АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/6518/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/142/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002726 від 15 серпня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополі, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, -
за участю: прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок про визнання ОСОБА_6 винуватим за ст. 395 КК України з призначенням йому покарання у виді арешту строком на 6 місяців, за правилами ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України визначити остаточне покарання у виді 3 років та 3 місяців арешту.
В обґрунтування доводів скарги прокурор посилається на те, що суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, в порушення ст. ст. 94, 374 КПК України, обмежився лише показаннями обвинуваченого та частковим дослідженням показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не здійснивши оцінку кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, не мотивувавши підстави прийняття доказів та їх відкидання. У зв`язку з чим прокурор вважає, що висновок суду про відсутність події кримінального правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи та є передчасним.
Обвинувачений подав письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких, погоджуючись з вироком суду, також просив застосувати до нього положення ст. 72 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , ставиться за провину, що він, будучи особою, щодо якої за ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.07.2015 року встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з покладенням відповідних обов`язків та обмежень, в тому числі заборони виходу з будинку, де проживає, з 22 год. 00 хв. до 04 год. 00 хв. наступної доби, окрім часу, пов`язаного з роботою на виробництві, заборони виїзду за межі міста (району), де проживає, без дозволу Нікопольського МВ ГУМВС України в Нікопольському районі, з якими він був ознайомлений в установленому законом порядку, діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і був відсутній, без поважних причин, за місцем проживання протягом нічного часу з 12 серпня 2015 року по 15 серпня 2015 року, чим порушив правила адміністративного нагляду.

За цих обставин, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 , кваліфіковані за ст. 395 КК України, як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд виходив з того, що прокурором не доведено факту самовільного залишення ним місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, і не спростовані доводи обвинуваченого про неможливість його проживання в квартирі матері з поважних причин, та цю версію обвинуваченого підтверджено показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , разом з цим, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишено без врахування через неконкретність.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , кожний окремо, частково підтримали апеляційну скаргу, просили вирок скасувати та направити матеріали провадження на новий розгляд в суд першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, при цьому, заявлене в скарзі клопотання про повторне дослідження письмових доказів провадження судом апеляційної інстанції не підтримали, посилаючись на їх відсутність в матеріалах провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на законність вироку, а допущені судом недоліки вважали таким, що не впливають на правильність його висновків щодо невинуватості ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Вимоги до змісту вироку наведені в ст. 374 КПК України, у відповідності до пункту 1 частини 3 якої, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку, в тому числі, зазначаються підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

У відповідності до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, здійснюючи оцінку кожного доказу за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При цьому, згідно з приписами ст. 349 КПК України, під час судового розгляду кримінального провадження суд повинен визначити обсяг доказів, що підлягає дослідженню та порядок їх дослідження.

З наведеного слідує, що суд при розгляді провадження з метою створення сторонам необхідних умов для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості, повинен визначити обсяг доказів, що підлягає дослідженню, порядок їх дослідження, дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку, виклавши свої висновки в ухваленому ним вироку.

Проте, судом першої інстанції вказані вимоги кримінального процесуального закону дотримані не були.

Разом з цим, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не дослідив всі докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, що призвело до не дослідження судом обставин, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, 06 квітня 2016 року судом проведено підготовче судове засідання та судовий розгляд призначено на 13 квітня 2016 року, який неодноразово відкладався у зв`язку з не доставкою обвинуваченого (а.п. 51-53, 55, 58).

Разом з тим, з журналів судових засідань і технічного носія інформації їх фіксування слідує, що 06 червня 2016 року, судом помилково було розпочато судовий розгляд провадження як продовженого з моменту вирішення клопотання прокурора про долучення до матеріалів провадження зміненого обвинувального акту без відкриття судового засідання, повідомлення про повне фіксування судового розгляду технічними засобами, оголошення складу суду, а також вирішення питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, інших процесуальних дій, які зобов`язаний вчинити суд відповідно до процедури судового розгляду, встановленої кримінальним процесуальним законом. Вказані процесуальні дії не були вчинені й під час проведення наступних судових засідань.

Тобто, суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 1 ст. 349 КПК України, не встановивши в судовому засіданні обсяг та порядок дослідження доказів, без врахуванням думки як сторони обвинувачення так и сторони захисту, перейшов до допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 , оголошення письмових матеріалів кримінального провадження та адміністративної справи щодо обвинуваченого (а.п. 69-71, 79-80, 87, 93).

При цьому, на переконання колегії суддів, суд, не забезпечив сторонам умов для реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків в частині дослідження всіх обставин цього кримінального провадження, як того вимагають загальні засади кримінального провадження, тим самим залишивши не дослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Окрім цього, покладаючи в основу виправдувального вироку показання обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та відкидаючи показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суд, в порушення ст. 94 КПК України, не піддав ці докази конкретному і категоричному аналізу й оцінці, як окремо, так і в порівнянні з іншими доказами на суперечливість чи узгодженість, з викладенням своїх міркувань з приводу прийняття цих доказів до уваги чи їх не врахування, що перешкодило суду сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини цього кримінального провадження.

Також, на підтвердження невинуватості ОСОБА_6 суд послався на показаннями свідка ОСОБА_11 , яка нібито підтвердила факт ночівлі ОСОБА_6 в під`їзді в серпні 2015 року, разом з цим, з технічного носія інформації від 14 вересня 2016 року слідує, що під час допиту в суді свідок пояснила, що їй невідомі факти неодноразової ночівлі обвинуваченого в серпні 2015 року в під`їзді будинку. Не надано судом належної оцінки й показанням свідка ОСОБА_12 , яка зокрема пояснила, що неодноразово ОСОБА_6 до здійснення крадіжки 14.08.2015 не ночував вдома. Отже, наведене свідчить про допущення судом невідповідності наведених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з цим, висновки суду про підстави для виправдання обвинуваченого, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

Так, згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Як вбачається з вироку, суд в мотивувальній його частині дійшов висновку про не доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України. Водночас, з резолютивної частини вироку слідує, що ОСОБА_6 визнано не винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину та виправдано у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Отже, ухвалюючи вирок, суд порушив кримінальний процесуальний закон й одночасно застосував різні підстави для виправдання обвинуваченого, допустивши таким чином протиріччя у висновках та суперечності щодо розуміння змісту виправдувального вироку та підстав його ухвалення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що допущені судом порушення кримінального процесуального закону є істотними, які вплинули на законність ухваленого вироку, у зв`язку з чим висновок суду про виправдання ОСОБА_6 за ст. 395 КК України, є передчасним, зробленим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, не відповідає фактичним обставинам цього провадження, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Порушення судом першої інстанції вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку безумовних підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.
Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження доказів, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , та дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, й скасування вироку з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді суду необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року задовольнити частково.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року скасувати.
Призначити у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4