Справа №490/1680/17 02.03.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 березня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_7 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Озургеті с. Сілаурі Республіки Грузія, громадянина Грузії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на території України мешкає в АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000081.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,
захисник ОСОБА_6 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 19 квітня 2017 року, без визначення застави.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 зазначає, що слідчим суддею допущена однобічність та неповнота судового розгляду, не обґрунтовані висновки щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, не розглянуто можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів.
Апелянт стверджує, що слідчим не доведено існування обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Захисник зауважує на тому, що ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, 21.02.2017р. о 19.43 год. відразу після оголошення слідчим суддею Березанського районного суду Миколаївської області ухвали про відмову в задоволені клопотання слідчого про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання в рамках кримінального провадження №000078 від 19.02.2017р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. При цьому в протоколі про затримання ОСОБА_5 зазначено, що рішення слідчого судді чи суду про дозвіл на затримання особи, постановлене в порядку ст. 191 КПК України, але на момент затримання останнього таке рішення відсутнє.
ОСОБА_5 затримано 21.02.2017 р. незаконно, без дозволу суду на затримання та з порушенням вимог ст. 208 КПК України. а оскільки вказаний злочин, вчинений 21.01.2017р., тобто через місяць після події, виключає наявність обов`язкової складової підстав затримання «під час вчинення злочину», «безпосередньо після вчинення злочину» та «щойність вчинення злочину», а також відсутні будь-які свідки або очевидці самого злочину.
Фактично, ОСОБА_5 затриманий близько 8.30 год. 16.02.2017 р., до 23.02.2017 р. моменту повідомлення про підозру і останній не був обізнаний у вчиненні якого злочину його підозрюють, що є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 42 КПК України та суперечить практиці Європейського суду з прав людини у справі «Mattocia v. Italy».
Апелянт ставить під сумнів допустимість доказів вини ОСОБА_5 зокрема, заяву потерпілого ОСОБА_10 від 21.02.2017 р., яка не містить спеціального штампу і попередження заявника про кримінальну відповідальність та протокол впізнання підозрюваного за фотознімками від 16.02.2017 р., оскільки проводилась більше ніж через 12 годин після фактичного затримання ОСОБА_5 .
Вважає, що слідчим суддею в порушення вимог ч. 1 ст. 372 КПК України не надано правової оцінки законності затримання та допустимості доказів. Правова оцінка доказів слідчим суддею в порушення вимог ч. 2 ст. 177 КПК України проведена однобічно на користь сторони обвинувачення, не наведено мотивів залишення поза увагою доводів сторони захисту щодо необґрунтованості оголошеної ОСОБА_5 підозри, а також належності та допустимості доказів.
Зазначає, що за визначенням Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання під вартою та передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, проте на думку апелянта, всі докази на які послався суд є неналежними, оскільки не містять в собі дані, які пов`язують підозрюваного ОСОБА_5 із злочином, що йому інкримінується і не доводять причетність останнього до нього.
На думку захисника питання про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України зазначених у клопотанні прокурором не доведені та не підтверджується жодними доказами. Вважає, що обґрунтування лише тяжкістю злочину недостатньо для наявності такого ризику, як переховування від органів досудового слідства та суду, відсутність реєстрації та постійного місця мешкання особи, наявність громадянства іншої держави, також не є достатніми доказами існування вищевказаного ризику, а відсутність міцних соціальних зв`язків спростовано наданими захистом доказами, які підтверджують, що підозрюваний на даний час перебуває у шлюбі, за місцем мешкання позитивно характеризується, прокурором не доведено фактів здійснення впливу на потерпілого і свідків з боку підозрюваного, а також можливого знищення, ховання або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вважає формальними доводи прокурора про можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інших злочинів на даний час вироком суду не підтверджена, не надано доказів того, що останній перебував у розшуку, не з`являвся за викликом до слідчого чи суду, намагався зникнути або змінити місце мешкання.
Звертає увагу на те, прокурором в судовому засіданні не наведено жодного аргументу на обґрунтування недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні
За наведених обставин, апелянт вважає, що ухвала слідчого судді є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи та під час прийняття рішення істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 21.01.2017 р. близько о 15.15 год., він за попередньою змовою з ОСОБА_11 та невстановленою у ході проведення досудового розслідування особою, з метою протиправного заволодіння чужим майном, заздалегідь спланувавши спосіб вчинення злочину, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, способом небезпечним для життя і здоров`я, незаконно позбавили волі ОСОБА_10 за наступних обставин.
Знаходячись на узбіччі автодороги по напрямку руху в зону відпочинку с. Коблево Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та невстановлена особа, інсценували технічну несправність автомобілю біло-сірого кольору.
Потерпілий ОСОБА_10 зупинивши свій автомобіль марки «Тоуоtа Соrоlа» реєстраційний номер НОМЕР_1 , запропонував допомогу в буксируванні автомобіля, після чого, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та невстановлена особа, з метою досягнення свого злочинного наміру, спрямованого на незаконне позбавлення волі потерпілого, подолавши опір потерпілого шляхом нанесення ударів в область голови та нижніх кінцівок, перетягнули ОСОБА_10 на заднє пасажирське сидіння.
ОСОБА_11 сів за кермо автомобіля «Тоуоtа Соrоlа» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та почав рухатися прямуючи на виїзд із зони відпочинку, в напрямку с. Коблево, а ОСОБА_5 перебуваючи в салоні вищевказаного автомобіля, на задньому пасажирському сидінні, продовжував утримувати ОСОБА_10 , обмежуючи його в свободі пересування, схопивши останнього руками за шию, при цьому з метою подолання опору з боку потерпілого, наносив йому удари в область голови.
Під час руху автомобіля потерпілий ОСОБА_10 звільнився від захоплення і відкривши двері, вистрибнув з автомобіля, а ОСОБА_5 , ОСОБА_11 і невстановлена особа з місця злочину зникли в невстановленому напрямку на автомобілі потерпілого ОСОБА_10 .
Вказані дії підозрюваного ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі або викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося застосуванням до потерпілого фізичних страждань.
За вказаним фактом 21.02.2017 р. СВ Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області до ЄРДР внесено відомості за № 0000081 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
21.02.2017 р. о 19.43 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, 22.02.2017 р. - йому повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
23.02.2017 р. старший слідчий СУ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_7 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із погодженим з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та особу підозрюваного.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, раніше йому повідомлялось про підозру 17.02.2017р. за ч. 3 ст. 289 КК України, 19.02.2017р. за ч. 4 ст. 187 КК України, не має офіційної роботи та постійного заробітку, одружений, мешкає на території Республіки Грузія, його вік та стан здоров`я не перешкоджає триманню під вартою, тому, зазначеним прокурором ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України запобіжні заходи, крім тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали, надані судом та матеріали досудового слідства, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані вимоги закону слідчим суддею дотримані, оцінені в сукупності всі обставини, які, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, зокрема, у заяві ОСОБА_10 від 21.02.2017 р. про те, що ОСОБА_11 і ОСОБА_5 утримуючи ОСОБА_10 в автомобілі і погрожуючи застосуванням насильства незаконного позбавили його волі; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_10 від 22.01.2017 р. який містить опис обставин незаконного позбавлення ОСОБА_12 волі невідомими особами, і в якому зазначено про те, що потерпілий зможе впізнати нападників за візуальними ознаками; протоколі впізнання від 16.02.2017 р. де потерплий ОСОБА_12 впізнав серед наданих фотознімків особу, яка вчинила відносно нього злочин та інших матеріалах кримінального провадження свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .
В ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України на момент його повідомлення.
ОСОБА_5 17.02.2017 р. та 19.02.2017 р. повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 та ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні злочинів, які відносяться до особливо тяжких.
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, йому повідомлено про підозру у вчиненні інших злочинів, існують передбачені ст. 177 КПК України ризики перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, перевіривши доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, слідчий суддя встановив, що наведені ним доводи є обґрунтованими, викладені у клопотанні ризики на даний час існують. При цьому слідчий суддя врахував характер та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, конкретні обставини кримінального провадження, та дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.
Відповідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи сторони захисту щодо недоведеності підстав та ризиків для застосування виняткового запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, це є завданням наступних етапів кримінального процесу.
За таких обставин доводи апелянта про неналежність та недопустимість доказів, що містяться в клопотанні про обрання запобіжного заходу, оскільки відсутні процесуальні документи які б пояснювали природу та підстави появи вказаних доказів в матеріалах кримінального провадження є безпідставними і на даній стадії кримінального процесу розгляду не підлягають.
Як встановлено апеляційним судом, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді. При цьому, слідчий суддя суду першої інстанції в повній мірі перевірив надані слідчим дані та прийшов до обґрунтованого висновку про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Посилання апелянта на наявність у ОСОБА_5 дружини, позитивної характеристики за місцем мешкання та інші дані, не є такими обставинами, які в даному випадку надали б можливість обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки слідчого судді про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Не можуть братися до уваги і посилання захисника про відсутність ризиків, оскільки слідчий суддя, розглядаючи клопотання, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання під вартою підозрюваного, при цьому заслухав пояснення як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та навів в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого.
З урахуванням характеру і обставин вчинення злочину, необхідності забезпечення суспільного інтересу, з метою об`єктивності досудового розслідування, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , а також наявність підозри у вчиненні ним інших особливо тяжких злочинів, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, показання яких мають істотне значення для кримінального провадження, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а відтак з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, підозрюваного ОСОБА_5 при здійсненні досудового розслідування належить утримувати під вартою, натомість доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не мають під собою правових підстав, в зв`язку з чим подану ним апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене з дотриманням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, практики Європейського Суду з прав людини, норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3