УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 6 грудня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Бородянського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 5 вересня 2016 року,

встановив:

У касаційній скарзі захисника викладено вимогу про зміну судових рішень, постановлених щодо засудженого ОСОБА_5 , в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування на підставі статей 69, 69-1, 75 КК України. Вимогу мотивовано невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок суворості, оскільки судами не було повною мірою враховані дані про засудженого ОСОБА_5 , виправлення якого можливе без ізоляції

від суспільства.

За вироком Бородянського районного суду Київської області

від 13 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 3 ст. 357 КК

України у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією 1/2 частини майна, яке є власністю засудженого, за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю. Цим же вироком ОСОБА_5 виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього злочину. Вироком суду також вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 5 вересня 2016 року апеляційні скарги прокурора та захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишено без задоволення. Вирок суду від 13 липня 2015 року змінено, виключено з мотивувальної частину вироку посилання на такий доказ як висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. У решті вирок суду залишено без зміни. Відповідно до

ч. 5 ст. 72 КК України устрок відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2015 року по 26 лютого 2015 року,

з 16 березня 2015 року по 5 листопада 2015 року, з 20 травня 2016 року

по 5 вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення

за два дні позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 17 лютого 2015 року, приблизно о 01 год. 30 хв., на автомобілі-таксі «КІА СЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , приїхав із м. Києва в с. Лубське Макарівського району Київської області на територію ТОВ «Фортуна», розташованого на вул. Лубській, 11, де, вийшовши з автомобіля, пообіцяв водію повернутися та повністю розрахуватися за проїзд, після чого зайшов до приміщення охорони.

Приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_8 попросив ОСОБА_5 розрахуватися за проїзд, на що ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, напав на ОСОБА_9 (почав його бити металевим повідком, а також руками й ногами по різних частинах тіла), заволодів грошима потерпілого на суму 105 грн, які сам йому раніше дав як частину плати за проїзд.

Одразу після цього ОСОБА_5 , заштовхавши ОСОБА_8 до приміщення охорони, продовжуючи його бити руками, ногами та металевим повідком по різних частинах тіла, примусив останнього викласти вміст своїх кишень та відкрито заволодів грошима у сумі 383,38 грн.

Також, у ході цього нападу ОСОБА_5 , застосовуючи до

ОСОБА_8 фізичне та психологічне насильство, відкрито заволодів паспортом громадянина України на ім`я останнього, та іншими важливими особистими документами ОСОБА_8 , а саме: посвідченням водія, тимчасовим посвідченням, карткою фізичної особи платника податків, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, які на вимогу ОСОБА_5 потерпілий виклав разом з гаманцем зі свого одягу.

Приблизно о 03 год. ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, повторно, після вчинення розбійного нападу із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, завдавши ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, зателефонувавши невстановленій особі, повідомив їй, що потерпілий може перерахувати 500 доларів США на банківський рахунок цієї особи.

ОСОБА_9 , будучи під дією погроз та отриманих тілесних ушкоджень, погодився виконати незаконну вимогу ОСОБА_5 про передачу вказаної суми зазначеній особі.

В подальшому, ОСОБА_5 , переконавшись у тому, що ОСОБА_8 сприймає його погрози як такі, що можуть бути реалізовані, примусив останнього написати розписку про продаж йому автомобіля, на якому вони приїхали, за 8500 доларів США.

При цьому, під час написання розписки ОСОБА_5 , підсилюючи у ОСОБА_8 побоювання за його життя, з метою примушування його до вчинення подальших дій погрожував заподіяти йому тяжких тілесних ушкоджень та вбити його дістав із кишені ножа, демонструючи його небезпечність, розрізав ним аркуш паперу, приставляв його до вуха потерпілого та до лівої частини грудей в область розташування серця.

Продовжуючи свої дії щодо вимагання чужого майна, вдаривши ОСОБА_8 кулаком в обличчя, після того, як той відмовився випити чарку горілки, наказав написати йому й інші розписки про те, що останній позичив у ОСОБА_5 55 000 доларів США і зобов`язується повернути йому кошти до 18 березня 2015 року і про позику у ОСОБА_5 55 000 доларів США. Написані ОСОБА_8 розписки ОСОБА_5 забрав собі.

Того ж дня, приблизно о 03 год. 30 хв. ОСОБА_5 , повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, одягнувши ОСОБА_8 на шию металевий поводок, після того, як останній за його вказівкою зняв з даху автомобіля знак таксі, вийняв з нього радіостанцію та сів на переднє пасажирське сидіння, сів за кермо зазначеного автомобіля та виїхав з території ТОВ «Фортуна». Висадивши потерпілого у с. Ясногородці,

ОСОБА_5 продовжив свій рух, таким чином незаконно заволодівши транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_5 у 2001 році (точної дати та часу слідством не встановлено) у м. Києві незаконно придбав 13 патронів, які є боєприпасами, і приніс їх до місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ),

де незаконно їх зберігав без передбаченого законом дозволу. 15 лютого

2015 року ОСОБА_5 на громадському транспорті перевіз ці патрони до місця свого тимчасового перебування (за адресою:

АДРЕСА_2 ), де продовжував їх незаконно зберігати до вилучення патронів у ході обшуку 20 лютого

2015 року.

Суд, перевіривши касаційну скаргу, додані до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, що є підставою відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України для відмови

у відкритті касаційного провадження.

Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_5
за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України

у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання внаслідок суворості є необґрунтованими.

Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65

КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого

ОСОБА_5 , попередження вчинення ним нових злочинів і є відповідним скоєному.

Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчинених злочинів, обставини їх вчинення, які характеризувалися зухвалістю, цинізмом та брутальним приниженням людської гідності потерпілого, дані про особу засудженого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, характеризується посередньо. Судом було враховано й обставину, яка пом`якшує покарання, добровільне відшкодування потерпілому майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.
З урахуванням викладеного, суд призначив покарання фактично

мінімальне в межах санкції статей.

Дані про особу засудженого, на які є посилання у касаційній скарзі захисника, були враховані судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного покарання всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Також, як вбачається з ухвали апеляційного суду, доказів перебування на утриманні у ОСОБА_5 батьків похилого віку та неповнолітньої дитини чи наявності у засудженого тяжких захворювань, матеріали кримінального провадження на час ухвалення вироку не містили.

Суд вважає безпідставними й доводи щодо застосування положень

ст. 69-1 КК України, необхідною умовою для чого є наявність обставин передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України. Однак, за вироком суду

ОСОБА_5 вину визнав частково, що не свідчить про його щире каяття щодо вчинених ним злочинів.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Бородянського районного суду Київської області

від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 5 вересня 2016 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3