Справа № 450/9/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/42/17 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000478 від 20.10.2015 р. про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який не має на утриманні дітей, не інваліда, військовозобов"язаного, не військовослужбовця, безпартійного, раніше не судимого,
- за ст.286 ч.2 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11

потерпілого ОСОБА_12

за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_12 , цивільного відповідача представника ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» ОСОБА_13 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року відносно ОСОБА_14 , -

встановила:
вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Згідно ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування обраного основного покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки, передбачені ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, праці та навчання, періодично з"являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 заподіяну майнову шкоду в розмірі 54416,16 гривень та моральну шкоду в розмірі 8470,00 гривень.

Стягнуто з цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на користь потерпілого ОСОБА_10 заподіяну майнову шкоду в розмірі 43402,78 гривень та заподіяну життю і здоров"ю шкоду в розмірі 1378,00 гривень.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_15 , 20.10.2015 р. близько 08 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом марки "Фольксваген ЛТ 35" номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним поблизу с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області в напрямку м.Києва, на 530 км. + 531 м. автодороги Київ-Чоп, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині термінів "дати дорогу", Р.2 п.2.3 підпунктів б, д, Р.16 п.16.11 і дорожнього знаку приорітету 2.1 "дати дорогу" додатку 1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виїзді з другорядної автодороги Київ-Чоп на головну автодорогу Львів-Київ не дав перевагу в русі та здійснив зіткнення із транспортним засобом марки "ВАЗ 211440" номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по головній автодорозі Львів-Київ у напрямку м.Київ і отримав тяжкі тілесні ушкодження, а його пасажир ОСОБА_16 тілесні ушкодження, які спричинили смерть. На вирок суду потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити, виключити з вироку звільнення П"єцуха Ю.В від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з встановленням двох років іспитового строку. Стягнути з засудженого ОСОБА_17 на користь потерпілого ОСОБА_10 заподіяну майнову шкоду в розмірі 62163.54 грн. та моральну шкоду в розмірі 128470 грн. Стягнути з цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь потерпілого ОСОБА_10 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 49490 грн. та заподіяну життю і здоров"ю шкоду в розмірі 1378 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок є необгрунтованим через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, а також невідповідності розміру відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяним моральним стражданням та матеріальним збиткам, оскільки одна людина загинула, а він отримав відкритий перелом ноги, став інвалідом 2-ї групи. Заподіяна травма дала ускладнення, перспективи одужання, закінчення лікування не ясні, обвинувачений заподіяну шкоду повністю не відшкодував.
Наголошує, що судом не враховано його думку щодо обрання обвинуваченому міри покарання. Зазначає, що після винесення вироку ОСОБА_15 перестав з ним спілкуватися.
Підкреслює, що суд першої інстанції повинен був стягнути з обвинуваченого в його користь 128470 грн., оскільки він окрім душевних страждань, став інвалідом 2-ї групи, що унеможливлює його подальшу роботу, крім того він не припинив лікування.
На вирок суду потерпілий ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_14 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті 286 ч.2 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання ОСОБА_14 не відповідає тяжкості злочину, враховуючи обставин ДТП, відношення обвинуваченого до скоєного, що проявилося у тому, що останній не розкаявся у вчиненому, не вибачився перед ним, не відшкодував матеріальної та моральної шкоди, то такий заслуговує більш суворого покарання, а саме реального позбавлення волі та позбавлення права керувати транспортними засобами на більш тривалий термін, визначений Законом.
На вирок суду цивільний відповідач представник ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_10 до ПАТ «СК «Універсальна» скасувати, ухвалити новий вирок, в якому в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ПАТ «СК «Універсальна» відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, цивільний позов ОСОБА_10 до ПАТ «СК «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування є передчасним і безпідставним, оскільки його право на отримання такого відшкодування жодним чином не порушено.
Наголошує, що страхова компанія не може бути і цивільним відповідачем у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння та до неї пред`явлено цивільний позов в порядку встановленому цим Кодексом. Із змісту наведеної норми закону видно, що підприємства, установи та організації несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого лише у випадках передбачених законом.
Підкреслює, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_14 застрахована згідно полісу (договору) № АЕ/4036627, даний поліс (договір) є цивільно-правовою угодою, тому в даному випадку, за дії обвинуваченого страхова компанія несе цивільно-правову відповідальність не на підставі закону, а в силу договірних відносин.
Звертає увагу, що вироком встановлено, що обвинуваченим сплачено ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 40 630,00грн. в якості відшкодування шкоди, в тому числі й 19 100,00 грн. шкоди заподіяної здоров`ю. Стягуючи з ПАТ «СК «Універсальна» 1 387,00 грн шкоди завданої здоров`ю, суд з невідомих причин не врахував, що така шкода вже була відшкодована безпосередньо ОСОБА_8 в розмірі 19 100,00 грн., а документів, які б підтверджували понесення витрат на лікування чи тимчасову втрату працездатності більше ніж на 19 100,00 грн. матеріали справи не містять.Крім цього, суд не відомо з яких причин, відніс суму в розмірі 21 530,00 грн. саме до моральної, а не до матеріальної (майнової) шкоди.
Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги потерпілих, а апеляційну скаргу представника страхової компанії заперечили, прокурора, який заперечив апеляційні скарги потерпілих та представника страхової компанії, обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника, які заперечили апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задоволити частково виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності.

Як встановлено колегією суддів, обвинувачений ОСОБА_15 , 20.10.2015 р. близько 08 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом марки "Фольксваген ЛТ 35" номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним поблизу с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області в напрямку м.Києва, на 530 км. + 531 м. автодороги Київ-Чоп, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині термінів "дати дорогу", Р.2 п.2.3 підпунктів б, д, Р.16 п.16.11 і дорожнього знаку приорітету 2.1 "дати дорогу" додатку 1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виїзді з другорядної автодороги Київ-Чоп на головну автодорогу Львів-Київ не дав перевагу в русі та здійснив зіткнення із транспортним засобом марки "ВАЗ 211440" номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по головній автодорозі Львів-Київ у напрямку м.Київ і отримав тяжкі тілесні ушкодження, а його пасажир ОСОБА_16 тілесні ушкодження, які спричинили смерть.
В суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_14 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам та не оскаржується в апеляційній скарзі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції призначене покарання ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України з звільненням від відбуття покарання із визначенням 2 років іспитового строку з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, суперечить вимогам закону.
Як вбачається з санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення даного злочину передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, однак призначаючи покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом свого вироку.

За таких обставин доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України та постановлення в цій частині нового вироку.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку покликався те, що обвинувачений ОСОБА_14 раніше не судимий, зазначив пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих збитків потерпілим та його публічне вибачення перед ними, позитивну характеристику за місцем народження, реєстрації і проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, який на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває.

Між тим підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання, колегія суддів не знаходить.

Суд першої інстанції неналежно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи і при призначені покарання необґрунтовано застосував норми ст.ст.75, 76 КК України, помилково прийняв рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Приходячи до такого висновку колегія суддів враховує думку потерпілих, які настоюють на реальному покаранні обвинуваченого та повністю підтримують свої апеляційні вимоги.

Наведене, а також тяжкість вчиненого ОСОБА_14 злочину, який згідно з ч.4 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, наслідки скоєного - смерть ОСОБА_16 та тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, виключають можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Ті обставини, на які як на підставу звільнення ОСОБА_14 від відбування покарання покликався суд першої інстанції, належало врахувати при визначенні розміру покарання, а не для застосування ст. 75 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційних скарг потерпілих про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, якийраніше не судимий, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих збитків потерпілим та його публічне вибачення перед ними, позитивну характеристику за місцем народження, реєстрації і проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, який на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, а тому покарання обвинуваченому слід визначити в межах мінімальної санкції статті, за якою кваліфіковано злочин і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами у межах мінімальної санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільно-правові відносини обвинуваченого ОСОБА_14 застраховано відповідно до договору ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», в такому випадку питання правовідносин виникають із договірних стосунків із страховою компанією, потребують ретельного дослідження, включаючи правильне визначення суб`єктивного складу сторін у спорі даної категорії, потребують проведення розрахунків цивільно-правового характеру, що судом першої інстанції виконано не було. Оскільки, обов`язок відшкодування шкоди виникає із договірних зобов`язань з страховою компанією, то цивільний позов повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а відтак вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 необхідно направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_12 , цивільного відповідача представника ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» ОСОБА_13 задоволити частково.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року щодо ОСОБА_14 в частині призначення покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України та вирішення цивільного позову скасувати.

Призначити ОСОБА_14 за ч.2 ст. 286 КК України покарання - три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_14 рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року щодо ОСОБА_14 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4