АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2597/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 610/2452/15-к
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000872 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 01 червня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Сімферопільського району Кримської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.03.2014 року вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 ст.125, ч.1 ст.317, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2014 року у виді шести місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27) Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 11.06.2015 року, тобто з моменту його затримання.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 11 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 736,56 грн.
Питання щодо речових доказів вирішено згідно вимог, передбачених ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 11 червня 2015 року близько 08 години 30 хвилин в с. Пришиб Балаклійського району Харківської області ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у бесідці на території домоволодіння АДРЕСА_2 за місцем спільного проживання зі співмешканкою ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_3 , під час сварки, що виникла на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_9 , виник умисел на позбавлення життя останньої. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 умисно та протиправно схопив сокиру, яка знаходилась в бесідці, та наніс останній п`ять ударів лезом сокири в тім`яну та потиличну ділянку голови, тобто в життєво важливий орган, і не довів свій злочинний умисел до кінця з причин незалежних від його волі, так як під час нанесення ударів зламалася сокира: відпала металева частина сокири від топорища та потерпілій була викликана швидка допомога, яка негайно доставила її до медичного закладу, де було надано своєчасно кваліфіковану медичну допомогу.
В результаті зазначених умисних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, втиснутого перелому лівої скроневої кістки та потиличної кістки зліва з наявністю п`ятьох забито-рублених ран в лівій тім`яно-потиличній області, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
До початку апеляційного розгляду прокурор, що приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, відмовився від своєї апеляційної скарги, відповідно до норм ч.1 ст.403 КПК України.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, перекваліфікувати його дії та пом`якшити призначене йому покарання. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу обвинувачений посилається на те, що спеціально не обирав сокиру для вчинення злочину, а також місце куди наносити удари потерпілій, у нього не було умислу на позбавлення життя потерпілої, злочин вчинив під впливом сильного душевного хвилювання, внаслідок постійних образ та фізичних дій з боку ОСОБА_9 , після того як побачив кров у потерпілої він покликав сусідку, викликав швидку медичну допомогу і до останнього знаходився разом з потерпілою.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.15 - ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.121 КК України. В своїх апеляційних доводах захисник зазначає про те, що висновки суду щодо наявності умислу у обвинуваченого ОСОБА_8 на позбавлення життя іншої людини не ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, що досліджених під судового розгляду доказах, а тому його діям дана невірна правова кваліфікація, що призвело до неправильного вирішення справи по суті та призначення суворого покарання її підзахисному.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, а також пояснення прокурора, який посилався на законність та обґрунтованість вироку, заперечуючи стосовно задоволення апеляцій сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг сторони захисту встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку, в тому числі стосовно кваліфікації дій ОСОБА_10 . Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність належних та допустимих доказів вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Не погодившись з ними, суд навів у мотивувальній частині вироку відповідні докази та висновки щодо їх оцінки, пов`язаної зі спростуванням тверджень ОСОБА_10 про неумисний характер його дій. Такі доводи обвинуваченого та його захисника, також не знайшли підтвердження і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Обвинувачення, визнане судом першої інстанції доведеним, а також висновок про винність ОСОБА_10 у вчиненні замаху на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 - суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів, які були перевірені та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, що чітко вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку ( том 2 арк. 47-49) та відомостей зафіксованих на звукозаписі судових засідань.

Зокрема, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що 11.06.2015 року між нею та її співмешканцем ОСОБА_8 виникла сварка. Вона кричала на нього, стала виганяти з дому, стала його штовхати, він також штовхнув її. Вона взяла ковшик з водою, щоб вилити на нього воду, а він взяв сокиру і наніс їй удари по голові. Пам`ятає сильний удар по голові. В лікарні було зашито п`ять ран на її голові.
При цьому належить врахувати те, що під час допиту обвинуваченого в судовому засіданні за участю захисника, ОСОБА_8 чітко пояснював, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, тому не пам`ятає достеменно послідовності подій, але підтвердив що під час сварки, від його ударів по голові потерпілої їй були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, і він пам`ятає що в руках у нього опинилося топорище, а потерпіла після нанесення ударів була в крові.
Ці показання суд обґрунтовано визнав достовірними, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі. Зокрема, показання потерпілої під час проведення слідчого експерименту із застуванням відеозапису від 18.06.2015 року (том 1 арк.84-89) та додаткового протоколу проведення слідчого експерименту із застуванням відеозапису від 13.07.2015 року і фото таблицею до нього (том 1 арк.90-95) за участю потерпілої ОСОБА_9 , під час яких вона розповідала та показувала про обставини подій, які мали місце 11.06.2015 року за адресою: АДРЕСА_2 , та про механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Відеозаписи зазначених протоколів проведення слідчого експерименту за участі потерпілої були відтворені під час судового розгляду в суді першої інстанції, тобто досліджувалися за участю сторін.
Відомостями постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 15.07.2015 року та 21.07.2015 року, вилучених під час огляду місця події 11.06.2015 року в домоволодінні АДРЕСА_2 фрагменту волосся, фрагменту марлевого бинта зі змивом, чоловічих шортів, металевої частини сокири та топорища, а також вилучених 13.06.2015 року в приміщенні Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області зразків піднігтьового шару рук у ОСОБА_8 , які передано до камери схову Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області (том 1 арк.99-102);
З висновку судово-психіатричного експерта №585 від 01.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_8 в теперішній час ознак психозу і слабоумства не виявляє, виявляє диссоціальний розлад особистості, синдром залежності від поєднаного вживання психоактивних речовин, в теперішній час утримується, а також синдром залежності від алкоголю. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься правопорушення, ОСОБА_8 знаходився поза будь-яким короткочасним хворобливим розладом психічної діяльності, а був у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, при цьому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 за своїм психічним станом в теперішній час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (том 1 арк.68-71).
Крім цього, показання потерпілої та обвинуваченого про характер поранень знайшли своє підтвердження у висновках експертиз, проведених у процесі досудового розслідування та досліджених судом під час судового розгляду. Висновком експерта № 656-Ц від 18.06.2015 року встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи металевої частини і топорища сокири виявлені сліди крові людини, походження яких від ОСОБА_9 не виключається (том 1 арк.78-83);
Висновками експерта №118-ОКБ/15 від 23.06.2015 року (том 1 арк.72-74) та №135/118-ОКБ/15 від 14.07.2015 року (том 1 арк.96-98) встановлено, що у ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, втиснутого перелому лівої скроневої кістки та потиличної кістки зліва з наявністю п`ятьох забито-рублених ран в лівій тім`яно-потиличній області. Вказана черепно-мозкова травма могла бути отримана в час, вказаний у постанові про призначення експертизи від множинних (не менше п`яти) ударних дій твердого предмету, що має рублячи властивості, яким могло бути лезо сокири, та за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
За даними судово-медичних експертиз показання потерпілої щодо способу, інтенсивності, локалізації, кількості тілесних ушкоджень, які ОСОБА_8 , згідно обвинувачення, визнаного судом доведеним, завдав ОСОБА_9 - повністю підтвердженні. Фактичні обставин події, що об`єктивно встановлені судом, знаряддя злочину - металева сокира, кількість, локалізація і характер отриманих потерпілою ушкоджень, свідчить про намір обвинуваченого позбавити життя потерпілу, що не був доведений ним до кінця, так як сокира раптово відпала від топорища, а потерпілій було надано своєчасну кваліфіковану медичну допомогу, тобто ці обставини не залежали від волі ОСОБА_10 .
З огляду на викладене, ставити під сумнів показання потерпілої підстав не має. Вони логічно і послідовно узгоджуються з усією низкою доказів, наведених у мотивувальній частині вироку. Версія обвинуваченого та захисника, яка за змістом штучно зводиться до добровільної відмови від вчинення замаху та твердження щодо можливості кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто заподіяння лише умисних тяжких тілесних ушкоджень, є безпідставною, оскільки ґрунтується лише на суб`єктивних твердженнях ОСОБА_10 про невинуватість, що спростовуються об`єктивно встановленими даними, які суд першої інстанції, з дотриманням загальних засад кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, безпосередньо, неупереджено дослідив в судовому засіданні та обґрунтовано послався на них у мотивувальній частині вироку, як на докази доведеності вини ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів не може погодитися зі слушністю апеляційних доводів сторони захисту щодовипадковості та неумисного характеру нанесення ОСОБА_8 п`яти ударів металевою сокирою в область голови потерпілої, відсутності у нього прямого умислу на позбавлення життя потерпілої під час сварки, - оскільки такі доводи не підтверджуються об`єктивними даними, що стосуються події, яка відбулася 11 червня 2015 року близько 08 години 30 хв. в с. Пришиб Балаклійського району Харківської області. Відповідно до ч.2 ст. 15 КК України, характерна для замаху незавершеність об`єктивної сторони злочину є вимушеною. Особа не доводить злочин до кінця не за власною ініціативою, а з причин, які не залежать від її волі. Під такими причинами в даному випадку належить розуміти різноманітні обставини як об`єктивного, так і суб`єктивного характеру, які зашкодили ОСОБА_11 закінчити злочин всупереч докладеним зусиллям особи: недосконалість знаряддя злочину металева сокира, яка раптово розпалася, вживання алкоголю, надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги потерпілій, що за фактичними даними не оспорювалося обвинуваченим.

Отже, апелянтами не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей, на які суд обґрунтовано послався у вироку.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (закінчений замах на умисне вбивство), внаслідок чого потерпілій ОСОБА_9 було заподіяні тяжкі тілесні ушкодженняза критерієм небезпеки для життя.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те , що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці дані належними та допустимими доказами, вмотивувавши у вироку свої висновки щодо їх об`єктивної оцінки. Внаслідок чого, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_10 та відсутність умислуна вчинення злочину, що йому інкримінується, належить вважати необґрунтованими та таким що не спростовують правильність висновків суду щодо доведення його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Отже, твердження апелянтів про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника.

Крім того, призначене ОСОБА_8 у мінімальному розмірі судом першої інстанції покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років, відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50,65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та має непогашену судимість за вчинення умисних злочинів, вчинив злочин під час випробування за попереднім вироком, а також наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння . При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 01 червня 2016 року, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника.

Разом з цим, оскільки вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 01 червня 2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 11 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів не вирішує це питання під час апеляційного розгляду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 01 червня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4