АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/228/2017 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Головуючий в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року, щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

22 грудня 2003 року Подільським районним судом міста Києва за ч.1 ст.185 КК України 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 3 роки;

05 жовтня 2004 року Макарівським районним судом Київської обл. за ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ст. 70, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 16.01.2010 р. за закінченням відбуття строку покарання;

28.02.2012 Оболонським районним судом міста Києва за ч. 1 ст.321 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України - 2 роки іспитового строку ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференцзв`язку

із Київського СІЗО ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначено йому за цим Законом покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту затримання, тобто з 21.10.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи у сумі 351,84 гривень.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 15.07.2016, приблизно о 21 годині 13 хвилин, знаходився поруч з камерами зберігання особистих речей відвідувачів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , де нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, а саме майна, яке знаходиться в одній з вищезазначених камер зберігання речей відвідувачів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його злочинним діями ніхто не спостерігає, бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, підійшов до камер схову особистих речей відвідувачів магазину «Сільпо», що за адресою: м. Київ, вул. Майорова, 2, де таємно, шляхом підбору ключа до замку відчинив камеру схову № 88 та викрав з неї рюкзак чорного кольору марки «Miltek» вартістю 450 гривень, всередині якого знаходились наступні речі: гаманець, у якому знаходились грошові кошти у розмірі 130 гривень, кросівки марки «Reebook», які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, футболка марки «Puma» вартістю 50 гривень, шорти марки «Joma» вартістю 70 гривень, які належать ОСОБА_10 .

Після цього ОСОБА_9 , тримаючи при собі викрадене майно, вийшов з магазину «Сільпо», викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 завдано майнову шкоду на загальну суму 700 гривень.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. А в разі, якщо апеляційний суд прийде до висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, то обвинувачений просить змінити вказаний вирок, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, кваліфікацію своїх дій вказує, що суд першої інстанції призначив йому занадто суворе покарання.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає про те, що як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, він не намагався уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, у вчиненому щиро розкаявся, дав правдиві і розгорнуті показання, чим активно сприяв встановленню істини у справі.

На думку ОСОБА_6 , суд вирішуючи питання про призначення покарання не достатньою мірою врахував, що у останнього на утриманні є малолітня дитина 2013 року народження і те, що завдану майнову шкоду потерпілому ОСОБА_11 відшкодовано в повному обсязі.

У зверненні до колегії суддів апеляційного суду, обвинувачений вказує, що жалкує про вчинене, усвідомлює суспільну - небезпечність вчиненого діяння і готовий нести за це покарання та просить надати йому можливість виправлення без ізоляції від суспільства, в іншому випадку зменшити призначене судом покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримання апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказуючи при цьому на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, з проникненням у сховище, за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувалися, і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.

За встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Що стосується розміру покарання, справедливість якого оскаржена ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає, що призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та його особі.

Так, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, з зазначенням цього у вироку, врахував тяжкість вчиненого ним злочину, котрий у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працює, одружений, має неповнолітню дитину. Крім того, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 щире каяття та наявність на утриманні неповнолітньої дитини, та не встановив обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, судом були враховані й обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.

З врахуванням всіх наведених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, тому вірно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд першої інстанції вірно визначив ОСОБА_6 строк покарання, що наближений до мінімальної межі санкції Закону про кримінальну відповідальність.

Саме таке покарання на думку колегії суддів є справедливим, адже буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нового злочину.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 певних захворювань та перебування його дружини в стані вагітності, довідки про що були надані суду апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, з врахуванням інших даних щодо особи обвинуваченого, не є достатніми підставами для зміни вироку та пом`якшення покарання ОСОБА_6 .

А відтак, колегія суддів вважає вирок законним та обґрунтованим і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним у зв`язку з набранням 24.12.2015 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та внесенням змін у ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 21 жовтня 2016 року по день набрання вироку суду законної сили, тобто по 25 січня 2017 року включно.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 ч. 3 ст.185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.10.2016 року по 25.01.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:
__________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4