Справа № 314/5682/16-к
Провадження № 1-в/314/3031/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, під час відбування покарання був працевлаштований, має заохочення, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 02 листопада 2012 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) у строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), зараховано строк попереднього ув`язнення з 14 січня 2011 року до 08 лютого 2013 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. В установах виконання покарань знаходиться з 03 жовтня 2014 року. Під час утримання у Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. Під час утримання у Донецькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання порушував, за що сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятору, дисциплінарні стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 07 квітня 2013 року по 30 липня 2016 року відбував покарання у Городищенській виправній колонії УДПтС України в Донецькій області, за час відбування покарання характеризувався наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення. Вимоги режиму відбування покарання порушував, за що двадцять один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення, та сім разів правами начальника установи, дисциплінарні стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. З 30 липня 2016 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується посередньо, вимоги режиму відбування покарання не порушує, стягнень та заохочень не має. На виробництві установи працевлаштований швеєм на дільниці швейка. До роботи з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, без оплати праці, не залучався. Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, відповідно до ст. 123 КВК України, не приймає. Спостережною комісією установи розглядались матеріали щодо можливості застосування пільг до засудженого ОСОБА_3 , на вирішення ставились наступні питання: про можливість застосування зміни умов тримання, відповідно до ст. 101 КВК України, протокол № 2 від 28 січня 2015 року, висновок відмовлено, протокол № 22 від 03 жовтня 2016 року, висновок відмовлено, відповідно до ст. 82 КК України, протокол № 6 від 09 березня 2016 року, висновок відмовлено; питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, протокол № 6 від 09 березня 2016 року, висновок відмовлено. Враховуючи викладене адміністрація колонії вважає, що ОСОБА_3 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 згідно наданої адміністрацією колонії характеристики має одне заохочення та тридцять п`ять дисциплінарних стягнень, на виробництві установи був працевлаштований лише у серпні та вересні 2016 року, до роботи з благоустрою місць позбавлення волі, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_3 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. Під час утримання у Донецькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання порушував, за що сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятору, дисциплінарні стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 07 квітня 2013 року по 30 липня 2016 року відбував покарання у Городищенській виправній колонії УДПтС України в Донецькій області, за час відбування покарання характеризувався наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення. Вимоги режиму відбування покарання порушував, за що двадцять один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення, та сім разів правами начальника установи, дисциплінарні стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку.

З 30 липня 2016 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), є працездатним, проте був працевлаштований лише протягом серпня вересня 2016 року, безпосередньо перед вирішенням питання про умовно-дострокове звільнення, в інший час працевлаштований не був, що об`єктивно підтверджено довідками про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати. При цьому норми виробітку у засудженого у серпні 2016 року складали 22,7 %, а у вересні 2016 року - 48,8 %.

Згідно наданої адміністрацією установи довідки ОСОБА_3 до роботи з благоустрою місць позбавлення волі, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався.

Формально ОСОБА_3 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, та 08 травня 2015 року один раз заохочувався за правами начальника відділення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Однак наявність заохочення само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував більш ніж на одне заохочення за весь час відбування ним покарання та має тридцять п`ять дисциплінарних стягнень, накладених правами начальника слідчого ізолятору, правами начальника відділення та правами начальника установи, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_3 не приймав участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів, так само не приймав засуджений участі у роботі самодіяльних організацій тощо.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу (а саме часу, який безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення) пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) у строк основного покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 листопада 2012 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 14 січня 2011 року до 08 лютого 2013 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. На думку суду, відбута ОСОБА_3 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

17.11.2016
17.11.2016

25.11.2016