Справа № 513/151/17
Провадження № 1-кп/515/1088/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
Іменем України
31 травня 2017 року м.Татарбунари

Колегія суддів Татарбунарського районного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника служби у справах дітей ОСОБА_7

представника кримінальної поліції ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

законних представників обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000561 від 21.11.2016 року відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.125 ч.1, 115 ч.2 п.п.9,12, 304 ч.1 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.125 ч.1, 115 ч.2 п.п.9,12 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

16.05.2017 року до Татарбунарського районного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності надійшлов вищевказаний обвинувальний акт.

Ухвалою суду від 17.05.2017 року призначено підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив про призначення судового розгляду по справі на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, оскільки кримінальне провадження підсудне Татарбунарському районному суду Одеської області, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Одеської області про зміну підсудності, підстави для закриття кримінального провадження відсутні.

Представники служби у справах дітей та кримінальної поліції, потерпіла ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_15 погодилися з думкою прокурора щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_16 , діючи в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , та захисник ОСОБА_14 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, надавши суду відповідні письмові клопотання, в яких вони детально висловили свою думку відносно невідповідності вказаного процесуального документу вимогам ст.291 КПК України та звернули увагу суду на те, що раніше колегією суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду даний обвинувальний акт вже повертався прокурору на доопрацювання, однак фактично ні обвинувальний акт, ні реєстр матеріалів досудового розслідування не містять будь-яких суттєвих змін чи доповнень, а лише дублюють попередні документи.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , законні представники неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , погодилися з клопотаннями захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_14 щодо повернення обвинувального акта прокурору на доопрацювання.

Судова колегія, вислухавши думку учасників кримінального провадження, ознайомившись з обвинувальним актом, доданими до них матеріалами, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, керуючись слідуючими вимогами закону.

Однією із загальних засад кримінального провадження є його законність (п.2 частини першої ст.7 КПК України).

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві", складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст.374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп."а" п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі "Камасінскі проти Австрії", №9783/82, п.79). Крім того, cуд нагадує, що положення підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі "Матточіа проти Італії", №23969/94, п. 58).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див.рішення від 1 березня 2001 р. у справі "Даллос проти Угорщини", №29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п.54, а також "Даллос проти Угорщини", п.47).

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

В порядку п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту, додатків до нього та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що по даному кримінальному провадженню зазначені вимоги закону не виконані.

Відповідно до положень ст.26 КК співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.

Виходячи з поняття співучасті, її наявність можна констатувати за умови усвідомлення кожним із співучасників факту спільного з іншими співучасниками вчинення злочину; передбачення, що в результаті їхніх спільних зусиль виконавцем буде вчинено злочин; бажання або свідоме припущення настання єдиного і неподільного для всіх співучасників злочинного результату.

Всупереч вказаним вимогам закону, в даному обвинувальному акті слідчим не вказано яким чином було досягнуто змови між обвинуваченими, не зазначено день, час та місце виникнення умислу на попередню змову кожного із співучасників, не вказано при яких саме обставинах відбувалася попередня змова співучасників щодо вчинення протиправних дій відносно потерпілого, не зазначено хто саме був ініціатором вчинення даних кримінальних правопорушеннь, що є необхідним для розмежування відповідальності кожного із співучасників. До того ж, не зазначені мотиви скоєння злочину кожним з обвинувачених.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не містить взагалі описання способу вчинення злочину, відсутні розмежування дій обвинувачених при нанесенні тілесних ушкоджень, ким саме із них по яким частинам тіла конкретно та які тілесні ушкодження нанесені були кожним із них потерпілому.

Частиною 3 ст. 31 КПК України передбачено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

Із обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 також інкриміновано обвинувачення за ст.115 ч.2 п.9, п.12, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі або довічне позбавлення волі.

У відповідності зі ст.384 КПК України прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчинені злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Виходячи із змісту п.3 ч. 4 ст. 291 КПК України (розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта), прокурору необхідно вручити підозрюваному роз`яснення про право на суд присяжних одночасно з обвинувальним актом. На роз`ясненні, яке передається до суду, має бути відмітка про вчинення таких дій.

Відповідно до вимог КПК України письмове роз`яснення про право на суд присяжних додається до обвинувального акта і передається суду та повинно містити такі положення: 1) прізвище, ім`я, по батькові прокурора, який проводить роз`яснення; 2) місце, дату і час його виконання; 3) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 4)анкетні відомості підозрюваного, який має таке право; 5)короткий виклад фактичних даних, правову кваліфікацію злочину з посиланням на норму закону, яка передбачає санкцію у вигляді довічного позбавлення волі; 6) безпосереднє роз`яснення права підозрюваного на суд присяжних; 7) відмітка особи, що таке право їй роз`яснено і вона розуміє правові наслідки цього, та її підпис; 8) підпис особи, яка була присутня під час виконання такої дії (наприклад захисника); 9) підпис прокурора, який виконав таке роз`яснення. Такий обов`язок прокурор повинен здійснити ще до передачі обвинувального акта до суду.

Однак, як встановлено в підготовчому судовому засіданні та підтверджено обвинуваченими, їх захисниками і законними представниками, памятка про роз`яснення права на суд присяжних обвинуваченим вручалася прокурором перед початком судового засідання, про особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних не роз`яснювалося, а тому вимоги ст.384 КПК України, прокурором при передачі обвинувального акта до суду не були виконані, що позбавило можливості обвинувачених в повній мірі обдумано та виважено підготуватися до реалізації їх права на суд присяжних.

Згідно ч.4 ст.278 КПК України дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, відповідно №№21,25,41,43,45 розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування, вручено повідомлення про підозру ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , однак не конкретизовано у вчиненні яких саме кримінальних правопорушень вони підозрюються. Водночас, слідчим не були виконані вимоги ч.4 ст.278 КПК України та не внесені відомості про повідомлення вищевказаним особам про підозру до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, всупереч ст.109 ч.2 КПК України номер, найменування та час проведення процесуальної дії «повідомлення про підозру» слідчим не відображено в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Також реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, час її проведення 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Так, в реєстрі під №29 вказана заява ОСОБА_6 про залучення її у якості потерпілої та під №30 внесено інформацію про допит 30.11.2016 року потерпілої ОСОБА_6 , однак відсутні дані про вирішення питання щодо процесуального статусу вказаної особи, а саме посилання на наявність в матеріалах досудового провадження відповідних процесуальних рішень, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.55 КПК України, якою також передбачається в обов`язковому порядку вручення потерпілому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

В порушення вимог, ст.290 КПК України в обвинувальному акті та доданому до нього реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості щодо повідомлення підозрюваних, їх захисників, законних представників про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, що в свою чергу є порушенням права на захист встановлених КПК України та Конституцією, також відсутня інформація щодо відкриття матеріалів та можливості ознайомлення з ними потерпілій.

З метою реалізації таких засад, як забезпечення права на захист та доступу до правосуддя, законодавець установив випадки, коли участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою. Частина перша ст.52 КПК України підставою обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні встановлює тяжкість злочину. З моменту набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів передбачено обов`язкову участь захисника. Частиною другою даної статті встановлюються також інші випадки обов`язкової участі захисника, в тому числі щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення у віці до 18 років. Однак, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які на той час були неповнолітніми, з моменту набуття ними статусу підозрюваних, не містить відомостей щодо участі захисників у кримінальному провадженні, так під №10 та №26 розділу ІІ реєстру наявні відмітки про доручення призначити адвоката, але не вказано кому саме з підозрюваних та в якому порядку призначається захисник. А отже, підозрювані, в порушення основних засад судочинства в Україні, були позбавлені права на захист, як необхідної умови забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Вищевказані недоліки обвинувального акта унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, і, безперечно, порушують право обвинувачених на захист, яке гарантується кожній особі приписами п."с" ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Таким чином, розгляд кримінального провадження за відсутності належно викладених фактичних обставин злочину та належним чином сформульованого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист, та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, на думку суду, перешкоджають призначенню справи до судового розгляду, оскільки свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при складанні й затвердженні обвинувального акту.

У відповідності до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор та слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Повернення перевіреного судом обвинувального акту разом з додатками прокурору, буде відповідати вимогам ст.2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За встановлених обставин, при наявності вищевказаних недоліків, обвинувальний акт з додатками до нього, має бути повернутий прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні від прокурора також надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 строком на 60 діб з огляду на те, що строк тримання під вартою відносно обвинувачених спливає 22.06.2017 року, вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачно покарання у вигляді довічного позбавлення волі, є ризики, що вони з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть переховуватися від суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також прокурор просив врахувати, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування вищевказаного запобіжного заходу, не встановлено. Крім того, прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_10 , строком на 60 діб, посилаючись на те, що ОСОБА_10 не працює, також обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Представники служби у справах дітей, кримінальної поліції підтримали клопотання прокурора.

Потерпіла ОСОБА_6 частково погодилася з клопотання прокурора, надавши суду письмову заяву про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_11 .

Захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу їх підзахисним. Захисник ОСОБА_14 просила змінити запобіжний захід ОСОБА_11 на більш м`який у вигляді домашнього арешту, надавши відповідне клопотання, оскільки її підзахисний не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього не має можливості, скоювати нові злочини він не має наміру. Крім того прокурор, на думку захисників, не довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Також захисник ОСОБА_16 звернув увагу суду на те, що клопотання прокурора про продовження обраних запобіжних заходів є передчасним, оскільки, в першу чергу, необхідно вирішити питання щодо повернення обвинувального акта прокурору на доопрацювання, а по-друге, строки дії запобіжних заходів спливають через тривалий проміжок часу і підстави для їх продовження на теперішній час відсутні.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та їх законні представики підтримали доводи захисників.

Врахувавши думку учасників судового провадження, судова колегія не вбачає підстав для задоволення заявлених в судовому засіданні вищезазначених клопотань прокурора, вважаючи їх передчасними, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , підлягає поверненю прокурору на доопрацювання, а також строки дії раніше обраних запобіжних заходів спливають лише 22.06.2017 року, і тому у сторони обвинувачення є достатньо часу для звернення до суду, в разі необхідності, з аналогічним клопотанням.

Клопотання потерпілої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_14 щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_11 на більш мякий у вигляді домашнього арешту також не підлягають задоволенню, в зв`язку з тим, що не надано достатньо доказів на підтвердження підстав для обрання саме такого запобіжного заходу, а ризики, передбачені ст.177 КПК України не відпали та не перестали існувати.

Керуючись вимогами статей 2, 7, 9, 20, 52, 55, 109, 291, 293, 314,315, 384 КПК України, суд ова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000561 від 21.11.2016 року відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.125 ч.1, 115 ч.2 п.п.9,12, 304 ч.1 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.125 ч.1, 115 ч.2 п.п.9,12 КК України - повернути прокурору Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області, що є процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі суду недоліків.

Відмовити в задоволенні клопотань прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 в продовженні дії раніше обраних запобіжних заходів відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою та відносно ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту.

Відмовити в задоволенні клопотань захисника ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 на більш мякий у вигляді домашнього арешту.

Ухвала суду щодо повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий -суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3