АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :
- 15.11.2006 Подільським районним судом міста Києва за ч.1 ст.187, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 17.02.2009 звільненого умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 12 днів;
- 19.07.2010 Подільським районним судом міста Києва за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, офіційних даних про звільнення не має , зі слів звільнився 05.08.2013, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

Від заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на вирок Подільського районного суду міста Києва від 13.07.2016, ухвалений відносно ОСОБА_8 , в якій прокурор просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 13.07.2016 ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.На підставі ст.76 КК України, на час іспитового строку, покладенона засудженого такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації дій останнього, прокурор обґрунтовує подану апеляційну скаргу тим, що вирок суду є незаконним, оскільки суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, фактично не надав належної і достатньої оцінки обставинам вчинення інкримінованого злочину, даним про підвищену суспільну небезпечність особи винного та вчиненого ним діяння. Зокрема, прокурор посилається на те, що ОСОБА_8 двічі судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі, після цього вчинив повторно вчинив новий злочин проти власності.На думку прокурора, до обвинуваченого незаконно застосовано ст.75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Згідно вироку суду першої інстанції, 25.01.2016 приблизно о 05-30 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні паб-ресторану «Аlехх», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, 2, побачив на дивані, столу №1, чорну шкіряну сумку «Ваrса», яка належала ОСОБА_9 . В той момент у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих спонукан, ОСОБА_8 підійшов до столу №1, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, помістив під верхній одяг, в який був одягнутий: шкіряну сумку «Ваrса», вартість якої становить 450 грн., в якій знаходилось майно, а саме, зв`язка ключів, дві банківські картки «ПриватБанк», посвідчення водія, паспорт та ідентифікаційний код платника податків на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Заволодівши вищевказаним майном, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_9 на загальну суму 450 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги прокурора і вважав за необхідне залишити без змін вирок суду першої інтенції, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляцій, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного .
Насамперед суд має зауважити, що клопотань від обвинуваченого про призначення йому захисника в суді апеляційної інстанції не надходило і відповідно до вимог ст. 52 КПК України його участь в даному кримінальному провадженні не є обов`язковою .
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги . Учасниками кримінального провадження фактичні обставини кримінального правопорушення , доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації за ч.2 ст. 185 КК України не оспорюються , з`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думки обвинуваченого в суді першої інстанції проводилося згідно ч.3 ст. 349 КПК України , а тому враховуючи зазначене, в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається .
Щодо безпосередніх доводів апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва , то колегія суддів виходить з того , що при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому , суд в цілому дотримався положень ст. 65 КК України та врахував , що обвинувачений вчинив злочин , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості , пом`якшуючу покарання обставину щире каяття , відсутність обтяжуючих покарання обставин , дані про особу обвинуваченого і обгрунтованно обрав з урахуванням даних про особу, при альтернативній конструкції санкції частини статті кримінального закону, найбільш суворий вид покарання у виді позбавлення волі , але ближче до мінімальної межі .
Разом з тим , приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суд не прийняв до уваги положення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», що звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином вмотивовано у вироку і, взагалі не мотивував чому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням статті 75 КК України . При цьому, поза увагою суду залишилося те , що обвинувачений раніше неодноразово був засуджений за тяжкі та середньої тяжкості злочини до реального відбування покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив і, менше ніж через два роки та шість місяців тобто до погашення судимості знову вчинив аналогічний умисний корисливий злочин проти власності. Офіційно не працевлаштований , даних про перебування на обліку в районному ( міському ) центрі зайнятості з метою працевлаштування в матеріалах справи відсутні і стороною захисту не надавалися . Таким чином, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання , з метою попередження скоєння нових злочинів обвинуваченим , колегія суддів приходить до висновку про безпідставність застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України з покладенням обов`язків , передбачених статтею 76 КК України , а апеляційні вимоги прокурора вважає обґрунтованими . Щодо міри покарання, то суд апеляційної інстанції , враховуючи щире каяття обвинуваченого , погоджується зі строком призначеним судом першої інстанції ближче до мінімальної межі санкції частини статті , який обвинуваченому слід відбувати реально .
Інших самостійних доводів або апеляційних вимог в апеляції не міститься.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 задовольнити .

Вирок Подільського районного суду міста Києва від 13.07.2016, яким ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України та звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладенням обов`язків у відповідності до ст.76 КК України, ? скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням .
Ухвалити новий вирок яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до 02 ( двох ) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання вираховувати з часу звернення судового рішення до виконання .
В інший частині вирок Подільського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року залишити без змін .

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1600/2016
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Суддя-доповідач ОСОБА_1