Справа № 640/895/17
н/п 1-кс/640/487/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2017 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
підозрюваного - ОСОБА_6 ,
встановив :
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що 20.01.2017 близько 14.00 год ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою у групі осіб із невстановленими особами на ім`я « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 », незаконно, поза встановленими пунктами пропуску, перевів через державний кордон України з Російською Федерацією, з боку села Середа Білгородського району Білгородської області Російської Федерації в бік села Нескучне Харківського району Харківської області, кількох осіб чотирьох громадян Соціалістичної Республіки В`єтнам: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та був затриманий разом з іноземними громадянами на території с.Нескучне.
За вказаним фактом співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо громадянина України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадян Соціалістичної Республіки В`єтнам: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 складено протоколи про адміністративне порушення, передбачене ст. 204-1 КУаП України.
20.01.2017 о 14-50 год. ОСОБА_6 затримано згідно ст. 208 КПК України та під час його особистого обшуку виявлено та вилучено: квиток № НОМЕР_5 на поїзд «Курськ-Москва» на 16 січня на 23:37 год., вагон 4, місце 040 на 1 арк, імміграційна картка Російської Федерації серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на строк з 16.01.2017 до 15.04.2017 адреса:м. Москва, Щолківське Шосе, 90, договір про надання послуг зв`язку укладений між ОСОБА_6 та Білгородською філією ТОВ «Т2 Мобайл», упаковка до стартового пакету оператора стільникового зв`язку «Білайн» № НОМЕР_2 , щоденник за 2017 рік та телефон марки «Nokia-6500» IMEI: НОМЕР_3 з абонентською карткою № НОМЕР_4 .
21.01.2017 зазначені вилучені в ОСОБА_6 документи та майно оглянуті та долучені до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.
21.01.2017 ОСОБА_6 за вказаним фактом повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України - незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб щодо кількох осіб.
Допитаний в якості підозрюваного, ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив обставини за яких незаконно перевів з Російської Федерації до України 20.01.2017 чотирьох громадян В`єтнаму через державний кордон.
У відповідності до ч. 5 ст. 237 та ч. 2 ст. 168 КПК України, зазначені вище речі, вилучені під час складання протоколу затримання особи підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, є тимчасово вилученим майном.
Підставою для арешту майна відповідно до вимог ч.4 ст.170 КПК України, тобто заборони на використання майна, а також розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
У даному випадку вилучене під час складання протоколу затримання особи підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення майно необхідне для досудового розслідування, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення,встановлення осіб, що винні у скоєнні зазначеного злочину.
Сторона обвинувачення зазначає, що не накладення арешту на тимчасово вилучено майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор, слідчий просили задовольнити клопотання про арешт майна.
Власник майна підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.
Згідно абз. 2 ч. 7 ст. 223 КПК України, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Відповідно до ч. 5 ст. 236 КПК України, за рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч. 3 ст. 168 КПК України, слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.01.2017, 20.01.2017 о 14 год. 50 хв. ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, в ході якого, з дотриманням вказаних вище норм КПК України, здійснено обшук затриманої особи та, згідно зазначеного протоколу, вилучено зазначене у клопотанні майно (а.с. 12-13).
21.01.2017 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто, незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб (а.с. 19-20).
Клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано до Київського районного суду м. Харкова з дотриманням строку, передбаченого абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим, прокурором доведено, що вищевказане майно, вилучене 21.01.2017 під час складання протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучене відповідно до протоколу затримання особи майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий, прокурор довели слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні слідчого, прокурора, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягають задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 132, 167, 168, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним ОСОБА_6 в той же строк, який обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.
Слідчий суддя ОСОБА_1