поведінці обвинуваченої, яка змінювала свої показання, заводила суд в оману, затягувала розгляд справи, оскільки при призначені покрання обвинуваченій суд дотримався вимог статей 65-67, 103 КК України.

Посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачена була ініціатором вчинення злочинів які скоєні нею за участі інших осіб, також не заслуговують на увагу. Так, відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Як убачається із вироку суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст. 337 КПК України, оскільки не прийняв до уваги посилання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх представника адвоката ОСОБА_9 на докази, що начебто підтверджують скоєння інкримінованого неповнолітній обвинуваченій злочину у співучасті з іншими особами, стосовно котрих обвинувачення у цьому кримінальному провадженні не висувалось.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції визнав недопустимими показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Так, за правилами ч. 7 ст. 97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження. Як убачається із мотивувальної частини вироку суд визнав не допустимими показання вказаних свідків, оскільки показання надані ними у ході судового розгляду у справі стали їм відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, як співробітників Маловисківського РВ УМВС України в Кіровоградській області під час здійсненнями ними кримінального провадження.

Також не заслуговують на увагу вимоги апелянтів про те, що суд при постановлені вироку безпідставно залишив речові докази свідкам ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Так, відповідно вимог ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів повертаються законному володільцю, або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження. Як убачається із вироку суд, при вирішенні питання щодо речових доказів порушень вимог ст. 100 КПК України не допустив.

Колегія суддів, дослідивши збільшені позовні вимоги надані потерпілими до суду першої інстанції та надані представником потерпілих адвокатом ОСОБА_9 обґрунтування в частині заявлених позовних вимог, експертний висновок В-50 від 01.02.2017 року Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати, дійшла висновку про те, що суд першої інстанції відмовляючи потерпілим в частині стягнення на їх користь розмір економічних санкцій ( трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань), включених у суму цивільного позову до розміру спричинених збитків, дійшов помилкового висновку.

Колегія суддів, враховуючи вимоги статей 11, 509, 625 ЦК України, а також правовий висновок викладений у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-113 цс14, вважає, що ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 як потерпілі у кримінальному провадженні та цивільні позивачі, мають право на відшкодування на ряду з майновою шкодою, яка виразилась у викрадені у них грошових сум та неповернутих у розмірі 98597 грн., їх відшкодування з урахуванням економічних санкцій

(трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань), з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту постановлення судом першої інстанції обвинувального вироку, що становить 192465,84 грн.

Крім того колегія суддів враховує, що потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 зазнали моральних страждань внаслідок вчинення злочину обвинуваченою, їх звичний спосіб життя, право приватної власності були суттєво порушені, вчинення злочинів щодо їх майна вимагало від них додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.

З урахуванням характеру діяння відповідача, моральних страждань позивачів, тяжкості вимушених змін у їх виробничих та життєвих стосунках, ступеня зниження престижу ділової репутації, що зі сторони обвинуваченої протягом майже понад п`ять років не вживались заходи до відшкодування потерпілим спричиненої майнової шкоди, колегія суддів вважає за правильне збільшити стягнення на користь потерпілих розмір моральної шкоди.

Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла переконливого висновку про те, що вимоги апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню в частині вирішення цивільного позову про збільшення сум, які підлягають стягненню та таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, що не суперечить вимогам п.3 ч.1 ст. 408 КПК України.

Крім того, суд першої інстанції при ухваленні вироку та звільняючи обвинувачену ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, поклав на неї обов`язки, контроль за виконанням яких відніс на кримінально-виконавчу інспекцію про що зазначив у резолютивній частині вироку.

Однак Законом № 1492 VII від 07.09.2016 року, який набрав законної сили, статтю 76 КК України викладено в новій редакції згідно якої нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пронації, чому суд уваги не придав.

Також як убачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 на час вчинення кримінального правопорушення була неповнолітньою. Відповідно до. ч.1 ст. 104 КК України (розділу ХV особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх), звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Зазначене помилкове неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до вимог статей 408, 409, 413 КПК України, є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та цивільного позову.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_10 , змінити в частині призначеного покарання та цивільного позову.

ОСОБА_10 вважати засудженою за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно вважати засудженою до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі статей 75, 104 КК України вважати ОСОБА_10 звільненою від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 щодо відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з цивільних відповідачів ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 в рахунок відшкодування - 98597 гривень завданої майнової шкоди, - 79528,34 грн. інфляційних нарахувань, - 14340,50 грн. три проценти річних, а всього 192465,84 грн., а також - 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в решті вирок суду в частині позовних вимог залишити без змін.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2