Справа №473/688/17 05.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання,-
секретаря ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_4
представника установи ВК-72 ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду та прийняти об`єктивне рішення щодо його умовно-дострокового звільнення.
Ухвалою суду клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.
Провадження №11-кп/784/388/17 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.ст. 537,539 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі засуджений посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду клопотання не враховано, що за весь період відбування покарання він мав 12 стягнень, які погашені в установленому законом порядку, та 7 заохочень. Вважає, що став на шлях виправлення, а тому може бути умовно-достроково звільнений від покарання.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, який відбуває строк основного покарання в державній установі «Вознесенська виправна колонія №72» за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2004 року, яким його було засуджено за ч.2 ст.15 - п.п. 4,6,12 ч.2 ст.115, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.189, ч.3 ст.289, ч.1 ст.309 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.
В клопотанні, поданому до суду, засуджений ОСОБА_4 зазначив, що він відбув більше 3/4 частин призначеного судом основного покарання, має 6 заохочень та 12 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку. У зв`язку з чим, просив суд звільнити його умовно достроково від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.
За даними адміністрації державної установи «Вознесенська ВК №72» у засудженого ОСОБА_4 початок строку - 05 грудня 2003 року, кінець строку - 29 грудня 2017 року.
Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_4 , суд першої інстанції послався на те, що лише з другої половини 2016 року засуджений немає діючих стягнень і до нього не застосовувалися заходи дисциплінарного впливу. Вищевказані обставини, на думку суду, свідчать про не значний за тривалістю часу період успішного процесу виправлення засудженого ОСОБА_4 .. В цілому, аналізуючи весь період відбування покарання засудженим ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі, суд дійшов висновку про неуспішність процесу виховання ОСОБА_4 , і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді; пояснення засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній; думку прокурора та представника установи ВК-72, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просили залишити ухвалу суду без змін; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання: відповідно до ч. 2 якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; відповідно до п.2 ч. 3 зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно з положеннями п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Апеляційний суд вважає, що, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , судом першої інстанції було повно та об`єктивно дано оцінку поведінці засудженого та ставленню його до праці під час відбування покарання.
Так, судом було взято до уваги, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30 грудня 2003 року. Під час тримання у СІЗО міста Миколаєва вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 14 січня 2005 року відбував покарання у Роменській ВК №56 у Сумській області. За період відбування покарання мав 8 стягнень. Заохочень не мав.
З 21 березня 2008 року відбував покарання у ЖУВП №8 у Житомирській області. За період відбування покарання мав 3 заохочення. Стягнень не мав.
З 28 жовтня 2014 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується наступним чином: має 3 заохочення та 4 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.
27 грудня 2013 року засуджений розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України про заміну покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення.
08 березня 2015 року засуджений розглядався на комісії відповідно до статті 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 81 КК України засуджений мав 2 заохочення, 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Згідно постанови від 21 серпня 2015 року начальника колонії полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 був переведений до дільниці посиленого контролю, за зберігання заборонених предметів та не дотримання розпорядку дня установи. Під час відбування покарання на дільниці посиленого контролю характеризується негативно, загалом мав 9 стягнень, з яких 8 були погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав.
Загалом за весь період відбування покарання має 12 стягнень та 6 заохочень. У відношенні до представників адміністрації ввічливий та коректний. За час відбування покарання дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. У майстерні установи був працевлаштований згідно наказу №62 від 11 листопада 2014 року, але за власним бажанням відмовився від праці. На даний момент не працевлаштований, але приймає активну участь в роботах та благоустрою в їдальні установи за що і заохочувався. До майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, ставиться добре, використовує лише за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень для їх виконання. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі - «Фізкультура і спорт». Залучає інших засуджених до здорового способу життя. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Виконавчих листів щодо позову та аліментів не має. За характером спокійний, цілеспрямований, дещо впертий. Підтримує зв`язок з родичами шляхом листування, побачень, отримує передачі. Зі слів засудженого у скоєному злочині розкаюється.
Таким чином, наведені дані з особової справи засудженого були повно та всебічно досліджені судом за весь період відбування ним призначеного покарання та зроблено обґрунтований висновок з приводу того, що засуджений не має стягнень не значний час, а саме тільки з березня 2016 року. В цілому ж, з урахуванням кількості заохочень та стягнень, ставленню до праці, процес перевиховання засудженого ОСОБА_4 продовжується і його на даний час слід вважати неуспішним. Тобто, судом ухвалено обґрунтоване рішення про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України, суд,-
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3