печерський районний суд міста києва
Справа № 756/5889/15-к
У Х В А Л А
09 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно вчинення
ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 перебуває на розгляді суду.
Захисники обвинуваченого в судовому засіданні заявили клопотання про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, обвинувачений підтримав думку захисників.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисників, зазначивши, що відсутні підстави для зміни міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.
Суд, заслухавши думку вказаних осіб, приходить до наступних висновків.
Так, згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На даний час у кримінальному провадженні виникли та стали достатніми підстави для висновку про можливість зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , що тримається під вартою на більш м`який.
Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).
Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного.
Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.
Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, особу обвинуваченого, стан здоров`я, суд вважає неможливим збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_7 залишати місце свого проживання.
Окрім цього, суд враховує ту обставину, що прокурорами не були надані докази на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 в повному обсязі, незважаючи на сприяння суду, прокурори неодноразово заявляли суду про відсутність можливостей у наданні доказів щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , який знаходиться під вартою протягом 1 року 10 місяців.
На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 5, 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 331 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, а саме до 06.02.2017 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Строк дії обов`язків, покладених судом, визначити до 06 лютого 2017 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладеного на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням обвинуваченим обов`язків покласти на прокурора.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1