Справа № 344/9644/17
Провадження № 1-кс/344/2772/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження за №0000940 від 27.06.2017р., -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з вказаним клопотанням, в якому просив накласти арешт на приміщення готелю «Прикарпатський», загальною площею 2697,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Метою ж застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Володілець майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України в судове засідання не викликався.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З матеріалів клопотання вбачається, що 15.11.2006р. між «ПриватБанком», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № LOK-КС-036 про позику грошових коштів, а з метою його забезпечення з вказаним банком укладено договір іпотеки про передачу в заставу банку приміщення готелю "Прикарпатський", що в АДРЕСА_1 .

У зв`язку з частковим невиконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в травні 2016 року з позовом про звернення стягнення на Предмет іпотеки. За результатами розгляду указаного позову, Калуським міськрайонним судом 09.08.2016 року по справі № 345/1262/16-ц було винесено заочне рішення, яке було переглянуте в апеляційному порядку і 09.11.2016 року постановлено апеляційним судом Івано-Франківської області нове рішення про надання права продажу ПАТ КБ "Приватбанк" предмету іпотеки із застосуванням процедури продажу згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», що дає право першочергового викупу власнику.

Однак, посадові особи ПАТ КБ "Приватбанк" рішення суду не виконали та 19.06.2017 року уклали договір купівлі-продажу готелю з ТзОВ «Целестія» за ціною 5 272 507 грн., хоча згідно повідомлень, адресованих ОСОБА_4 , яка мала право першочергового викупу, ПАТ КБ "Приватбанк" було запропоновано останній викупити вищезазначене приміщення готелю за ціною 34 345 530 грн.

Будучи допитаною потерпіла ОСОБА_4 надала детальні покази про обставини заволодіння приміщенням готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та показала, що службові особи ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції зловживаючи своїм службовим становищем, самовільно зняли арешт з приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 19.06.2017 (хоча в межах цивільної справи указане рішення прийнято не було) а уповноважені представники ПАТ КБ "Приватбанк" віджучили шляхом купівлі-продажу указаного приміщення ТзОВ «Целестія» згідно договору купівлі-продажу від 19.06.2017р., грубо порушивши умови виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.11.2016 року по справі №345/1262/16-ц, чим завдали їй матеріальну шкоду в особливо великих розмірах.

ОСОБА_4 враховуючи те, що ПАТ КБ «Приватбанк» ігнорує та не виконує рішення судів, звернулася з клопотанням до слідчого в якому просить в рамках досудового розслідування накласти арешт на майно, яке по праві належне їй, тобто на готель « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що в АДРЕСА_1 .

25.07.2017 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні нерухоме майно приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 2697,2 кв.м, що в АДРЕСА_1 , оскільки вказаний готель є об`єктом кримінально-протиправних дій і набутий ТзОВ "Целестія" кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а згідно з ч. 2 - документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Однак, з матеріалів клопотання не вбачається достатньо підстав вважати, що майно, яке прокурор просить арештувати, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, а сам факт винесення слідчим постанови про визнання майна речовим доказом, не може бути єдиною та виключною підставою вважати протилежне.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Тому, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки прокурором не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 31 липня 2017 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1