АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/1139/16-к Номер провадження 11-кп/786/565/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000324, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах ОСОБА_7 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , працює водієм АБ "Укргазбанк", освіта вища, одружений, раніше не судимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановлено:
- задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» та стягнути з ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_9 39 795 грн. 17 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 54 795 грн. 17 коп.

- задовольнити цивільний позов прокурора та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь 1-ої міської клінічної лікарні м. Полтави в якості відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_9 , 11 872 грн. 43 коп.

- стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 22 011 грн. 60 коп. судових витрат на проведення судових експертиз по справі.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 близько 17 години 10 грудня 2015 року рухаючись в зоні дії дорожнього знаку 1.23.2 Примикання другорядної дороги ліворуч, на автодорозі Суми-Полтава від с. Великі Будища у напрямку смт. Диканька, в Диканському районі Полтавської області, в районі перехрестя з другорядною дорогою в напрямку в с. Чернечий Яр, керуючи автомобілем марки "Volkswagen Transporter" державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ПАТ КБ Приват Банк, та виконуючи маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу проїзної частини та допустив зіткнення з автомобілем марки Chevrolet Lacetti державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія потерпілого ОСОБА_9 , який належить ТОВ "УКРОЛІЯ" та рухався попереду в попутному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч.

В результаті вчиненої ДТП обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритих переломів ключиці, багаточисельних переломів ребер зліва та справа, гемопневмотораксу зліва, пневмотораксу справа, закритого перелому лобкової кістки зліва, травматичного шоку 1-2. Вказані тілесні ушкодження згідно експертного висновку носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду, з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_8 та захисник в його інтересах ОСОБА_7 .

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника є аналогічними за змістом та в них ставиться питання про зміну вироку.

Сторона захисту, за результатами апеляційного розгляду, просить призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з застосуванням ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, не застосовувати додаткове покарання.

Вирок суду вважають занадто суворим, оскільки при визначенні покарання, суд не врахував всіх обставин, в тому числі пом`якшуючих. Зокрема те, що злочин вчинений ОСОБА_8 , є неумисним, наслідків, які від нього настали, він не бажав та не міг їх передбачити, свою вину визнав частково.

Звертають увагу, що в судовому засіданні було допитано двох безпосередніх свідків дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , при цьому їх свідчення не були проаналізовані судом, та не перевірені експертами-автотехніками. Хоча їх свідчення відрізнялися від свідчень потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, судом не надано оцінки діям водія ОСОБА_9 , які виразилися в порушенні п. 10.5 ПДР України, та на які вказав експерт-автотехнік ОСОБА_12 в судовому засіданні, і які є пом`якшуючою обставиною.

Не враховано судом визнання ОСОБА_8 вини, його щирого каяття, часткового відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, те що він є єдиним годувальником в сім`ї, наявність у нього на утриманні батьків інвалідів, а також думку потерпілого, який просив суворо не карати його.

На обґрунтування несправедливості додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, вказують, що можливість користування транспортним засобом є його єдиним джерелом заробітку і джерелом утримання родини, на момент ДТП він був тверезий, жодного разу не притягався до адміністративної відповідальності.

Зазначають, що судом було встановлено декілька пом`якшуючих обставин, а також висловлена думка потерпілого, який просив сурово не карати його, тому вважають, що покарання з застосуванням ст. 75 КК України буде достатнім і справедливим.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах також не оскаржується.

Так ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в апеляційних скаргах звертають увагу на те, що судом першої інстанції належним чином не було враховано особу обвинуваченого та обставини за яких склалася ДТП.

Такі доводи є доречними з огляду на положення ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а призначене особі покарання, має бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції були враховані такі обставини, що пом`якшують покарання, як каяття ОСОБА_8 , притягнення до кримінальної відповідальності вперше, відсутність вимог з боку потерпілого щодо відшкодування шкоди, зайняття суспільною корисною діяльністю, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, знаходження на утриманні двох батьків інвалідів.

Обставин, які обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом закону і згідно роз`яснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» - рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Таким чином, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарань, наявність, зазначених вище обставин, що пом`якшують покарання, те, що ОСОБА_8 на момент апеляційного розгляду вину визнав, частково відшкодував потерпілому завдану його діянням шкоду, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, ставлення потерпілого, викладені в його заяві від 22.05.2017 року, в якій він просить суд призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі та не позбавляти ОСОБА_8 права керування автомобілем, обставини, за яких склалася ДТП, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без відбування покарання і його може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

Крім того, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України крім основного покарання, передбачено можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів, з огляду на те, що керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, а позбавлення такого права може зашкодити інтересам батьків обвинуваченого - інвалідів 2-ї групи, які знаходяться на його утриманні, позицію потерпілого щодо призначення додаткового покарання, вважає можливим не застосовувати додаткове покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України як факультативне.

Враховуючи наведене вище, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах ОСОБА_7 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання за ч.2 ст.286 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

В іншій частині вирок Диканського районного суду Полтавської області від 22.03.2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4