Провадження № 11-кп/792/224/17
Справа № 675/320/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих

ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12
представника ПАТ НАСК «Оранта»

ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 на вирок Ізяславського районного суду від 12 січня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Ізяславського районного суду від 12 січня 2017 року

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_12 постановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбутого покарання період перебування у стаціонарному відділенні Хмельницької обласної психіатричної лікарні під час проведення стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи із 17 грудня 2015 року по 13 січня 2016 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу обрано домашній арешт з покладенням на нього наступних обов`язків: - не покидати місце постійного проживання АДРЕСА_1 з 20 год. вечора до 08 год. наступного дня; - прибувати за кожною вимогою до суду; - не відлучатися з м.Ізяслав без дозволу суду.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь держави 2332, 44 грн. процесуальних витрат.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 10854 грн. заподіяної матеріальної шкоди, а також 150000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 25874, 50 грн. заподіяної матеріальної шкоди, а також 185000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 8673, 03 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 40000 грн. моральної шкоди, а також 5000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 40000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто із ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_16 10612, 84 грн. страхового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнуто із ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_8 14616 грн. страхового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 14616 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто із ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_9 14616 грн. страхового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 14616 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто із ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_14 52839, 90 грн. страхового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 167, 50 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто із ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_15 858, 50 грн. страхового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 43 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_12 26 серпня 2015 року близько 17 год. в порушення вимог п.2.9.(а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-21154», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони м.Ізяслав в напрямку м.Шепетівка по автодорозі Т-23-13 «Кам`янка-Шепетівка». В салоні вказаного транспортного засобу перебували на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_17 та на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_18 , неповнолітні ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .
При цьому, ОСОБА_12 , на 40 км + 720 м вказаної автодороги, біля м.Ізяслав, в порушення вимог п. 12.6 (г) Правил, під час руху на заокругленій ділянці ліворуч, в місці, у якому дозволена швидкість 90 км/год., значно перевищив її та рухався зі швидкістю близько 120 км/год.
За вказаних обставин ОСОБА_12 , в порушення вимог п.п.10.1., 12.1, 14.2.(в,г), 14.6 (г) Правил проявив неуважність, як наслідок, не врахував дорожню обстановку та, здійснюючи обгін невстановленого транспортного засобу, перетнув горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1 Правил, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг на дорогах та, яку перетинати забороняється, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого втратив керованість транспортного засобу, що спричинило його занос та допустив зіткнення із автомобілем «NISSAN ALMERA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався назустріч, і в салоні якого на передньому пасажирському сидінні перебували пасажири ОСОБА_15 та малолітній ОСОБА_22 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ-21154», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , отримали тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, що призвели до їх смерті; ОСОБА_21 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких, такі, що небезпечні для життя в момент спричинення; ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я та не мали небезпеки для життя в момент спричинення.
Також тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, отримали водій автомобіля «NISSAN ALMERA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 , а також пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_15 .
Тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості отримали пасажир автомобіля «ВАЗ- 21154» ОСОБА_17 , а також малолітній пасажир автомобіля «NISSAN ALMERA» ОСОБА_22 .
Своїми діями ОСОБА_12 допустив порушення правил безпеки руху, передбачені пунктами п.п 2.9,10.1,12.1, 14.2.(в,г), 14.6 (г) Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.9. - водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п.12.1 - під час вибору в установлених межах швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 14.2 - переконатися, смуга зустрічного руху , на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; після обгону повернутися на займану смугу руху;
п. 14.6 - обгін заборонено на крутих поворотах та ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.
п. 12.6 - поза населеними пунктами рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами , що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.
Зазначені порушення знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
В своїй апеляційній скарзі, як вбачається з її змісту, потерпіла ОСОБА_7 просила вирок місцевого суду в частині призначеного покарання щодо ОСОБА_12 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 призначити покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді 10 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки.

В решті вирок місцевого суду залишити без зміни.

Не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що місцевий суд при призначенні міри покарання не врахував конкретні обставини вчинення злочину та його наслідки, а саме, що внаслідок злочину загинуло двоє людей, одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні для життя в момент спричинення, троє осіб отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та двоє осіб легкі тілесні ушкодження, а також те, що ОСОБА_12 перебував за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння та численні грубі порушення Правил дорожнього руху України.

Вказує, що обвинувачений щиро не розкаявся щодо вчиненого ним злочину відносно інших потерпілих, а тому вважає, що в його діях відсутня така пом`якшуюча обставина, як щире каяття.

В своїх апеляційних скаргах, як вбачається з їх змісту, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 посилалися на аналогічні доводи.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_11 просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вважає оскаржуваний вирок суду незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що у вироку суду відсутні мотиви призначення обвинуваченому покарання саме у виді 7 років позбавлення волі, оскільки відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджений, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вказує, що у тому, що сталося вина не лише обвинуваченого ОСОБА_12 , а і потерпілих, які усвідомлювали всю небезпеку, коли сідали з обвинуваченим в автомобіль, хоча могли цього і не робити.

Щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження акцентує увагу, що на його думку суми завданої майнової шкоди потерпілим значно перевищують розмір уже відшкодованої шкоди обвинуваченим.

Звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження, а саме на носії інформації відсутня частина судового засідання від 10.01.2017 року, в якому вирішувалося питання щодо збільшення позовних вимог потерпілого ОСОБА_23 , частина виступу захисника ОСОБА_11 , реплік потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 , останнього слова обвинуваченого ОСОБА_12 .

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просили залишити її без задоволення, як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілих та їх представника на підтримку поданих ними апеляційних скарг з посиланням на зазначені у них доводи, обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої їхньої апеляційної скарги, представника ПАТ НАСК «Оранта», який не заперечив в задоволенні цивільних позовів, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 не підлягає задоволенню.

Вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_12 свою вину в інкримінованому злочині, передбаченому ч.3 ст.286 КК України визнав повністю.

Як встановлено колегією суддів, обвинувачений ОСОБА_12 26 серпня 2015 року близько 17 год. в порушення вимог п.2.9.(а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-21154», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони м.Ізяслав в напрямку м.Шепетівка по автодорозі Т-23-13 «Кам`янка-Шепетівка». В салоні вказаного транспортного засобу перебували на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_17 та на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_18 , неповнолітні ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .
При цьому, ОСОБА_12 , на 40 км + 720 м вказаної автодороги, біля м.Ізяслав, в порушення вимог п. 12.6 (г) Правил, під час руху на заокругленій ділянці ліворуч, в місці, у якому дозволена швидкість 90 км/год., значно перевищив її та рухався зі швидкістю близько 120 км/год.
За вказаних обставин ОСОБА_12 , в порушення вимог п.п.10.1., 12.1, 14.2.(в,г), 14.6 (г) Правил проявив неуважність, як наслідок, не врахував дорожню обстановку та, здійснюючи обгін невстановленого транспортного засобу, перетнув горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1 Правил, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг на дорогах та, яку перетинати забороняється, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого втратив керованість транспортного засобу, що спричинило його занос та допустив зіткнення із автомобілем «NISSAN ALMERA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався назустріч, і в салоні якого на передньому пасажирському сидінні перебували пасажири ОСОБА_15 та малолітній ОСОБА_22 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ-21154», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , отримали тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, що призвели до їх смерті; ОСОБА_21 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких, такі, що небезпечні для життя в момент спричинення; ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я та не мали небезпеки для життя в момент спричинення.
Також тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, отримали водій автомобіля «NISSAN ALMERA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 , а також пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_15 .
Тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості отримали пасажир автомобіля «ВАЗ- 21154» ОСОБА_17 , а також малолітній пасажир автомобіля «NISSAN ALMERA» ОСОБА_22 .
Своїми діями ОСОБА_12 допустив порушення правил безпеки руху, передбачені пунктами п.п 2.9,10.1,12.1, 14.2.(в,г), 14.6 (г) Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.9. - водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п.12.1 - під час вибору в установлених межах швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 14.2 - переконатися, смуга зустрічного руху , на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; після обгону повернутися на займану смугу руху;
п. 14.6 - обгін заборонено на крутих поворотах та ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.
п. 12.6 - поза населеними пунктами рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами , що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.
Зазначені порушення знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.3 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, є вірною.

Разом з тим, вирок суду в частині призначення ОСОБА_12 покарання підлягає до скасування.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, призначаючи ОСОБА_12 покарання, судом першої інстанції враховано, що останній раніше судимий, характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи, обставини, які пом`якшують покарання такі, як часткове відшкодування шкоди, тому призначив таке ближче до мінімальної межі санкції статті за якою притягується до відповідальності.

Також судом враховано і обтяжуючі обставини, це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Однак судом першої інстанції не враховано, що діями обвинуваченого ОСОБА_12 , грубо порушено ПДР України, що завдало тяжких наслідків, а саме загинуло дві молоді особи, один з яких неповнолітній, одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні для життя в момент спричинення, троє осіб отримали тілесні ушкодження середнього ступеня та двоє осіб легкі тілесні ушкодження. Обвинувачений ОСОБА_12 притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння 17.05.2013 року, однак належних висновків не зробив.

Ці дані про особу обвинуваченого, дають колегії суддів підстави вважати, що доводи апеляційної скарги потерпілих про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, а призначене покарання ОСОБА_12 явно несправедливим через м`якість.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_12 слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, з урахуванням санкції кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів не погоджується з твердженням захисту, що відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню через істотне порушення кримінально процесуального закону, якщо в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. Так в матеріалах кримінального провадження є технічний носій, але на ньому відсутня частина судового засідання від 10.01.2017 року, в якому вирішувалося питання щодо збільшення позовних вимог потерпілого ОСОБА_23 , частина виступу захисника ОСОБА_11 , реплік потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 , останнього слова обвинуваченого ОСОБА_12 .

Так відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у Постанові Верховного Суду України від 26.11.2016 року у справі №753/9541/14-к, що при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені п.7 ч.2 ст.412 КПК України, необхідно зважити обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії.

Норма права, яка зосереджена в ч.5 ст.27, ч.4 ст.107, і п.7 ч.2 ст.412 КПК України, необхідно розуміти з урахуванням положень ч.6 ст.107 КПК України так, що незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, але при цьому, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, не є істотним порушенням кримінально процесуального закону.

Колегія суддів не погоджується з твердженням захисту, що були порушення при задоволені цивільних позовів.

Представник ПАТ НАСК «Оранта» в засіданні апеляційної інстанції не заперечив проти стягнень із страхової компанії.

Цивільні позови потерпілих задоволенні у відповідності до наданих доказів про понесені матеріальні збитки, які перевірені судом першої інстанції та визнанні допустимими.

В строк відбуття покарання слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 періодперебування у стаціонарному відділенні Хмельницької обласної психіатричної лікарні з розрахунку передбаченого ч.5 ст.72 КК України.
Керуючись ст.ст.407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Ізяславського районного суду від 12 січня 2017 року стосовно ОСОБА_12 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_12 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання, період перебування у стаціонарному відділенні Хмельницької обласної психіатричної лікарні під час проведення стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи з 17.12.2015р. по 13.01.2016р. включно, з розрахунку один день перебування у стаціонарному відділенні Хмельницької обласної психіатричної лікарні за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2