Справа №198/131/16-к
Провадження №1-кп/0198/27/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.12.16 року року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровськоїобласті кримінальнепровадження №0000423 внесене в ЄРДР 30.04.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживає АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, пенсіонерки, не судимої
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до наказу виконуючого обов`язки начальника відділу освіти Юр`ївської районної державної адміністрації № 292-п від 04.12.2006 року обвинувачена була призначена на посаду головного бухгалтера відділу освіти Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.
Дану посаду обіймала до лютого 2015 року.
Зі своїми правами та обов`язками, зазначеними у посадовій інструкції, ОСОБА_4 була ознайомлена 01.02.2011 року (т. 4 а.с.м.к.п. 124-127).
Згідно займаної посади, а також діючого законодавства, обвинувачена була, серед іншого, зобов`язана:
-вимагати від підрозділів, служб та працівників забезпечення неухильного дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів (п. 3.3 посадової інструкції);
-вживати всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну (п. 3.4 посадової інструкції);
-за погодженням з начальником відділу освіти забезпечувати перерахування податків та зборів, передбачених законодавством, проводити розрахунки з іншими кредиторами відповідно до договірних зобов`язань (п. 3.8 посадової інструкції);
-здійснювати контроль за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів (п. 3.9 посадової інструкції),
тобто, ОСОБА_4 обіймала посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, була службовою особою.
В січні-березні 2013 року, точної дати під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалося, ОСОБА_4 , будучи службовою особою, отримавши (від кого саме під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалося) трудові угоди датовані 07.01.2013 року, 04.02.2013 року та 04.03.2013 року, які (згідно їх змісту) були укладені між відділом освіти Юр`ївської районної державної адміністрації в особі начальника відділу ОСОБА_6 та громадянкою ОСОБА_7 , а в дійсності не укладалися і роботи вказані у них не проводилися, про що обвинуваченій відомо не було та акти виконаних робіт за цими договорами від 14.01.2013 року, 12.02.2013 року та 11.03.2013 року (зміст яких не відповідав дійсності, про що обвинуваченій не було відомо) про ремонт, апгрейд персональних комп`ютерів, налаштування мережі та мережі інтернет, лікування вірусів, технічного обслуговування комп`ютерної техніки, налаштування програмного забезпечення, перевстановлення операційної системи в Юр`ївській СЗШ, Жемчужнецькій СЗШ, Вербуватівській СЗШ, Варварівській СЗШ, Олександрівській СЗШ, Олександрівській НВК, Шандрівській СЗШ, Чаплинській СЗШ, Комсомольській СЗШ, вчиняючи службову недбалість, тобто неналежне виконання своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, не перевіривши джерело виникнення та надходження вказаних документів, тобто їх правомірність, дала усну вказівку своїй підлеглій ОСОБА_8 (бухгалтеру відділу освіти, до обов`язків якої входило нарахування заробітної плати та виплат за договорами цивільно-правового характеру) здійснити нарахування виплат за цими договорами. При цьому, обвинувачена не надала бухгалтеру ОСОБА_8 вказаних договорів та актів, хоча була зобов`язана це зробити, а ОСОБА_8 вимагала цього, обмежившись наданням копій паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду громадянки ОСОБА_7 .
Згідно вказаних договорів, відділ освіти Юр`ївської РДА був зобов`язаний сплатити ОСОБА_7 кошти в сумі:
-за договором від 14.01.2016 року 13019,20 грн.;
-за договором від 12.02.2013 року 16184,35 грн.;
-за договором від 11.03.2016 року 19479,61 грн.,
суми наведено з врахуванням утриманих єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб.
Бухгалтер ОСОБА_8 , на виконання усної вказівки свого безпосереднього керівника (обвинуваченої), виготовила платіжні доручення № 68 від 25.01.2013 року, №122 від 26.02.2013 року та № 246 від 27.03.2013 року, на нарахування вказаних коштів, які було подано на підпис начальнику відділу освіти та головному бухгалтеру відділу освіти і разом з іншими документами направлено до Управління Державного казначейства України у Юр`ївському районі і які стали підставою для перерахування ОСОБА_7 бюджетних коштів в зазначеному розмірі на картку Комерційного банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 отримала ці кошти та розпорядилася ними на власний розсуд.
Цим самим, ОСОБА_4 вчинила службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, які виражалися в цільовому та ефективному використанні бюджетних (державних) коштів, спричинивши шкоду в розмірі 48683,16 грн.
Крім цього, в квітні 2016 року, точної дати під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалося, ОСОБА_4 , працюючи на посаді головного бухгалтера відділу освіти Юр`ївської районної державної адміністрації, тобто обіймаючи посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, а отже будучи службовою особою, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, керуючись умислом на вчинення розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, знаючи про відсутність трудового договору між відділом освіти Юр`ївської районної державної адміністрації та громадянкою ОСОБА_7 і акту прийому виконаних робіт за цим договором, дала усну вказівку своїй підлеглій ОСОБА_8 (бухгалтеру відділу освіти, до обов`язків якої входило нарахування заробітної плати та виплат за договорами цивільно-правового характеру) здійснити нарахування виплати за відсутнім договором на суму 19479,61 грн. (суму наведено з урахуванням утриманих єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб).
Бухгалтер ОСОБА_8 , на виконання усної вказівки свого безпосереднього керівника, виготовила платіжне доручення № 294 від 09.04.2013 року на нарахування вказаних коштів, які було подано на підпис начальнику відділу освіти та головному бухгалтеру відділу освіти і разом з іншими документами направлено до Управління Державного казначейства України у Юр`ївському районі і які стали підставою для перерахування ОСОБА_7 бюджетних коштів в зазначеному розмірі на картку Комерційного банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 отримала ці кошти та розпорядилася ними на власний розсуд.
Цим самим, ОСОБА_4 вчинила розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, спричинивши державі збитки на суму 19479,61 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_4 визнала свою вину частково визнала себе винною у вчиненні службової недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, які виражалися в цільовому та ефективному використанні бюджетних (державних) коштів, визнала, що її дії завдали збитків на суму 68162,77 грн., просила визнати її винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України і закрити провадження (як вбачається з змісту пояснень) у зв`язку із закінченням строку давності.
Зокрема, обвинувачена пояснила наступне, що перевіряти чи виконані роботи по договорах цивільно-правового характеру не входило до її посадових обов`язків, підписувати ці договори вона також не мала права; її підпис на документах про перерахування коштів є обов`язковим; трудові угоди з ОСОБА_7 та акти виконаних робіт по них не виготовляла; прийомом виконаних робіт по будь-яких договорах не займалася; про те, що роботи вказані в договорах з ОСОБА_7 не були виконані їй не було відомо; платіжні доручення обвинуваченою, як головним бухгалтером, підписувалися на підставі наявних трудових угод та актів прийому виконаних робіт за цими угодами; контролювати виконання робіт зобов`язані працівники господарської групи; від кого вона отримала договори з ОСОБА_7 та акти виконаних робіт за ними не пам`ятає; неодноразово були випадки коли трудові угоди та акти виконаних робіт працівники відділу залишали для неї на її робочому столі; усі необхідні (за законом) документи для перерахування грошей ОСОБА_7 їй було надано; такі угоди та акти при надходженні до бухгалтерії не реєструються, а тому неможливо встановити від кого саме надійшли ці документи; реєстрація трудових угод у відділі освіти не проводилася, оскільки це не передбачено, реєструються лише договори підряду; чи виконувалися роботи, зазначені в договорах з ОСОБА_7 не цікавилася, оскільки не володіє комп`ютерною технікою; в минулому відділ освіти укладав договори на ремонт комп`ютерної техніки, роботи проводилися, все було нормально, тому підстав ставити під сумнів вказане у документах по ОСОБА_7 у неї не було підстав.
Разом з цим, перед судовими дебатами обвинувачена змінила свою позицію та запевнила суд, що повністю визнає свою вину у вчиненні розтрати (в частині четвертого платежу), однак, на переконання суду, це її твердження не відповідає дійсності (не є істинним), при цьому суд виходить з наступного. Хоча ОСОБА_4 і скористалася своїм правом (наданим ст. 63 Конституції України) і відмовилася дати пряму відповідь про те, чи бажала вона розтратити бюджетні кошти на свою користь (або на користь інших осіб), однак даючи суду пояснення (в засіданні від 05.12.2016 року) і формально визнаючи вину (по ст. 191 ч. 2 КК України в частині четвертого платежу), фактично запевняла, що була переконана, що роботи (по неіснуючому 4-му договору) були виконані, а первинні документи (як підстава для 4-го платежу) знаходяться у когось із колег. Цим самим обвинувачена фактично заперечила наявність у неї умислу вчинити розтрату, а без встановлення вини у формі умислу склад злочину, передбачений ст. 191 КК України неможливий.
У зв`язку з наведеним, суд критичної оцінює покази ОСОБА_4 про визнання нею вини по ст. 191 ч. 2 КК України (по 4-му епізоду), вважає їх не виявом каяття та сприяння розкриттю злочину, а лише спробою пом`якшити покарання.
Допитавши обвинувачену, представника потерпілого, свідків, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши доводи сторін, давши оцінку усім наданим суду доказам у їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ст. 367 ч. 1, 191 ч. 2 КК України доведена.
Відношення ОСОБА_4 до обвинувачення наводиться у плані конкретних епізодів.
По епізодам службової недбалості
Окрім зізнавальних свідчень обвинуваченої, її вина у вчиненні даного злочину підтверджується сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні, а саме:
-показами свідка ОСОБА_9 , даними нею в судовому засіданні, з яких вбачається, що вона з 1995 року і по теперішній час працює директором Чаплинської середньої загальноосвітньої школи, учбовим закладом було отримано комп`ютери, однак відділ освіти жодного разу не займався їх ремонтом та обслуговуванням. Наскільки їй відомо, відділ освіти ні з ким не заключав угод на ремонт або обслуговування комп`ютерної техніки, ніхто до неї, як до керівника з цим питанням не звертався, актів виконаних робіт вона не підписувала і не бачила, ремонт комп`ютерів здійснювався за власні кошти. Про те, що, начебто, було заключено такий договір і в їх школі здійснювалося обслуговування комп`ютерів вона дізналася лише під час слідства. Громадянка ОСОБА_7 їй не знайома;
-показами свідка ОСОБА_10 , даними нею в судовому засіданні, з яких вбачається, що вона з 2008 року і по теперішній час працює директором Жемчужнецької середньої загальноосвітньої школи, учбовим закладом було отримано комп`ютери, однак відділ освіти не займався їх ремонтом та обслуговуванням. З приводу заключення відділом освіти договорів на обслуговування та ремонт або обслуговування комп`ютерної техніки, ніхто до неї, як до директора школи не звертався, актів виконаних робіт вона не підписувала і не бачила, ремонт комп`ютерів здійснюється за власні кошти. Про те, що, начебто, було заключено такий договір і в їх школі здійснювалося обслуговування комп`ютерів вона дізналася під час слідства. Громадянка ОСОБА_7 їй не знайома;
-показами свідка ОСОБА_11 , даних суду, з яких вбачається, що з 2009 року і по теперішній час вона працює директором Комсомольської СЗШ, комп`ютери у школі є, але відділ освіти їх ремонтом та обслуговуванням не займався, про те, що у їх школі хтось за договором з відділом освіти здійснював їх ремонт та обслуговування вона вперше дізналася на слідстві. Громадянка ОСОБА_7 їй не знайома;
Клопотань про допит в судовому засіданні у якості свідків директорів інших навчальних закладів, у яких згідно трудових угод 07.01.2013 року, 04.02.2013 року та 04.03.2013 року повинні були проводитися роботи з ремонту та обслуговування комп`ютерної техніки від учасників розгляду справи не надходило;
-показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив суду, що працюючи у відділі освіти на посаді методиста, з 2012 року на підставі усних вказівок начальника відділу ОСОБА_6 здійснював роботи з ремонту та обслуговування комп`ютерної техніки відділу освіти та шкіл району, в разі якщо самостійно виконати завдання не міг, то з цим питанням (конкретним комп`ютером) зверталися до приватного підприємця ОСОБА_13 ;
-свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що працює приватним підприємцем, займається, зокрема, ремонтом і обслуговуванням комп`ютерної техніки, його робоче місце знаходиться в смт. Юр`ївка. До нього неодноразово зверталися працівники відділу освіти Юр`ївської РДА, а також працівники шкіл району з приводу ремонту комп`ютерної техніки, в одних випадках ремонт здійснювався за безготівковий розрахунок (на підставі договорів), а в інших за готівку.
Таким чином, з показів вказаних свідків вбачається, що роботи, зазначені в угодах, у навчальних закладах не проводилися.
-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що в період січня-квітня 2013 року вона працювала бухгалтером відділу освіти Юр`ївської РДА, до її обов`язків входило нарахування заробітної плати та виплат за договорами цивільно-правового характеру. На підставі усної вказівки свого безпосереднього керівника ОСОБА_4 , вона в січні-березні 2013 року виготовила три платіжних доручення на нарахування коштів громадянці ОСОБА_7 за роботи, які начебто було виконано. Трудових угод та актів виконаних робіт ОСОБА_4 їй не надавала, хоча без отримання цих документів вона не мала права виготовляти платіжні доручення. В подальшому ці платіжні доручення було подано на підпис начальнику відділу освіти та головному бухгалтеру відділу освіти і разом з іншими документами направлено до Управління Державного казначейства України у Юр`ївському районі і вони стали підставою для перерахування ОСОБА_7 бюджетних коштів;
-показами свідка ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що вона не є спеціалістом в галузі комп`ютерної техніки, за фахом математик, жодних договорів з відділом освіти Юр`ївської РДА не заключала, в школах Юр`ївського району не була, ніяких робіт з обслуговування та ремонту їх комп`ютерів не проводила. Приблизно на початку 2013 року на прохання своєї родички ОСОБА_14 надала останній копію свого паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, в подальшому на банківську картку свідка приходили кошти (декілька разів), приблизно 60 тисяч грн., свідок їх знімала в банкоматах та передавала ОСОБА_14 ;
-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких на початку 2013 року вона працювала інженером у відділі освіти Юр`ївської РДА в господарчій групі, до її обов`язків (згідно посадової інструкції) входив прийом виконаних робіт за договорами цивільно-правового характеру, які укладалися відділом і оформлення відповідних актів, вона фактично займалася цією роботою. Акти виконаних робіт про ремонт та обслуговування комп`ютерної техніки в школах району вона не підписувала, такі роботи не приймала, оскільки комп`ютерною технікою не володіє. Також, свідок пояснила суду, що акти виконаних в сфері будівництва робіт оформлюються згідно затвердженої форми, акти щодо усіх інших робіт можуть оформлюватися в довільній формі;
-трудовими угодами від 07.01.2013 року (т. 4 а.с.м.к.п. 30), 04.02.2013 року (т. 4 а.с.м.к.п. 36), 04.03.2013 року (т. 4 а.с.м.к.п. 41), які згідно їх змісту, були укладені між відділом освіти Юр`ївської РДА в особі начальника відділу ОСОБА_6 та громадянкою ОСОБА_7 про апгрейд персональних комп`ютерів, налаштування мережі та мережі інтернет, лікування вірусів, технічного обслуговування комп`ютерної техніки, налаштування програмного забезпечення, перевстановлення операційної системи в Юр`ївській СЗШ, АДРЕСА_2 ;
-актами прийому виконаних робіт від 14.01.2013 року (т. 4 а.с.м.к.п. 31), 12.02.2013 року (т. 4 а.с.м.к.п. 37), 11.03.2013 року (т. 4 а.с.м.к.п. 42), згідно змісту яких, в школах Юр`ївського району було проведено роботи з ремонту та обслуговування комп`ютерної техніки.
Крім цього, у акті від 12.02.2013 року (т. 4 а.с.м.к.п. 37) резолюція начальника відділу освіти «Затверджую» датована 04.02.2013 року, тобто більш ранньою датою ніж сам акт; в усіх трьох актах прийому виконаних робіт вказано, що вони виконані на підставі угоди від 04.02.2013 року, наявність даних протиріч (не звернувши увагу на які, обвинувачена дала вказівку здійснити оплату) однозначно вказує на несумлінне ставлення службової особи (головного бухгалтера) до своїх службових обов`язків;
-висновком почеркознавчої експертизи № 62/04-230 від 14.07.2015 року (т. 1 а.с.м.к.п. 230-241), згідно якого підписи від імені ОСОБА_15 в актах прийому виконаних робіт від 14.01.2013 року, 12.02.2013 року та 11.03.2013 року виконані не нею, а іншою особою; підписи від імені ОСОБА_7 у вказаних актах прийому виконаних робіт та трудових угодах від 07.01.2013 року, 04.02.2013 року, 04.03.2013 року виконані не нею, а іншою особою. Натомість підписи від імені начальника відділу освіти ОСОБА_6 в усіх трьох трудових угодах виконані нею;
Тобто, єдиними справжніми підписами на первинних документах є підписи начальника відділу освіти ОСОБА_6 , підписи обвинуваченої (як справжні, так і підроблені) на них відсутні.
-платіжними дорученнями виданими відділом освіти № 68 від 25.01.2013 року, №122 від 26.02.2013 року та № 246 від 27.03.2013 року (т. 4 а.с.м.к.п. 53-55) про нарахування громадянці ОСОБА_7 коштів на загальну суму 48683,16 грн., які згідно наявної на них відмітки Управління казначейської служби були виплачені останній;
-актом позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності відділу освіти РДА за період з 01.01.2010 року по 31.12.2014 року (т. 3 а.с.м.к.п. 112-132), з якого, серед іншого (сторінка № 12 акту), вбачається, що головним бухгалтером ОСОБА_4 , внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків, допущено порушення п. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність на Україні», згідно якого, головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.
Також, актом ревізії встановлено, що відділом освіти по трьох трудових угодах безпідставно сплачено громадянці ОСОБА_7 48683,16 грн. (сума згідно трьох платежів);
-висновком судово-економічної експертизи № 70/36-112 від 18.12.2015 року (т. 4 а.с.м.к.п. 84-92), відповідно до якого було документально підтверджено висновки акту ревізії згаданої вище та з`ясовано, що внаслідок встановлених порушень, на картковий рахунок ОСОБА_7 було безпідставно перераховано 68162,77 грн. (усі чотири платежі).
По епізоду розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем
Окрім часткового визнання своєї вини обвинуваченою, яка пояснила, що даний злочин вчинено нею внаслідок недбалості (вона не проконтролювала роботу своїх підлеглих), її вина у вчиненні даного злочину підтверджується сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні, а саме:
-платіжним дорученням виданим відділом освіти № 294 від 09.04.2013 року про нарахування громадянці ОСОБА_7 коштів на суму 19479,61 грн., які згідно наявної на них відмітки Управління казначейської служби, були виплачені останній (т. 4 а.с.м.к.п. 56);
-висновком судово-економічної експертизи № 70/36-112 від 18.12.2015 року (т. 4 а.с.м.к.п. 84-92), відповідно до якого внаслідок встановлених порушень, на картковий рахунок ОСОБА_7 було безпідставно перераховано 68162,77 грн. (усі чотири платежі), тобто з`ясовано, що четвертий платіж також зроблено безпідставно і він був наслідком допущених порушень;
-показами свідка ОСОБА_8 (бухгалтер відділу освіти здійснювала нарахування заробітної плати та виплат за договорами цивільно-правового характеру), яка під час повторного допиту пояснила суду, що на підставі усної вказівки ОСОБА_4 , вона в квітні 2013 року виготовила четверте платіжне доручення на нарахування коштів громадянці ОСОБА_7 за роботи, які начебто було виконано. Трудової угоди та акту прийому виконаних робіт ОСОБА_4 їй не надавала, хоча без отримання цих документів вона (свідок) не мала права виготовляти платіжне доручення. Обвинувачена не надала свідку первинних документів (трудової угоди та акту прийому виконаних робіт), необхідних для здійснення четвертого платежу ОСОБА_7 , запевнивши, що вони знаходяться у неї. В подальшому вказане платіжне доручення було подано на підпис начальнику відділу освіти та головному бухгалтеру відділу освіти і разом з іншими документами (копією паспорта ОСОБА_7 та довідки про присвоєння їй ідентифікаційного коду) направлено до Управління Державного казначейства України у Юр`ївському районі і вони стали підставою для перерахування ОСОБА_7 бюджетних коштів. Трудової угоди та акту прийому виконаних робіт, які повинні були бути підставою для платіжного доручення від 09.04.2013 року вона ( ОСОБА_8 ) ніколи не бачила, ніхто з її колег (крім обвинуваченої) не казав їй, що бачили ці документи.
Крім цього, свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що перед тим, як нараховувати четвертий платіж, вона просила обвинувачену надати їй (свідку ОСОБА_8 ) первинні документи (трудову угоду та акт прийому виконаних робіт), однак обвинувачена відмовила їй в цьому, зазначивши, що ці документи є і вони знаходяться у неї ( ОСОБА_4 ) і вона ( ОСОБА_4 ) їх опрацювала та запевнила свідка ( ОСОБА_8 ), що роботи по четвертому платежу було виконано. У ОСОБА_8 не було підстав ставити під сумнів твердження обвинуваченої (щодо наявності первинних документів та факту виконання робіт по четвертому платежу), оскільки вони разом працювали не один рік і вона ( ОСОБА_8 ) їй ( ОСОБА_4 ) довіряла.
З урахуванням вказаного, знайшло своє підтвердження те, що обвинувачена умисно ввела свою підлеглу ОСОБА_8 (бухгалтера-рахівника) в оману з приводу наявності первинних документів (для здійснення четвертого платежу), яких у дійсності не існує (і не існувало); факту виконання робіт (по четвертому платежу), які в дійсності не виконувалися; законності здійснення платежу (четвертого).
Цим, самим підтверджується наявність у діях обвинуваченої умислу на вчинення розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем;
-показами свідка ОСОБА_15 , яка пояснила суду, що акти прийому виконаних робіт про ремонт та обслуговування комп`ютерної техніки (будь-які) вона не підписувала, оскільки не розбирається в комп`ютерній техніці;
-інформацією про рух коштів на картковому рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_1 (т. 5 а.с. 187), з якої вбачається, що кошти на картку останньої з відділу освіти Юр`ївського району надходили чотири рази 29.01.2013 року, 27.02.2013 року, 28.03.2013 року та 16.04.2013 року, надходили вони як оплата за трудовими угодами, що в поєднанні з показами обвинуваченої (даними в судовому засіданні від 03.10.2016 року) про те, що з ОСОБА_7 у відділу освіти Юр`ївської РДА не було інших договорів та платежів (їй) крім тих, які зазначені в обвинуваченні (по цьому провадженню), вказує на те, що перших три платежі надійшли ОСОБА_7 на підставі наявних трудових угод та актів, а четвертий за відсутності первинних документів, інших платежів відділ освіти ОСОБА_7 не здійснював і здійснювати не міг;
-відсутністю трудової угоди та акту прийому виконаних робіт, які стали підставою для видачі відділом освіти платіжного доручення від 09.04.2013 року, тобто первинних документів. Дані документи відсутні як в матеріалах провадження, так і в Юр`ївській РДА та її структурних підрозділах, Управлінні Держаної казначейської служби України в Юр`ївському районі (прокурор під час судового розгляду звертався до цих установ з приводу отримання копій названих документів на підставі ухвали суду). Не надавалися вказані первинні документи і під час проведення ревізії відділу освіти, яка проводилася в вересні-жовтні 2015 року і охоплювала період діяльності відділу з 01.01.2010 року по 31.12.2013 року. Свідки ОСОБА_16 (бухгалтер відділу освіти) та ОСОБА_8 , також, підтвердили суду відсутність четвертого договору з ОСОБА_7 , як і акту прийому виконаних робіт (четвертого). Сама обвинувачена не надала суду чіткої відповіді де знаходяться названі документи і чи існують вони взагалі, чи бачила вона їх (зазначивши лише, що без їх наявності, вона б такої вказівки підлеглій не дала).
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про наявність у діях обвинуваченої умислу на вчинення розтрати в інтересах третіх осіб, оскільки факт відсутності первинних документів, які є підставою для здійснення платежу, умисні дії по введенню в оману бухгалтера-рахівника (щодо наявності цих документів), а отже і незаконність здійснення такого платежу був для неї очевидним.
З урахуванням наведених доказів, покази обвинуваченої про те, що платіж, здійснений на підставі платіжного доручення № 294 від 09.04.2013 року громадянці ОСОБА_7 був наслідком допущеної нею (обвинуваченою) службової недбалості, суд вважає такими, що не відповідають дійсності та надані з метою пом`якшити свою відповідальність за вчинене.

Разом з цим, суд прийшов до висновку, що розміри заподіяної злочинами шкоди, яка ставиться ОСОБА_4 у вину, згідно обвинувального акту, знайшла своє підтвердження (доведена) під час судового розгляду лише частково.
Згідно обвинувального акту, розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 108731,05 грн.
Однак, як пояснила суду обвинувачена і як вбачається з висновку судово-економічної експертизи № 70/36-112 від 18.12.2015 року (т. 4 а.с.м.к.п. 84-92), на картковий рахунок ОСОБА_7 було безпідставно перераховано грошові кошти в сумі 68162,77 грн., внаслідок цих виплат було безпідставно перераховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 12855,52 грн. і єдиний соціальний внесок в сумі 27712,76 грн.
Таким чином, в дійсності, розмір шкоди, спричиненої вчиненням злочинів становить 68162,77 грн., саме ці кошти було безпідставно перераховано ОСОБА_7 , вона їх отримала та розпорядилася ними, решта коштів (12855,52 грн. і 27712,76 грн.) отримані ОСОБА_7 не були, розпорядитися ними вона не могла, вони були переведені з одного фонду бюджетних (державних) коштів на інший і не втрачалися.
Стосовно обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 191 ч. 2 КК України в частині виплат ОСОБА_7 у січні-березні 2013 року (перших трьох виплат), то воно, на переконання суду, знайшло свої підтвердження частково, дані дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 367 КК України, виходячи з наступного:
-в службові обов`язки головного бухгалтера не входить перевірка достовірності актів прийому виконаних робіт (чи дійсно ці роботи виконано), це обов`язок іншого працівника (господарчої групи);
-під час судового розгляду не вдалося встановити джерела походження трьох трудових угод та трьох актів прийому виконаних робіт, як і того хто ці документи виготовив, ні обвинувачена, ні свідки не дали суду чіткої відповіді від кого отримано ці документи. Цим самим, спростовується причетність обвинуваченої до їх виготовлення, оскільки усі сумніви тлумачаться на її користь;
-згідно п. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність на Україні», відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Оскільки, стороною обвинувачення суду не надано достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_4 була причетна до складання первинних документів (трудових угод та актів прийому виконаних робіт), а її підписи на цих документах відсутні, то вона не може нести відповідальність за умисне внесення до них недостовірних даних;
-згідно показів свідка ОСОБА_8 (даних в суді під час повторного допиту), видача нею платіжних доручень на виплати за договорами цивільно-правового характеру на підставі усної вказівки ОСОБА_4 (без надання їй трудових угод та актів виконаних робіт), було звичайною практикою в їх установі і було пов`язано не з намаганням вчинити злочинні дії (умисел на вчинення злочинних дій був відсутній), а з необхідністю надати ці документи до казначейства в стислі строки (часто в середині місяця дані надавалися за увесь місяць), щоб своєчасно здійснити виплати. Така ситуація була типовою і по інших договорах, а не лише по договорах з ОСОБА_7 .
Таким чином, надання зазначених усних вказівок ОСОБА_4 своїй підлеглій (по перших трьох платежах) не може однозначно (поза розумним сумнівом) вказувати на наявність у неї умислу вчинити розтрату по договорах, які начебто укладалися з ОСОБА_7 , як і вказувати на відсутність цих договорів і актів на той час. Натомість, дана обставина свідчить про недбале ставлення обвинуваченої до своїх службових обов`язків та рівень організації роботи в очолюваному нею підрозділі;
-покази свідка ОСОБА_15 (даними суду під час повторного допиту) про те, що перед проведенням ревізії обвинувачена запросила її до себе і запропонувала підписати певну кількість актів прийому виконаних робіт (скільки саме свідок не змогла вказати), свідок підписала ряд актів, а підписувати акти щодо робіт з комп`ютерною технікою відмовилася, не можуть однозначно підтверджувати те, що це були саме акти по угодах з ОСОБА_7 , оскільки на запитання, чи були це саме акти по договорах з ОСОБА_7 свідок не дала чіткої ствердної відповіді.
Отже, показами даного свідка не підтверджується факт виготовлення актів прийому виконаних робіт по договорах з ОСОБА_7 після фактичної виплати коштів за ними;
-покази свідка ОСОБА_16 (бухгалтера відділу освіти) про те, що до проведення ревізії (однак, не безпосередньо перед нею) обвинувачена просила її вийти у вихідний день та допомогти з договорами цивільно-правового характеру та актами прийому виконаних робіт не є підставою вважати, що це стосувалося договорів з ОСОБА_7 і актів по них, оскільки свідок у проханні обвинуваченої відмовила, а отже їй не відомо з якими саме документами тоді працювала обвинувачена.
-Виключно як припущення суд розцінює і покази свідка ОСОБА_16 про те, що можливо, первинні документи виготовлялися після проведення оплати, оскільки їх не потрібно надсилати до казначейства.
Крім цього, на уточнююче запитання чому свідок вважає, що до виготовлення первинних документів причетна обвинувачена, ОСОБА_16 не навела жодних аргументів, вказавши, що не може відповісти на це запитання.
-Та обставина, що на момент початку проведення ревізії роботи відділу освіти первинні документи (по перших трьох платежах ОСОБА_7 ) не були одразу надані ревізорам, а також що інші працівники бухгалтерії не мали до них доступу не є доказом того, що тоді їх не існувало, оскільки, як пояснила суду обвинувачена, вони на той час зберігалися у неї і вона надала їх особам, які проводили ревізію, одразу після виходу з лікарняного. Аналогічні покази дали свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , які пояснили, що після того як обвинуваченій було повідомлено про те, що ревізори вимагають ці документи, ОСОБА_4 їх надала.
У зв`язку з цим, те що інші працівники бухгалтерії не мали доступу до зазначених документів не може однозначно вказувати на їх відсутність на момент нарахування перших трьох виплат ОСОБА_7 , а отже і не може бути підтвердженням їх виготовлення після здійснення цих нарахувань.
За таких обставин, факт наявності у відділі освіти трьох трудових угод, які начебто були укладені з ОСОБА_7 та актів прийому виконаних робіт по них (на момент видачі перших трьох платіжних доручень) не спростований.
Крім цього, стороною обвинувачення не доведено наявність у ОСОБА_4 умислу на вчинення розтрати чужого майна (по перших трьох платежах), а склад злочину, передбаченого ст. 191 ч. 2 КК України можливий лише за наявності вини у формі умислу.
Свідок ОСОБА_6 (начальник відділу освіти Юр`ївської РДА з 2007 року по 22.09.2014 року), під час допиту в судовому засіданні, відмовилася відповідати на запитання, пославшись на норми ст. 63 Конституції України (оскільки є підозрюваною по іншому кримінальному провадженню з приводу цих же подій і інформація надана нею може бути використана проти неї).
У зв`язку з вказаним, суд позбавлений можливості з`ясувати у ОСОБА_6 обставини появи трудових угод з ОСОБА_7 та затвердження актів прийому виконаних робіт за ними.
Внаслідок відмови прокурора від виклику та допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , таке клопотання було (в підготовчому судовому засіданні) задоволено судом, а в подальшому (05.12.2016 року) прокурор звернувся з клопотанням не викликати для допиту в судовому засіданні вказаного свідка (це клопотання було підтримано стороною захисту і також задоволено судом), а також те, що суд (у відповідності до ст. 352 КПК України) не в праві за власною ініціативою викликати нових (тих, які раніше в судовому засіданні не допитувалися) свідків, суд позбавлений можливості з`ясувати у ОСОБА_17 обставини та підстави ймовірної передачі їй ОСОБА_7 коштів отриманих останньою від відділу освіти Юр`ївської РДА, а також можливої причетності ОСОБА_17 до злочинів вчинених ОСОБА_4 .
Доводи сторони захисту про необхідність критично оцінювати покази свідка ОСОБА_8 (або не примати їх до уваги) дані в судовому засіданні від 21.10.2016 року під час її повторного допиту, суд вважає необгрунтованими, оскільки:
-діючий КПК України (зокрема, ст. 352 КПК України) не містить обмежень з приводу того скільки разів в судовому засіданні може проводитися повторний допит свідків;
-нормами КПК України (зокрема, ст. 352 КПК України), не встановлено вичерпного переліку випадків коли повторний допит свідка може бути проведено.
За таких обставин, у суду були відсутні підстави для відмови в задоволенні клопотання прокурора про повторний допит вказаного свідка.
Посилання сторони захисту на можливу неправдивість показів наданих свідком є очевидно надуманими, оскільки:
-стороною захисту не наведено переконливих доводів такої (можливої) неправдивості свідка;
-як було з`ясовано судом, свідок не перебуває в конфлікті з обвинуваченою (дану обставину підтвердила як свідок, так і обвинувачена);
-сама обвинувачена в судовому засіданні заявила, що у неї відсутні підстави вважати, що даний свідок може її оговорювати;
-свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що покази вона давала добровільно (без жодного примусу, насильства, як відповідати на запитання в судовому засіданні їй ніхто не вказував);
-сумніви сторони захисту з приводу можливих вказівок (рекомендацій) з боку прокурора, або інших осіб, які покази свідку давати є надуманими сама свідок пояснила, що з приводу змісту майбутніх показів з прокурором (та іншими особами не спілкувалася); обвинувачена, її захисник та представник потерпілої також не змогли однозначно вказати, що було таке спілкування. При цьому, захисник та обвинувачена пояснили суду, що це їх суб`єктивне враження.
Не є підставою ставити під сумнів правдивість показів свідка і те, що її явка в судове засідання була заздалегідь забезпечена прокурором, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 327 КПК України, прибуття в суд перекладача (за винятком залучення його судом), свідка, спеціаліста або експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Заборони завчасного забезпечення явки свідків КПК України не містить, навпаки дана обставина сприяє оперативному розгляду провадження, а отже реалізації права як потерпілого так і обвинуваченої на розгляд справи впродовж розумного строку.
У зв`язку з наведеним, суд розцінює дані твердження сторони захисту як спроба поставити під сумнів допустимість даного доказу (показів свідка ОСОБА_8 ), з метою покращити становище обвинуваченої.
Оскільки, покази свідка ОСОБА_8 надані в судовому засіданні від 21.10.2016 року отримані з додержанням вимог КПК України і у суду відсутні обгрунтовані підстави ставити під сумнів їх відповідність фактичним обставинам справи, то суд вважає їх допустимими.
З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що вина обвинуваченої у вчиненні службової недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам та розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем доведена, вчинене ОСОБА_4 підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 367, ч.2 ст.191 КК України відповідно.
Обираючи покарання для обвинуваченої, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинила злочини, які згідно ст.12 КК України, є злочинами невеликої та середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, не судима, страждає на ряд важких захворювань (певний час перебувала на інвалідності), чоловік обвинуваченої інвалід, син інвалід з дитинства, обвинувачена є особою пенсійного віку.
Обставини, які б пом`якшували або обтяжували покарання відсутні.
Та обставина, що ОСОБА_4 не визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 2 КК України (формальне визнання вини по 4-му платежу, суд не вважає можливим прийняти до уваги з підстав вказаних вище), не може розцінюватися судом як така, що вказує на необхідність призначення їй більш суворого покарання, оскільки невизнання (неповне визнання) своєї вини є правом особи її позицією захисту. Навпаки, ця обставина (часткове визнання вини) розцінюється судом як така, що свідчить про необхідність призначення більш м`якого покарання.
Внаслідок відсутності декількох обставин, що пом`якшують покарання, положення ст. 69 КК України при призначенні покарання не підлягають застосуванню.
З таких підстав, суд призначає покарання ОСОБА_4 в межах санкцій:
ч. 1 ст. 367 у виді обмеження волі;
ч.2 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі.
При призначенні обвинуваченій покарання за ст. 191 ч. 2 КК України, суд, приймаючи до уваги розмір спричиненої шкоди 19479,61, який на переконання суду є значним, вважає за необхідне призначити покарання наближене до максимального.
Також, суд враховуючи тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченої, конкретні обставини справи, викладені вище вважає за можливе виправлення обвинуваченої без відбування покарання та застосовує до неї правила ст.ст.75,76 КК України.
Приймаючи рішення про необхідність звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання, суд також враховує вимоги ст. 50 ч. 2 КК України, згідно яких, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Те, що один із вчинених обвинуваченою злочинів є корупційним не є перешкодою для звільнення її від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, оскільки таку заборону до ч. 1 ст. 75 КК України було внесено після вчинення злочину, а закони про кримінальну відповідальність, які погіршують становище особи не мають зворотної дії у часі.
При вирішенні питання про обов`язки, які повинні бути покладені на обвинувачену в порядку ст. 76 КК України, а також тривалість іспитового строку, суд, враховуючи, що обвинувачена раніше не судима, є особою пенсійного віку, стан її здоров`я (наявність важких хронічних захворювань) та стан здоров`я (інвалідність) членів її сім`ї, не вважає можливим покласти на ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а іспитовий строк ОСОБА_4 необхідно встановити наближеної до середньої тривалості.
Приймаючи рішення, про обов`язки, які повинні бути накладені на обвинувачену, суд виходить з того, що оскільки, закони про кримінальну відповідальність, які погіршують становище особи не мають зворотної дії у часі, то обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації не є обов`язковим для обвинуваченої. З цих же підстав, суд не вважає за можливе накласти на ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (оскільки діюча редакція передбачає заборону навіть тимчасового виїзду за межі України без погодження з органом пробації, цим самим погіршуючи становище обвинуваченої), натомість обмежившись забороною виїзду за межі України на постійне проживання без погодження з органом пробації (тобто в межах редакції, яка діяла на час вчинення злочину).
Згідно ст.74 ч.5 КК України з підстав, передбачених ст. 49 ч.1 п. 2 КК України, ОСОБА_4 від покарання за ст. 367 ч.1 КК України необхідно звільнити.
Юр`ївською районною державною адміністрацією до обвинуваченої ( ОСОБА_4 ) заявлено цивільний позов про стягнення з останньої 108731,05 грн. матеріального збитку завданого вчиненим нею злочином.
В судовому засіданні цивільний відповідач ( ОСОБА_4 ), визнала позов частково, а саме в розмірі 68162,77 грн., мотивувавши це тим, що внаслідок її дій державним інтересам завдано шкоду саме в цьому розмірі, решту коштів складають платежі, які було утримано з них і які державою не втрачено.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Суд приходить до висновку, що оскільки вина обвинуваченої у вчиненні службової недбалості та розтраті чужого майна знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і при цьому наявні підстави для задоволення позову, то цивільний позов, підлягає задоволенню в межах доведеного розміру шкоди.
Заслухавши доводи учасників розгляду кримінального провадження та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що цивільний позов підлягає задоволенню частково, оскільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , громадянці ОСОБА_7 було безпідставно перераховано 68162,77 грн. (усі чотири платежі), внаслідок цих виплат було безпідставно перераховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 12855,52 грн. і єдиний соціальний внесок в сумі 27712,76 грн.
Тобто, фактично було втрачено 68162,77 грн. бюджетних коштів, а тому цивільний позов підлягає задоволенню лише в цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч.1 КК України та призначити їй покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади та посади пов`язані зі здійсненням функцій щодо управління чужим майном на строк два роки.
Згідно ст.74 ч.5 КК України з підстав, передбачених ст. 49 ч.1 п. 2 КК України, ОСОБА_4 від покарання призначеного за вчинення злочину, передбаченого ст. 367 ч.1 КК України звільнити.
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади та посади пов`язані зі здійсненням функцій щодо управління чужим майном на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю один рік чотири місяці не вчинить нових злочинів і виконає покладені на неї обов`язки.
У відповідності з ст.76 КК України (в редакції 11.06.2009 року), ОСОБА_4 на протязі іспитового строку зобов`язати повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Юр`ївської районної державної адміністрацієї Дніпропетровської області 68162 (шістдесят вісім тисяч сто шістдесят дві) гривні 77 копійок.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 5339 (п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) гривень 61 копійку процесуальних витрат за проведення судово-почеркознавчої та судово-економічної експертиз.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.
Копію вироку вручити негайно прокурору, обвинуваченій, представнику потерпілого.

Суддя: підпис: ОСОБА_1