АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/999/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №629/4938/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Лозова Харківської області,
громадянин України, з середньою освітою,
не працюючий, не одружений,
не військовозобов`язаний, зареєстрований за
адресою:
АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-21 червня 2013 року Лозівським міськрайонним
судом Харківської області за ч.1 ст.186 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
-24 червня 2014 року Лозівським міськрайонним
судом Харківської області за ч.2 ст.190 КК України до штрафу в розмірі 1020 грн., -
засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до відділу з питань пробації; повідомляти відділ з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з відділом з питань пробації.
Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 30 жовтня 2015 року, близько 15 години 48 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до магазину «Карі», розташованому за адресою: Харківська область, м.Лозова, вул.Благовіщенська, б.10, де знаходячись біля третьої секції з чоловічим взуттям, приміряв різні моделі кросівок. Скориставшись моментом, коли продавець відійшла від нього, ОСОБА_7 , повторно, таємно викрав чоловічі кросівки «T.Taccardi», які заховав собі під куртку, та почав виходити з магазину, однак його побачила продавець магазину ОСОБА_10 , яка окликнула і намагалася схопити ОСОБА_7 , але ОСОБА_7 вибіг із магазину, спричинивши потерпілому ТОВ «Карі Україна» матеріальну шкоду на суму 999 грн.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу він зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, знаходячись в стані алкогольного спяніння, з 2014 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу вживання опіоїдів із шкідливими наслідками, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше був судимий за вчинення аналогічних злочинів, переховувався від суду у зв`язку з чим стосовного нього обирався запобіжний захід тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги з наведених підстав, обвинуваченого та захисника, які вважали, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необґрунтованими та непереконливими.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, на які прокурор посилається в апеляційній скарзі.

Судом, згідно із ст.66 КК України, визнані обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.67 КК України, визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, але працює за договорами підряду і має на утриманні батька інваліда 2 групи, хоча він і неодноразово судимий і з 2014 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу вживання опіоідів, але слід врахувати, що на протязі тривалого часу, біля двох років після вчинення злочину, ОСОБА_7 інших злочинів не вчиняв і не встановлено, що він вживав наркотичні засоби, а з урахуванням того, що він відшкодував шкоду заподіяну злочином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, якщо він на протязі встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладенні на нього обов`язки, та вважає, що за таких обставин покарання, що призначено обвинуваченому, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не знаходить підстав вважати, що призначене покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_11 переховувався від суду та стосовного нього застосувався запобіжний захід тримання під вартою, то колегія суддів відмічає наступне.

Із матеріалів справи убачається, що дійсно стосовно обвинуваченого оголошувався розшук, що було обумовлено одноразовою неявкою на виклик до суду.

Але в подальшому, після звільнення з під варти, на протязі шести місяців обвинувачений виконував всі процесуальні обв`язки, а тому цей довід апеляційної скарги є непереконливим, а сам факт застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту не може бути визнаний як такий, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора і скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя
Судді: