Справа № 183/1560/17
№ 1-кп/183/579/17
В И Р О К
іменем України
16 червня 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000595, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, військовослужбовця призваного на час мобілізації, який проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді командира взводу роти матеріального забезпечення у військовому званні «прапорщик», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
Наказом № 109 від 21.08.2014 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) військовослужбовця за призовом по мобілізації прапорщика ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та призначено на посаду командира взводу роти матеріального забезпечення. Прапорщик ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

20 листопада 2014 року прапорщик ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження в органи військового чи цивільного управління не заявляв. 28 березня 2017 року прапорщик ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 20 листопада 2014 року до 28 березня 2017 року прапорщик ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин понад один місяць і його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що влітку 2014 року самостійно звернувся до військового комісаріату для проходження військової служби, тобто є добровольцем. В серпні 2014 року його направили для проходження служби до військової частини польова пошта В НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 . Після неодноразових розвантажень і завантажень артилерійських снарядів у нього погіршилося здоров`я і почалися проблеми зі спиною. Лікувався в Дніпропетровському та Одеському військових шпиталях. Після повернення з Одеського військового шпиталю до військової частини він вирішив поїхати додому, оскільки хворіла його мати, на її прохання. Приблизно в 20-х числах листопада 2014 року він залишив військову частину та вирушив до себе додому в АДРЕСА_1 , де і перебував до березня 2017 року. Будь-які офіційні документи, які б дозволяли йому залишати військову частину, не оформлювались. За цей час він лікувався, пройшов військово-лікарську комісію та визнаний обмежено придатним до військової служби. Розуміє, що як військовослужбовець вчинив неправильно, в своїх діях щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває. Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 має на утриманні матір ОСОБА_5 1950 року народження інваліда 2 групи, а також стан здоров`я ОСОБА_4 , який хворіє на гепатит «С» та захворювання хребта, є інвалідом 3 групи за захворюванням, яке пов`язане із проходженням військової служби. Судом досліджено свідоцтво про хворобу №641 відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлено ряд хвороб, військово-лікарська комісія прийшла до висновку про обмежену придатність ОСОБА_4 до військової служби. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 3 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить.

Однак, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1