Справа № 201/6221/16к
Провадження № 1кп/201/21/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000043 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, з вищою освітою, працює на посаді начальника ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ДСНС України в Дніпропетровській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

В судовому провадженні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , перебуваючи на державній службі на посаді начальника ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області у званні підполковника цивільного захисту, 19 лютого 2016 року приблизно о 08 годині 40 хвилин, знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, запропонував громадянину ОСОБА_7 падати йому, ОСОБА_3 , неправомірну вигоду у сумі 4 000 гривень за вплив на прийняття рішення інспектором ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області ОСОБА_8 про внесення до акту «Про пожежу» відомостей про відсутність з боку ОСОБА_9 порушень правил пожежної безпеки, які могли б спричинити пожежу. На вказану пропозицію громадянин ОСОБА_7 погодився.
26 лютого 2016 року приблизно о 10 годині 25 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті 1 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпропетровськ. вул. Телевізійна. 9, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою отримання неправомірної вигоди, вдруге запропонував ОСОБА_7 падати, йому ОСОБА_3 , неправомірну вигоду у сумі 4 000 гривень за вплив на прийняття рішення інспектором ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області ОСОБА_8 про внесення до акту «Про пожежу» відомостей про відсутність з боку ОСОБА_7 порушень правил пожежної безпеки, які могли б спричинити пожежу
Цього ж дня ОСОБА_3 приблизно о 10 годині 40 хвилин, знаходячись на території ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпропетровськ. вул. Телевізійна, 9, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою отримання неправомірної вигоди, надав вказівку ОСОБА_7 передати грошові кошти в сумі 4 000 гривень працівнику ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області командиру відділення ОСОБА_10 . Тоді ж ОСОБА_7 , на виконання вказівки ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_10 , діючи за вказівкою ОСОБА_3 та у його присутності, але не здогадуючись про його злочинні наміри, отримав грошові кошти в сумі 4000 гривень.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме, пропозиція здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за надання неправомірної вигоди, а також одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину не визнав, вказавши, що діяв згідно вимог Інструкції щодо отримання добровільних пожертвувань, на інспектора ОСОБА_8 вплив не здійснював. Від дачі показань відмовився на підставі ст.. 63 Конституції України.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його винність у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і досліджених в судовому засіданні доказах, а саме.

Як вбачається з витягу із наказу від 16.09.2015 року за № 435 (т. 2 а.с. 34) підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_3 призначено на посаду начальника 1 державної пожежнорятувальної частини 8 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів віднесені органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції і беруть безпосередню участь зокрема у нагляді і контролі за виконанням законів.
Відповідно до п. 3 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1052 основними завданнями служби є реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності, здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.
Тобто на Службу покладено здійснення правоохоронних функцій та нагляд і контроль за додержанням законів, що свідчить про те, що працівники ДСНС відносяться до працівників правоохоронних органів, а отже ОСОБА_3 являється співробітником правоохоронного органу та як начальник ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС, являється службовою особою, яка обіймає в органах державної влади посаду пов`язану із здійсненням функцій представника влади.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він разом з громадянином ОСОБА_11 здійснювали діяльність в кафе в приміщенні по АДРЕСА_3 . Всі дозвільні документи були оформлені на ОСОБА_11 , а в обов`язки свідка входило постачання товару та його реалізація. В кафе знаходилось майно, яке належить ТОВ «Чернігів» та ТОВ «Сармат», яке перебувало в користуванні свідка на підставі договорів укладених між ОСОБА_11 та постачальниками. В лютому 2016 року о 7-00 годин свідок виявив пожежу в приміщенні кафе, а тому викликав пожежників, які приїхали та загасили пожежу. Після цього до свідка підійшов раніше не знайомий ОСОБА_3 , який назвався начальником пожежної частини і почав розпитувати про те хто власник, обставини і причин пожежі, що пошкоджено. Свідок повідомив, що він здійснює в кафе діяльність і ОСОБА_3 запропонував за складення акту про пожежу в якому буде зазначено, що свідок в пожежі не винен надати матеріальну допомогу в розмірі 200 л. бензину, що свідок сприйняв як 4000 гривень та погодився. Після цього ОСОБА_3 познайомив свідка з інспектором ОСОБА_8 , який буде складати акт і вони з інспектором обмінялись телефонами для комунікації. Однак в той день акт не складали і свідок його не підписував. Підпис на акті, якій було надано йому в судовому засіданні йому не належить. Через деякий час свідок вирішив написати заяву про вчинення злочину і з цією метою приїхав в поліцію, що розташована на вул. Ілліча в. Дніпропетровську, де його зустрів черговий та викликав поліцейського, який перевірив документи свідка і відібрав заяву та пояснення в яких свідок повідомив, що вимагали не бензин, а гроші в еквіваленті які він перевів на бензин. Після цього вони поїхали в прокуратуру, де також написали заяву та пояснення. Через п`ять днів свідкові зателефонував інспектор ОСОБА_8 , який повідомив, що закінчуються строки складання акту та попросив під`їхати для його складання. Перед тим як їхати свідок приїхав до прокуратури, де слідчий при ньому помітив гроші, переписав їх всі та передав свідкові. Також на свідка надягли апаратуру, яка здійснює запис. Після цього свідок приїхав до пожежної частини де зустрівся з ОСОБА_3 , який відвів його до ОСОБА_8 . В кабінеті останнього той склав акт про пожежу в якій зазначив майно яке згоріло зі слів свідка, після цього вони підписали цей акт і ОСОБА_8 носив його ще комусь на підпис. Свідок пропонував ОСОБА_8 взяти гроші, однак той відмовився, повідомивши що ці питання вирішуються з начальником. Потім свідок пішов в кабінет до ОСОБА_3 куди зайшла ще одна жінка з паперами і свідок під диктовку ОСОБА_3 написав заяву про благодійну допомогу та підписав якісь документи. Після цього він хотів надати гроші ОСОБА_3 , однак той сказав, що оскільки допомога в бензині і дизелю то треба поїхати на заправку і заправитись. Вони з ОСОБА_3 вийшли в бокси, де свідок побачив, що здійснюється підготовка автомобілів до виїзду на заправку. У свідка не було часу, а тому він повідомив що не поїде та запропонував взяти гроші. ОСОБА_3 сказав віддати гроші пожежнику, що свідок і зробив та вийшов з боксу.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді інспектора в 1 ДПРЧ з 01.09.2015. В його обов`язки входить виїзд на об`єкти де відбулись пожежі і складання акту про пожежу. 19-21 лютого 2016 року йому зателефонували і повідомили про пожежу на пр. Гагаріна та необхідність складення акту. Він відразу з дому приблизно о 8-00 годин поїхав на пр. Гагаріна 99, прибувши до об`єкта пожежі на початку дев`ятого. На місці вже були ОСОБА_12 зі своїм підрозділом. Як з`ясувалось горіло кафе, однак на момент прибуття свідка пожежа була погашена. Свідкові повідомили, що горіло і він зайшов у середину, все оглянув, а коли вийшов, то до нього підійшов раніше не знайомий йому ОСОБА_7 , який повідомив, що він являться власником кафе. Тут же на місці свідок склав акт про пожежу і цей акт підписав ОСОБА_7 . Після складення акту ОСОБА_7 попросив вказати в ньому про те, що згоріли 12 столів і 10 стільців, так як йому треба було відзвітувати перед орендодавцем цих речей, на що свідок повідомив, що для цього потрібен додаток до акту і коли ОСОБА_7 буде готовий надати повний перелік згорівшого майна, нехай приїде і цей додаток буде складено. Після цього вони обмінялись телефонами і розійшлись. Також свідок на місці події бачив ОСОБА_3 , який приїхав вже після того як приїхав свідок і ОСОБА_3 разом з начальником караулу, ще якимось чоловіком і ОСОБА_7 про щось спілкувались до того як ОСОБА_7 підійшов до свідка. Через 1-2 тижні ОСОБА_7 приїхав за актом до свідка на роботу і говорив, що акт йому треба терміново так як його дружина в лікарні і він поспішає. Свідок пішов на зустріч і щоб не їхати до МУ завіряти додаток до акту він склав новий акт в якому вказав все теж саме лише додав згорівші меблі та обладнання за списком ОСОБА_7 ,, які в дійсності там були, так як свідок їх бачив коли оглядав кафе. В обох актах свідок причину пожежі не вказував, а писав «Встановлюється», так як причину може вказати лише експерт. Під час складення як першого так і другого акту від ОСОБА_3 жодних вказівок не надходило, так як ОСОБА_3 не являється його керівником, ОСОБА_3 акти про пожежу не підписує. Після того як свідок передав ОСОБА_7 акт про пожежу останній почав пропонувати свідкові гроші, однак свідок відмовився і пояснив, що у них є положення про отримання благодійної допомоги і відвів ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , так як саме той займався оформленням допомоги. При цьому з ОСОБА_3 цих обставин він не обговорював.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді старшини ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС України у Дніпропетровській областіі обвинувачений являється її начальником. У них є положення про отримання матеріальної допомоги згідно якого в разі, якщо благодійник бажає надати матеріальну допомогу він заповнює власноруч заяву і згідно акту прийму передачі передає допомогу. Вказана заява та акт реєструються у книзі і на ДПРЗ повідомляється про таку допомогу та ДПРЗ готує лист подяку благодійнику. Благодійну допомогу приймає комісія в склад якої входить свідок за посадою, старший водій ОСОБА_14 та начальник караулу ОСОБА_10 26.02.2016 свідок прийшла на роботу о 8-00 годин. Приблизно о 10-00 годині її викликав ОСОБА_3 і дав їй бланк заяви сказавши заповнити відомі їй данні, так як найближчим часом прийде благодійник. Вона почала готувати документи і приблизно через 10-15 хвилин її викликав ОСОБА_3 знову. Вона зайшла в кабінет, там сидів благодійник, раніше їй невідомий ОСОБА_7 . Кураш вийшов, а ОСОБА_7 почав власноруч заповнювати заяву. При цьому розмір допомоги він не вказав і на питання свідка нічого не відповів. Коли зайшов ОСОБА_3 , свідок запитала який розмір допомоги, на що ОСОБА_3 , запитав у ОСОБА_7 : «140 л. бензину та 40 л. Дизелю?» а ОСОБА_7 кивнув головою. Після цього ОСОБА_7 власноруч закінчив заповнювати заяву і акт приймання передачі, свідок забрала ці документи і пішла реєструвати їх в книзі та телефонувати на ДПРЗ повідомляючи про факт благодійної допомоги та необхідність підготувати лист подяку.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона з 1986 року працює в ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області, а обвинувачений ОСОБА_3 являється її начальником. Свідкові відомо, що ГУ ДСНС у Дніпропетровській області було видано наказ № 383 згідно якого врегульовано порядок отримання благодійної допомоги. Зокрема, цим порядком встановлено, що особа благодійник має написати заяву про бажання надати допомогу, яка реєструється в журналі, а про факт отримання допомоги складається акт, який підписується комісією. До складу комісії входить старшина ОСОБА_16 , старший водій ОСОБА_14 та черговий начальник караулу, який на день надання допомоги чергує. Цей акт може бути підписаний або всіма одночасно або по черзі, в залежності від того, якщо хтось відсутній по службовим справам. В лютому 2016 року до свідка звернулась старшина ОСОБА_13 з проханням роздрукувати бланк заяви про надання благодійного допомоги і акту, що вона й зробила. Після цього старшина разом з цими документами пішла в кабінет начальника, а через деякий час вийшла звідти і передала заяву благодійника ОСОБА_7 для реєстрації. Свідок здійснила реєстрацію цієї благодійної допомоги, а старшина в цей час телефонувала в приймальню та просила підгодовувати лист подяку благодійнику.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він працює командиром відділення ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС України у Дніпропетровській областіі в той день виконував обов`язки начальника караулу. ОСОБА_3 , який являється його безпосереднім начальником, викликав його до себе в кабінет і сказав, щоб свідок готувався до виїзду на заправку. Свідок вийшов у гараж і дав розпорядження загрузити каністри в автомобіль. Коли автомобіль вже було заведено і особовий склад знаходився в ньому в гараж зайшли ОСОБА_3 і раніше не відомий свідкові чоловік. ОСОБА_3 повідомив, що цей чоловік являється спонсором і він поїде з ними на АЗС, де сплатить за заправку бензином. Свідок запросив чоловіка на переднє сидіння, але той чомусь в автомобіль не сів. Свідок повторив запрошення, однак чоловік його проігнорував. Так як чоловік не хотів їхати, то вирішили взяти гроші і самостійно заправитись. У чоловіка в рухах була велика пачка грошей купюрами по 50 грн., а тому свідок запропонував перерахувати їх на місці, однак коли чоловік передав гроші свідкові, він відразу швидко вийшов з гаражу, на що ОСОБА_3 сказав, що той поспішає. Свідок почав рахувати гроші і пораховані складав в руку обвинуваченому, а коли порахував 4000 гривень, то взяв їх знову. В цей час виїзд з гаражу перегодив автомобіль, забігли люди з камерами, які стали з`ясовувати посади і що це за гроші, на що свідок пояснив, що збирався за ці кошти заправити автомобіль. Свідкові відомо, що ГУ ДСНС у Дніпропетровській області було видано наказ № 383 згідно якого врегульовано порядок отримання благодійної допомоги. Зокрема, цим порядком встановлено, що особа благодійник має написати заяву про бажання надати допомогу, яка реєструється в журналі, а про факт отримання допомоги складається акт, який підписується комісією. До складу комісії входить діловод ОСОБА_15 , старшина ОСОБА_16 , старший водій ОСОБА_14 та черговий начальник караулу, який на день надання допомоги чергує, тобто в даному випадку свідок. В момент отримання грошей свідок акт не підписував, так як збирався за пальним і мав намір підписати акт по поверненню.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона працює в 1-й ДПРЧ 8 ДПРЗ у Дніпропетровській області на посаді диспетчера і ОСОБА_3 являється її безпосереднім керівником. В обов`язки свідка входить приймати і відправляти автомобілі, виписувати шляхові листи, в яких зазначається автомобіль, час його виїзду та адреса за якою автомобіль виїздить. Шляховий лист підписується нею та начальником і передається начальнику караулу, який їде разом з машиною. Шляхові листи виписуються як на пожежу так і на інші виїзди, в тому числі на АЗС. Виїзди на АЗС здійснюються за командою начальника караулу і можуть відбуватись у будь-який час. Інспектор ОСОБА_8 виїжджає на пожежі і повідомляє їй інформацію про пожежу, необхідну для заповнення додатків № 5 і № 6. 19.02.2016 року вона була на роботі та прийняла повідомлення про пожежу на пр. Гагаріна біля ДІІТа, виписала шляхові листи, відправила туди автомобіль з караулом. В той же день їй телефонував інспектор ОСОБА_8 , який повідомляв обставини пожежі, які вона, в свою чергу, внесла в додатки 5 і 6 і направила вищестоящому керівництву. 26.02.2016 вона заступила на чергування о 8-00 годині ранку і мала здати його о 08-00 годині 27.02.2016. В той день в караулі в.о. начальника був ОСОБА_10 , водієм ОСОБА_18 , пожежники ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . В першій половині дня в.о. начальника караулу наказав їй відправляти автомобіль на АЗС і вона виписала шляховий лист в якому вказала всі необхідні реквізити, повідомила на 101 про те, що машина виїжджає на АЗС та внесла в журнал запис про виїзд автомобіля на АЗС. На автомобіль було погружено каністри, його було заведено та караул був готовий до виїзду, однак автомобіль на АЗС не виїхав, так як люди в цивільному перегородили йому дорогу. Про те, що авто не випустили свідок відразу повідомила на 101.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді водія ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 з 2009 року і в його обов`язки входить прийняти автомобіль, слідкувати щоб він був готовий до виїзду. При цьому свідок не закріплений за якимось конкретним автомобілем а може виїжджати на будь-якому за вказівкою начальника караулу. Перед виїздом диспетчер завжди виписує шляховий лист, який забирає начальник караулу, який завжди їздить з караулом. Виїзди на АЗС відбуваються по мірі необхідності і це не є незвичною практикою. На АЗС виїжджає весь караул разом з начальником караулу, який розраховується за паливо, але яким чином він розраховується свідок не знає, знає лише, що часто талонами. 19.02.2016 свідок не пам`ятає щоб виїжджав на пожежу до ДІІТа, а 26.02.2016 він був на робочому місці коли в першій половині дня начальник караулу дав команду збиратись на АЗС. Вони погрузили п`ять каністр ємкістю по 20 л. кожна на автомобіль, крім того, бак автомобіля ємністю 180 л. був наполовину порожній. Вони сіли в автомобіль, однак виїхати не вдалось, так як виїзд перегородили цивільні особи, які підійшли і попросили заглушити двигун та вийти з авто, що свідок і зробив і потім весь час стояв біля авто.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді старшого пожежного рятувальника ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 з 2009 року. 19.02.2016 він на пожежу до ДІІТа не виїжджав, а 26.02.2016 він як завжди зранку заступив на чергування. Начальником караулу в той день був ОСОБА_10 , водієм ОСОБА_18 , диспетчером ОСОБА_17 та ще Москальов. Після прийняття справ ОСОБА_10 віддав наказ готуватись для виїзду на АЗС. В цьому нічого незвичного не було, так як вони часто виїжджають на АЗС всім складом караулу і для виїзду диспетчер готує їм шляховий лист. На АЗС за паливо розраховується водій і завжди тільки талонами. Після отримання команди караул погрузив чотири каністри по 20 л. на автомобіль і самі сіли в авто однак виїхати не вдалось, так як дорогу перегородили люди в цивільному. Вони попросили вийти з автомобіля і залишатись на місці, що вони й зробили, а люди в цивільному обступили ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він являється старшим водієм ДПРЧ-1 ДПРЗ-8. Йому відомо, що ГУ ДСНС у Дніпропетровській області було видано наказ № 383 згідно якого врегульовано порядок отримання благодійної допомоги. Зокрема, цим порядком встановлено, що особа благодійник має написати заяву про бажання надати допомогу, яка реєструється в журналі, а про факт отримання допомоги складається акт, який підписується комісією. До складу комісії входить старшина ОСОБА_16 , старший водій ОСОБА_14 та черговий начальник караулу, який на день надання допомоги чергує. Цей акт може бути підписаний або всіма одночасно або по черзі, в залежності від того, якщо хтось відсутній по службовим справам. В той день свідок прийшов на роботу десь о 8-00 годині і пішов о 10-00 так як у нього захворіла дитина. Перед уходом старшина дала йому підписати акт про отримання благодійної допомоги, який він підписав, однак хто благодійник і суму допомоги він не пам`ятає, йому лише відомо, що ці кошти мали витратити на пальне.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона являється директором ПП «Славна» з 1999 р. і керує майном ОСОБА_22 на підставі доручення, а саме майновим комплексом розташованим на АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_23 з 2010 року. В склад цього комплексу включено приміщення площею 80 кв.м., в якому доцільно розмітити кафе, так як там є барна стійка, стаціонарні та розделочні столи. Це приміщення не охоронялось, так як в ньому фактично немає що охороняти. 01.02.2016 року дружина ОСОБА_7 , якого свідок раніше бачила, так як він працював неподалік, орендувала приміщення вказаного кафе, однак акт передачі не був підписаний, так як ОСОБА_24 оформляла підприємництво і прибирала в цьому приміщенні, а отже фактично договір не набув чинності. До 06.02.2016 в приміщенні точно не було жодного обладнання, а до 19.02.2016 свідок не знає чи було якесь, однак те, що ОСОБА_7 мав пивну установку фірми «Сармат» навряд чи правда, так як така фірма не здійснює свою діяльність останні 2-3 роки в зв`язку з АТО. 19.02.2016 сталась пожежа і ОСОБА_25 повідомила, що вона сама відновить кафе, тому між ними не було ніяких претензій і ОСОБА_7 , свідкові копію акту про пожежу не надавав, а вона його не вимагала. Подолкіна свідок не знає вазагалі і ніколи його не бачила.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що вона дружина ОСОБА_7 і вони займаються підприємницькою діяльністю при цьому на неї оформлено ФОП, але всіми діями пов`язаними з укладенням договорів, веденням бухгалтерського обліку та подання звітності до податкової інспекції займається її чоловік. Свідкові відомо, що чоловік орендував приміщення кафе, але фактично договір оренди підписала вона. Спочатку чоловік вів справи зі своїм товаришем ОСОБА_27 . В кафе сталась пожежа і приміщення кафе було відновлено силами чоловіка, однак деталей вона не знає. Чи були в цьому кафе якісь меблі чи побутова техніка вона не знає, як не знає і того, чи придбавав меблі і побутову техніку її чоловік. З матеріальними претензіями до неї ПП « ОСОБА_28 » не зверталась і їй не відомо про факт вимагання від чоловіка якихось коштів. Також вона пояснила, що в лютому 2016 року вона проходила обстеження в кардіологічному центрі і в зв`язку з цим здавала аналізи та робила інші дослідження. Це тривало протягом майже всього місяця. До лікарні вона добиралась або ж громадським транспортом, або ж її возив чоловік однак точно дати і час відвідувань лікарні вона не має. До вказаного центру вона зверталась не через реєстратору, а через знайомих.

24.02.2016 прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону майором юстиції ОСОБА_29 винесено постанову якою прийнято рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину шляхом давання ОСОБА_7 неправомірної вигоди службовим особам СДПЧ-1 ГУДСНС ОСОБА_3 , та ОСОБА_8 в ході якого: використати заздалегідь ідентифіковані грошові кошти та звернутись з клопотанням про надання дозволу на аудіо-, відео контроль осіб та місця. (т. 1 а.с. 163)
На виконання вказаної постанови прокурор в той же день звернувся з клопотаннями до апеляційного суду Запорізької області про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій: візуальне спостереження та аудіо-, відеоконтроль за ОСОБА_8 і ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 151-162) і ухвалами суду від 25.02.2016 надано дозвіл на проведення вказаних НСРД (т. 1 а.с. 201-209)

На виконання вищезазначеної постанови 26.02.2016 слідчим в період з 08-35 до 09-14 годин за участі понятих та ОСОБА_7 проведено огляд грошових коштів загальною сумою 4 000 гривень, які надав ОСОБА_7 , а саме, вісімдесят купюр номіналом по 50 гривень. (т. 2 а.с. 39). Під час огляду вищевказані купюри були ідентифіковані (помічені), а саме: з вищевказаних грошових купюр виконано копії через пристрій «Canon MG 5140» на 14 аркушах та за допомогою препарату «Промінь-1» купюри помічені таким чином, що при освітленні лампою ультрафіолетового світіння купюри яскраво люмінесціюють жовто-зеленим кольором. Після чого вказані грошові кошти передані ОСОБА_7 .

Далі, в межах виконання постанови прокурора від 24.02.2016 про проведення контролю за вчиненням злочину було здійснено аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_3 та ОСОБА_8 за результатами чого складено протоколи від 21.03.2016 (т. 2 а.с. 2, 7) з яких вбачається, що 26.02.2016 року о 10:25 громадянин ОСОБА_7 зайшов до приміщення 1-ої Державної пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Телевізійна, 9. Далі він зайшов до кабінету начальника ОСОБА_3 , де вони спілкуються. В ході спілкування ОСОБА_3 нагадує про їх розмову на пожежі про заправку, на що ОСОБА_7 запитує про акт і розмова перетікає в обговорення змісту акту і необхідності того, щоб в ньому не було встановлено вини ОСОБА_7 у виникненні пожежі. Після цього вони переходять до кабінету ОСОБА_8 , де ОСОБА_3 ще раз нагадує про заправку. Далі ОСОБА_7 спілкується із ОСОБА_30 з приводу заповнення акту про пожежу. Після отримання акту про пожежу ОСОБА_7 заходить до кабінету ОСОБА_3 , де у присутності співробітниці підписує акт про передачу бензину на користь пожежної частини у кількості 140 л. А-92 та 60 л. дизпалива. Після цього ОСОБА_7 спілкується с ОСОБА_3 у приміщенні гаражу під час якого о 10-51. останній вказує передати грошові кошти у сумі 4000 гривень його співробітнику, що ОСОБА_7 і робить.
З протоколу обшуку, наданого стороною обвинувачення, вбачається, що 26 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 112-119) в приміщенні ДПРЗ ГУ ДСНС України, розташованого по вул. Телевізійна, буд.9 в період з 11-03 годин до 16-37 годин було проведено обшук в ході якого:

- на долонях рук ОСОБА_3 , та ОСОБА_10 за допомогою лампи ультрафіолетового світлення зафіксовано свічення жовто-зеленого кольору і з рук вказаних осіб були зроблені змиви, які були упаковані належним чином;

- виявлено грошові кошти в сумі 4000 гривень номіналом по 50 гривень серії та номери яких співпадають з грошовими коштами оглянутими слідчим 26.02.2016 з 08-35 до 09-14 годин (т. 2 а.с. 39);

- у ОСОБА_3 вилучено 12 пластикових карток на пальне Авіас марки А-92 Енерджи об`ємом 10 літрів та 3 талони на пальне Neftek, обємом 20 літрів (А-92);

- справу про пожежу, яка виникла 19 лютого 2016 року (горіла літня кухня) за адресою: АДРЕСА_3 на 6 аркушах.

Як вбачається з вказаного протоколу обшуку він був проведений у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, однак ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2016 року (т. 1 а.с 111) було надано дозвіл на проведення обшуку у службових кабінетах адміністративної будівлі СДПЧ-1 ГУНДС України у Дніпропетровській області, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Телевізійна, б.9 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання коштів, отриманих ОСОБА_3 в якості неправомірної вигоди.

Обставини викладені в протоколі огляду грошових коштів та протоколі обшуку підтвердили свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , які були понятими при вказаних слідчих діях та які були допитані в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснив, що на початку року він проходив повз приміщення військової прокуратури коли до нього підійшли люді і представившись запропонували бути понятими на що він погодився. Вони всі зайшли в приміщення прокуратури, де свідка провели в кабінет. Там була особа у якої вимагали неправомірну вигоду, ще один понятий та два представника прокуратури чи поліції. Свідкові роз`яснили права, працівники поліції побризкали якимось засобом гроші купюрами по 50 грн., які були в пакеті, потім просвітили їх і передали так же в пакеті особі яка мала передати неправомірну вигоду, який з ними вийшов. Після цього вони зі слідчими та іншим понятим на автомобілі поїхали до пожежної частини. Простоявши біля частини близько 40 хв. вони зайшли туди де побачили ОСОБА_3 та ще одного пожежника з грошима в руках. Слідчий зробив змиви з рук цього чоловіка і ОСОБА_3 . Після чого розклали гроші, перерахували їх, звірили номери та опечатали, а потім провели обшук в приміщенні, який тривав дуже довго і знімався на камеру. Під час зйомки в одній камері сіла батарея, тому зйомку переривали і знімали на другу камеру, а після зйомки запис не дивились.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснив, що в той день він проходив повз прокуратуру коли до нього підійшли працівники і запросили бути понятим на що він погодився. Він зайшов в приміщення прокуратури в кабінет в якому вже був один понятий та слідчі. В цьому кабінеті слідчі дістали гроші купюрами по 50 гривень які вони відкопіювали, потім освітили однак вони не світились. Після цього слідчі поклали гроші в файл, побризкали якимось спреєм, перемішали в файлі, а коли витягли, то вони вже світились під лампою. Після цього всі купюри переписали в протокол і передали їх чоловікові, який забравши їх, вийшов. При цьому слідчі говорили що буде вестись зйомка. Після цього вони поїхали до пожежної частини де деякий час чекали а потім зайшли в частину і побачили там ОСОБА_3 та ще одного пожежника який тримав гроші в руках. Пожежна машина збиралась на виїзд, на неї вантажили каністри і ОСОБА_3 говорив, що вони хотіли їхати на заправку за пальним. Слідчі вилучили гроші, освітили їх, зробили змиви з рук ОСОБА_3 і пожежника. Після чого зачитались якийсь документ і провели обшук, хід якого знімали на камеру. При цьому запис переривався один раз так як в одній камері сіла батарейка і взяли іншу. При цьому всі дії поліції відбувались в присутності понятого, протокол він читав і там все вірно записано.

В ході огляду 26.02.2016 року акту про пожежу наданого в цей день ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 35) встановлено, що акт має данні про пожежу, про майно, яке було знищене внаслідок пожежі (пивні кеги-2 шт., пивний охолоджувач, комплект меблів(стіл, стул)-10 шт ) та маються підписи всіх членів комісії.

Під час дослідження актів про пожежу в судовому засіданні встановлено, що з акту про пожежу від 19.02.2016 року (т. 1 а.с. 101) вбачається, що пожежею пошкоджено пивні кеги-2 шт., пивний охолоджувач, комплект меблів(стіл, стул)-10 шт., обшивка даху, меблі на загальній площі 70 м2, музичний апарат. Проте з акту пожежі від 19.02.2016 року (т. 1 а.с. 104) вбачається, що пожежею пошкоджено обшивка, дах, меблі на загальній площі 70м2. Таким чином, дані акти складені щодо однієї пожежі, однак містять різні данні про знищене і пошкоджене майно, а також підпис ОСОБА_7 на акті (т. 1 а.с. 104) значно різниться від підпису на акті (т. 1 а.с. 101), що опосередковано підтверджує показання ОСОБА_7 про те, що на місці пожежі він акт не підписував і підпис у акті не його.

З висновку експерта від 21.04.2016 року (а.с. 57-61) вбачається, що на частині банкнот, на ватних тампонах зі змивами з рук ОСОБА_3 та ОСОБА_33 , виявлені сліди спеціальних хімічних речовин з люмінесценцією жовтого кольору в УФ променях. Виявлені сліди спеціальних хімічних речовин на представлених на дослідження на іншій частині банкнот, на ватних тампонах зі змивами з рук ОСОБА_3 та ОСОБА_33 , на аркуші паперу зі зразком люмінесцентної речовини, мають між собою спільну родову приналежність, що в сукупності даними, що містяться в протоколі огляду грошей та протоколі обшуку підтверджує отримання ОСОБА_3 саме тих грошових коштів, які були незадовго до цього оглянуті слідчим за участі понятих і ОСОБА_7 та передані останньому для передачі обвинуваченому.

Також в судовому засіданні досліджено Інструкцію щодо отримання добровільних пожертвувань юридичних та фізичних осіб підрозділами Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області затвердженої Наказом ГУ ДНС України у Дніпропетровській області від 27.12.2013 року № 383 (т.1 а.с. 90, 157) з якої вбачається, що:

- згідно п.1.6 Загальних положень Інструкції ініціатива здійснення благодійництва повинна виходити від благодійника фізичної або юридичної особи, яка здійснює благодійництво в інтересах набувача благодійної допомоги;

- згідно п. 2.1 у разі усного звернення благодійника (фізична або юридична особа) до будь-якої службової особи підрозділу Головного управління з питань надання добровільних пожертвувань, остання повинна направити його до начальника підрозділу або особи, яка виконує його обов`язки, який ознайомлює благодійника з обов`язковим порядком оформлення відповідних документів, або, у разі відсутності Начальника підрозділу або особи, яка виконує його обов`язки, направити до інформаційного стенду де знаходиться інформація з даного питання;

- для підрозділів, які є юридичною особами згідно п. 2.2 Інструкції, у випадку надання добровільних пожертвувань в натуральній формі, начальник підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки, приймає заяву, яка реєструється у книзі вхідної документації підрозділу, та накладає резолюцію про подвійне виконання службою (фахівцем) ресурсного забезпечення та фінансово-економічною службою, щодо оприбуткування матеріальних цінностей. По факту одержання добровільних пожертвувань благодійнику надсилається інформаційний лист;

- для підрозділів (частин), які не є юридичними особами та входять до складу юридичних осіб (загонів) згідно п.2.4 Інструкції у випадку надання благодійником добровільних пожертвувань в натуральній формі, начальник підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки, приймає заяву, яка реєструється у книзі вхідної документації підрозділу, та накладає резолюцію про виконання відповідною комісією підрозділу щодо приймання матеріальних цінностей. Комісією підрозділу (частини) у складі караулу, старшини, старшого водія разом із благодійником складається в 2х примірниках акт прийому-передачі матеріальних цінностей, один з яких разом з інформаційним листом надається благодійнику, а заява та другий примірник акту надаються не пізніше 2-х робочих днів до фінансово-економічної служби юридичної особи (загону).

Крім того, в судовому засіданні було досліджено висновок службового розслідування по факту унесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_8 від 25 березня 2016 року (т.1 а.с 81-89) згідно якого ОСОБА_3 , віддавши підлеглому ОСОБА_10 усне розпорядження, що суперечить закону, а саме, отримання готівкових коштів від іншої особи (гр. ОСОБА_7 ) порушив вимоги статті 17 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що: саме ОСОБА_3 запропонував надати неправомірну вигоду на момент пожежі 19.02.2016 та повторив цю пропозицію 26.02.2016, що підтверджується показаннями ОСОБА_7 і протоколами за результатами НСРД, та не спростовано іншими доказами; саме ОСОБА_3 за неправомірну вигоду обіцяв ОСОБА_7 здійснити вплив на ОСОБА_8 з метою зазначення в акті про пожежу про непричетність ОСОБА_7 до причин пожежі, що прямо підтверджується показаннями ОСОБА_7 та протоколами за результатами НСРД і опосередковано підтверджується наявністю двох актів про пожежу, які суперечать один одному та один з яких підписаний не ОСОБА_7 , що було зроблено, можливо, з метою створення у останнього уяви про те, що акт ще не складено і для його складання необхідно надати неправомірну вигоду; саме ОСОБА_3 надав вказівку ОСОБА_10 взяти грошові кошти від ОСОБА_7 , що підтверджується показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_10 а також протоколами за результатами НСРД.
При цьому, наявність у ОСОБА_3 в кишені талонів на бензин на момент виїзду караулу може свідчити про намір розрахуватись за пальне саме талонами, як це робиться зазвичай згідно показань свідка ОСОБА_19 , а не грошовими коштами, наданими ОСОБА_7 .
Порушення Інструкції щодо благодійної допомоги з боку ОСОБА_3 , з одночасним створенням уяви про її дотримання, а саме: ініціювання надання «допомоги» ОСОБА_3 ; заповнення заяви про надання благодійної допомоги ОСОБА_7 фактично під диктовку ОСОБА_3 ; отримання «допомоги» в грошовій формі; залучення до складання документів передбачених Інструкцією значного кола осіб, в сукупності з наявністю карток на пальне на той же обсяг (180 л.) на який було завантажено каністри на автомобіль згідно показань свідка ОСОБА_18 і ОСОБА_19 (5 каністр по 20 л. та пів-бака автомобіля, що складає близько 90 л.), свідчить про те, що обвинувачений мав намір отримати саме неправомірну вигоду, а не допомогу, а залучення значної кількості осіб до отримання «допомоги» свідчить по намагання завуалювати отримання неправомірної вигоди, чому сприяла б заправка за рахунок талонів, вилучених у ОСОБА_3 .
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину доведена в повному обсязі його умисні дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 369-2 КК України як пропозиція здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за надання неправомірної вигоди, а також одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Посилання сторони захисту на те, що при розслідуванні даного кримінального провадження було порушено підслідність, що тягне за собою визнання всіх зібраних органом досудового слідства доказів недопустимими, суд вважає необґрунтованим, оскільки Наказом Генерального прокурора України № 12г від 29.08.2014 (п. 1, 7, 9) чітко передбачено, що на військову прокуратуру покладено обов`язок забезпечити виконання функцій органів прокуратури та повноважень прокурорів, визначених Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру" і галузевими наказами Генерального прокурора України щодо Державної служби України з надзвичайних ситуацій. На слідчих військових прокуратур покладено завдання здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених військовослужбовцями правоохоронних органів та іншими особами, зазначеними у частині 4 статті 216 КПК України, які проходять службу та/або працюють в державних органах чи установах, указаних у пункті 1 цього наказу, серед яких мається і Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Крім того, постановою військового прокурора Південного регіону України від 24.02.2016 було доручено проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні військовій прокуратурі Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України (т. 1 а.с. 121). Таким чином, доводи захисника не базуються на вимогах чинного законодавства.
Посилання сторони захисту на те, що постанова прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону майора юстиції ОСОБА_29 про проведення контролю за вчиненням злочину від 24.02.2016 не відповідає вимогам ст.. 251 КПК України, так як не містить початок, тривалість, мету слідчої (розшукової) дії та необґрунтована належним чином суд вважає необґрунтованими, так як з резолютивної частини постанови вбачається, що контроль за вчиненням злочину має розпочатись з моменту отримання ухвал слідчого судді про надання дозволу на проведення відповідних негласних слідчих (розшукових) дій та проводитись протягом їх дій, що свідчить про наявність в постанові даних про початок і тривалість слідчої дії. Мета даної слідчі дії вказана в пункті першому резолютивної частини постанови, а питання обґрунтованості постанови є оціночним і, враховуючи, ті данні які були відомі прокурору на момент винесення постанови, суд вважає, що вона достатньо обґрунтована і має всі необхідні данні, які встановлені законом для даного виду процесуальних рішень.

Також в судовому засіданні сторона захисту звернула увагу суду на те, що у вищевказаній постанові прокурора та клопотаннях прокурора до суду про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій невірно зазначені анкетні данні ОСОБА_3 (дата народження та місце реєстрації), з чим суд погоджується, однак дані обставини не є такими, що тягнуть за собою незаконність постанови та клопотань, так як з тих даних, які зазначені в них, а саме місце роботи та прізвище, ім`я, по-батькові особи можливо ідентифікувати ОСОБА_3 , вказаного у постанові з ОСОБА_3 відносно якого розглядається дане кримінальне провадження і, відповідно, відносно якого проводились вказані слідчі (розшукові) дії. Помилка ж в даті народження та місці реєстрації може бути викликана недостатністю часу для збору повної інформації, так як між внесенням відомостей до ЄРДР до винесення постанови прокурором пройшов короткий проміжок часу.

Посилання сторони захисту на те, що клопотання прокурора до апеляційного суду Запорізької області про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: візуальне спостереження за ОСОБА_8 та аудіо-, відеоконтроль за ОСОБА_8 і ОСОБА_3 не відповідають вимогам ст.. 248 КПК України не відповідає дійсності, так як всі вимоги норм КПК України у вказаних клопотаннях дотримані.

В судовому засіданні сторона захисту просила визнати недопустимим доказом протокол огляду грошових коштів від 26.02.2016 оскільки ця дія була фактично «контролем за вчиненням злочину» в той час як такої постанови прокурором не виносилось. Постанова ж прокурора про контроль за вчиненням злочину від 24.02.2016, яка була надана суду, не була відкрита стороні захисту від час виконання вимог ст.. 290 КПК України, а тому не може бути використана як доказ у даному кримінальному провадженні.

Вказані доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що як зазначалось вище, 24.02.2016 прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону майором юстиції ОСОБА_29 винесено постанову якою прийнято рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину в межах якої і було здійснено огляд грошових коштів.
Визнання ж постанови прокурора недопустимим доказом чинним КПК України не передбачено, так як постанова прокурора в сенсі ст.. 84, 99 КПК України не являється доказом у кримінальному провадженні, а є процесуальним рішенням прокурора. Частиною 12 ст. 290 КПК України передбачено, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази, однак відомості, що містяться в постанові прокурора не являються доказами, а тому і підстав для визнання їх недопустимими не має.
В судовому засіданні сторона захисту заявила про недопустимість як доказів протоколів про результати негласних слідчих розшукових дій в зв`язку з тим, що при складенні цих протоколів оперативний співробітник керувався, згідно вступної частини протоколу, ст.. 246, 248, 263 КПК України, які не регламентують порядок здійснення

аудіо-, відеоспостереження за особою та не керувався ст.. 262 КПК України, якою мав керуватись.

Суд вважає слушним зауваження сторони захисту, щодо складання протоколу, однак вважає, що ці помилки в протоколі не можуть свідчити про недопустимість доказу в цілому, оскільки вказівка в протоколі норм права, які не регламентують порядок проведення аудіо-, відеоспостереження за особою за відсутності інших суттєвих порушень вимог законодавства не може бути підставою для визнання доказів недопустимими.

В судовому засіданні сторона захисту просила визнати недопустимим доказом протокол обшуку від 26.02.2017 а також всі докази, які зібрані в ході вказаного обшуку чи отриманні внаслідок обшуку.

В обґрунтування своєї позиції захисник посилався на те, що проведення обшуку слідчим без ухвали суду згідно ч. 3 ст. 233 КПК України дозволяється виключно у випадках пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. Оскільки ОСОБА_3 на той момент не мав статусу підозрюваного і підстав рятувати життя чи майно не було, то обшук 26.02.2016 без ухвали слідчого судді був незаконним.
Ухвала слідчого судді містить розпливчаті формулювання щодо речей, які підлягають відшукуванню та надає дозвіл лише на обшук в службових кабінетах адміністративної будівлі СДПЧ-1 ГУ ДСНС у Дніпропетровській області, в той час як обшук було проведено у всій будівлі, а також в своїй ухвалі суд фактично доручив проведення обшуку слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні, що є виходом за межі його повноважень, так як лише прокурор, згідно ст.. 36 КПК України, має право доручати проведення певних слідчих дій певним особам.

Крім того, слідчим суддею надано дозвіл на обшук в СДПЧ-1 в той час як обшук реально проведено в ДПРЧ-1.

Дозвіл на проведення обшуку надано прокурору ОСОБА_29 , а сам обшук провів слідчий ОСОБА_34 , в той час як в матеріалах справи відсутнє доручення прокурора на проведення обшуку саме цим слідчим.

Додаток до протоколу обшуку відеозапис не відповідає протоколу обшуку, оскільки з відеозапису видно, що вилучалось більше речей та документів ніж зазначено в протоколі та відеозапис ведеться не з початку слідчої дії, яка розпочалась о 11-03 годин, а лише з 12-31 годин та диск не є оригінальним примірником технічного носія інформації на який зафіксована слідча дія.

Суд вважає, що підстав для визнання протоколу обшуку недопустимим доказом не має з огляду на наступне.

На момент проведення обшуку ОСОБА_3 дійсно не було повідомлено про підозру, однак на той час мались достатні данні, які вказували на те, що можливо ОСОБА_3 чи ОСОБА_8 вчиняють злочин, в зв`язку з чим власне прокурором і було винесено постанову про контроль за вчиненням злочину. В контексті ч. 3 ст. 233 КПК України надаючи слідчому право проникнути до володіння без ухвали слідчого судді в зв`язку з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчинені злочину, законодавець мав на увазі будь-яких осіб відносно яких мається обґрунтована підозра про вчинення ними кримінально караного діяння, а не виключно осіб, яким повідомлено про підозру в порядку глави 22 КПК України, оскільки в сенсі трактування норми закону як її трактує захисник, правоохоронні органи не мали б можливості переслідувати осіб, які щойно вчинили дії, які підпадають під ознаки кримінально караних, в будь-якому володінні, в разі якщо останні б виявили бажання в такому володінні сховатись. Отже суд вважає, що у даному випадку здійснення контролю за вчиненням злочину і неможливості точно спрогнозувати де саме особа отримає неправомірну вигоду слідчий діяв відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України правомірно.

З ухвали слідчого судді від 27.02.2016 (т. 1 а.с. 111) вбачається, що прокурору дозволено провести обшук в службових кабінетах адміністративної будівлі СДПЧ-1 ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Телевізійна, 9 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочину, відшукання коштів, отриманих ОСОБА_3 в якості неправомірної вигоди.

Вказана ухвала відповідає вимогам ст.. 235 КПК України, в ній викладено для виявлення яких речей дозволено проводити обшук та, незважаючи на помилку в назві установи в якій дозволено провести обшук, в ухвалі вказана її адреса та підпорядкування, що дозволяє точно її ідентифікувати. Той факт, що суд доручив проведення обшуку слідчим слідчої групи не суперечить вимогам КПК України, так як ч. 1 ст. 236 КПК України передбачає, що ухвала про дозвіл на обшук іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором і закон для цього не передбачає окремого доручення слідчому, який входить в групу слідчих у конкретному кримінальному провадженні.
Що стосується додатку до протоколу обшуку, то згідно рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_35 (т. 2 а.с. 1) 26.02.2016 близько 11 години під час обшуку у приміщенні СДПЧ-1 здійснювалась відео-зйомка за допомогою відеокамери Sony DCR-CX65E/ D, в подальшому дана відеокамера із технічних причин була замінена на іншу, а після проведення обшуку та під час спроби зробити копію відеозапису було встановлено, що відеозапис не зберігся у зв`язку технічною несправністю камери, що пояснює відсутність частини відеозапису та не свідчить про недопустимість протоколу як доказу. Більш того, додаток до протоколу, якщо його виготовлено не в порядку передбаченому ст.. 105 КПК України, не тягне за собою визнання недопустимим доказом всього протоколу.

Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що встановлення причини пожежі відноситься до компетенції органів МВС, а не ДСНС, однак не можна погодитись з тим, що в обвинувальному акті не вірно вказано, що ОСОБА_7 надавав неправомірну вимогу за те, що в акті про пожежу буде вказано про відсутність в діях останнього порушення правил пожежної безпеки, оскільки: з показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що при першій зустрічі ОСОБА_3 вказав, що за неправомірну вигоду буде складено акт в якому буде зазначено, що свідок в пожежі не винен; ОСОБА_7 добросовісно міг не знати про відсутність таких повноважень у ДСНС і, будучи впевненим, що йому пропонують надати неправомірну вигоду за ті дії, які працівники ДСНС має повноваження виконати, звернувся з заявою до правоохоронних органів; а відсутність у ДСНС повноважень на встановлення причин пожежі, в даному випадку, не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Також не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого і та обставина, що органом досудового слідства та в судовому засіданні не встановлено особу ОСОБА_27 , щоб з`ясувати чи дійсно він працював разом з ОСОБА_7 та не встановлено факту необхідності передачі ОСОБА_7 акту про пожежу постачальникам, оскільки для кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 369-2 КК України вказані обставини не входять до елементів складу вказаного злочину.

В судовому засіданні стороною захисту зазначено, що ОСОБА_3 не мав наміру та не отримував неправомірну вигоду так як дії по передачі коштів були вчинені в присутності великої кількості свідків та з залученням працівників ДПРЧ-1 ДПРЗ-8 ГУ ДСНС, що свідчить про прозорість дій обвинуваченого, який діяв в межах Інструкції щодо отримання добровільних пожертвувань. Однак, з цими доводами суд не може погодитись, так як в ході судового розгляду встановлено, що при отримання грошових коштів обвинувачений грубо порушив вимоги п. 1.6., 2.4,. 2.5 Інструкції щодо отримання добровільних пожертвувань, оскільки:

- ініціатива надання «благодійної допомоги» виходила не від ОСОБА_7 , а від обвинуваченого, що вбачається з показань ОСОБА_7 та опосередковано підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 згідно яких при заповнені заяви про надання благодійної допомоги ОСОБА_7 не вказував її розмір доки не зайшов ОСОБА_3 і в питальній формі не назвав вид та розмір допомоги;

- акт прийому-передачі матеріальних цінностей не був підписаний комісією підрозділу, що підтверджується показаннями ОСОБА_10 який вказаний акт не підписував, а також показаннями ОСОБА_14 , який його хоча і підписав, однак не знав від кого допомога, в якому розмірі і в її передачі участі свідок фактично не приймав ;

- грошові кошти були отриманні готівкою;

- на час підготовки виїзду на АЗС у ОСОБА_3 з кишень було вилучено картки на паливо А-92 загальним об`ємом на 180 літрів, що давало йому можливість заправити пальне не за грошові кошти, а за картки, тим паче, що з показань свідка ОСОБА_19 розрахунок за пальне завжди здійснюється картками,

що в своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_3 створював у оточуючих видимість правомірності його дій при отриманні грошових коштів від ОСОБА_7 з метою запобігти викриттю цих дій.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, батьків пенсіонерів, сестру інваліда 1-ої групи (т. 2 а.с. 13-17)

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинення злочину, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи у розмірі 1760, 80 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1