154/1891/16
1-кп/154/20/17
ВИРОК
іменем України
11 липня 2017 року м.Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя
громадянина України, освіта середня-спеціальна,
не одруженого, не працюючого, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-
11.04.2014 року ОСОБА_7 було призвано під час мобілізації на військову службу до Збройних Сил України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2014 року № 79 старшого солдата ОСОБА_7 було зараховано до списків особового складу військової частиии на всі види забезпечення та призначено на посаду сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу механізованого батальйону.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2014 № 310 введено в дію нове умовне найменування зазначеної військової частини "військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ".
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 29.11.2014
року № 262 старшого солдата ОСОБА_7 , як такого що самовільно залишив військову частину, було зараховано у розпорядження Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 та наказом командира частини від 01.12.2015 року № 20 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 .
У подальшому, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_7 відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 551 XIV, ст.ст. 1, ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. бути хоробрим. ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника о 09 год. 00 хв. 25.11.2014 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , місце дислокації якої розташоване по АДРЕСА_2 .
У подальшому, з 09 год. 00 хв. 25.11.2014 року по 09 год. 00 хв. 30.03.2016 року ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він не звільнений із Збройних Сил України та перебуває на військовій службі, тобто є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 , до місця розташування зазначеної частини без поважних причин не з`являвся та не приступав до виконання службових обов`язків, а вказаний час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання.
Протягом зазначеного періоду самовільного залишення військової частини, командуванню частини чи органи військового управління про своє місцезнаходження ОСОБА_7 не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття його до військової частини не мав, а проводив службовий час на власний розсуд по місцю свого проживання в с. Панівці, Борщівського району Тернопільської області.
Окрім того, у зазначений період часу ОСОБА_7 діючи умисно, без наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, командуванню частини про причини самовільного залишення військової частини польова пошта НОМЕР_2 та про своє місцезнаходження не повідомляв.
Усвідомивши протиправність своїх дій та передбачену відповідальність, близько 09 год. 00 хв. 30.03.2016 року ОСОБА_7 добровільно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_3 (пп НОМЕР_2 , місце дислокації якої розташоване по АДРЕСА_2 ), припинивши вчиняти зазначене кримінальне правопорушення та того ж дня 30.03.2016 року звільнений в запас Збройних Сил України.
Обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненому не визнав, суду пояснив, що дійсно проходив військову службу за мобілізацією у в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_2 . Виконував бойові завдання в зоні проведення АТО, де був поранений та захоплений у полон. Після звільнення з полону та повернення до місця постійної дислокації частини, був направлений у Луцький військовий госпіталь, де проходив лікування з приводу отриманого поранення. Після закінчення лікування йому була надана відпустка тривалість 30 днів, по закінченню якої він продовжив лікування в Борщівській районній лікарні за місцем свого проживання. Про це він надав відповідний рапорт на ім`я командира частини та відповідну довідку з лікарні через Борщівський районний військкомат. 30 березня 2016 року він прибув в частину і в той же день був звільнений з військової служби. Просить його виправдати.
Крім невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина у вчиненому повністю доведена в суді і стверджується наступними доказами.
Показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що вона є сусідкою обвинуваченого і ОСОБА_10 з вересня 2014 року постійно знаходився вдома за місцем проживання і активно допомагав батькам у веденні домашнього господарства.
Показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що її син ОСОБА_12 з кінця вересня 2014 року знаходився вдома, періодично навідувався у різні лікувальні заклади для лікування та реабілітації.
Показаннями свідка ОСОБА_13 , який ствердив, що його син з кінця вересня 2014 року знаходився вдома, але продовжував лікування та реабілітацію в цивільних закладах.
Показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_10 після лікування в Луцькому госпіталі перебував у відпустці, з якої в частину не повернувся і командуванню про причини неявки не повідомив.
Показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_7 був в списках самовільно залишивши військову частину. Після повернення в частину був звільнений, доказів про лікування не надав.
Повідомленням про результати службового розслідування командира в/ч НОМЕР_3 , яким стверджується факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_7 (а.к.п.55-57)
Витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 18.09.2014 року №197, яким стверджується, що з 18 вересня 2014 року ОСОБА_7 був направлений на лікування у Луцький військовий госпіталь (а.к.п.48)
Витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 24.09.2014 року №201, яким стверджується, що з 24 вересня по 23 жовтня 2014 року ОСОБА_7 був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою. (а.к.п.49)
Витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 29.11.2014 року №262, яким стверджується, що ОСОБА_7 , який вважався самовільно залишившим частину, зараховано до в/ч НОМЕР_3 (а.к.п.50), та витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_3 №20 від 01.12.2014 року стверджується, що ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу цієї частини (а.к.п.51)
Витягами з наказів командира в/ч НОМЕР_3 від 30.03.2016 року №23-К, №65 від 30.03.2016 року, якими стверджується, що з 30 березня 2016 року ОСОБА_7 було звільнено з військової служби за мобілізацією та направлено у розпорядження військомату за місцем проживання. (а.к.п.52, 53)
Довідками ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_4 ), Чернівецького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_5 ) стверджується, що ОСОБА_7 перебував на лікуванні у вказаних медичних закладах Міністерства оборони України з приводу ушкоджень, отриманих в зоні проведення АТО (а.к.п.63-65).
Виписним епікризом та довідкою ВЛК Луцького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_4 ) стверджується, що після проходження лікування у встановленому порядку ОСОБА_7 за станом здоров`я потребував відпустки на 30 календарних днів. (а.к.п.66, 67)
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Суд вважає, що відповідно до вимог законодавства військовослужбовці мають проходити лікування у військових медичних закладах (військових госпіталях, медичних пунктах тощо), а відвідувати цивільні медичні заклади мають за направленням командування військової частини. У періоди часу між відвідуванням цивільних медичних закладів амбулаторно військовослужбовці зобов`язані знаходитись за місцем проходження військової служби і виконувати покладені на них службові обов`язки.
Надані на підтвердження невинуватості ОСОБА_7 виписка із медичної картки хворого з Тернопільської університетської лікарні про стаціонарне лікування в період з 23.11. по 08.12. 2015 року, з Тернопільської обласної фізіотерапевтичної лікарні реабілітації про стаціонарне лікування в період з 10.12 по 28.12.2015 року, суперечать висновку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_4 ), згідно якої військовослужбовець ОСОБА_7 потребував після лікування відпустки, а не подальшого лікування.
Довідка Борщівської центральної районної комунальної лікарні про перебування ОСОБА_7 на амбулаторному лікуванні у період з листопада 2014 року по 30 березня 2016 року, зважаючи на зазначений у ній період часу, піддається сумніву щодо її достовірності та законності складення та видачі. Вказана довідка жодним чином не підтверджує законність відсутності ОСОБА_7 на службі та невиконання ним службових обов`язків упродовж тривалого періоду часу і не узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_9 , батьків обвинуваченого ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та іншим медичним документам, наданим самим обвинуваченим.
Неправомірність самовільної відсутності ОСОБА_7 на службі у вказаний період часу, без дозволу командування частини, без їх відому, всупереч встановленому порядку, без поважних на те причин, під час невимушеного лікування, яке він проходив всупереч висновкам ВЛК, протягом інкримінованого йому періоду понад один рік, підтверджено дослідженими судом доказами, які узгоджуються в їх сукупності.
Доводи захисту про те, що про проходження лікування обвинувачений повідомив командира військової частини рапортом через ІНФОРМАЦІЯ_4 , до якого додав відповідні медичні довідки, про що ствердили також батьки обвинуваченого, спростовуються повідомленням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.07.2017 року, яким стверджується, що з 24 вересня 2014 року по 30 березня 2016 року ОСОБА_7 до комісаріату з питань продовження лікарняної відпустки, неможливості прибуття до військової частини у зв`язку із хворобою, або тих чи інших питань, не звертався.
Інші доводи захисту правового значення для вирішення даної справи не мають.
За таких обставин справи суд вважає, що вчинивши нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Злочин, вчинений ОСОБА_7 , відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Обставиною, що пом`якшує його покарання, суд визнає вчинення злочину вперше.
Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Обвинувачений є особою молодого віку, характеризуються позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався, є учасником бойових дій та брав участь у проведенні антитерористичної операції, мав поранення, в даний час не являється військовослужбовцем, яким був тимчасово за мобілізацією, а тому суд вважає, що його виправлення в даному випадку можливе без ізоляції від суспільства і щодо нього слід обрати мінімальну міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким він повинен нести кримінальну відповідальність, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та недопущення вчинення ним нових злочинів.
Речові докази відсутні. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирати.
Процесуальні витрати, речові докази - відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яку може бути подано через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:/-/ підпис.

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського
міського суду ОСОБА_1