Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/151/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000724 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2016 року, якою стосовно

малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 7-го класу Приютівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, проживаючого АДРЕСА_1 , ухвалою Новоукраїнського районного суду від 03.02.2016 року застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд його бабусі ОСОБА_8 строком 1 рік,
та
малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 8-го класу Рівнянської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів, проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого, ухвалою Новоукраїнського районного суду від 03.02.2016 року застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження строком 1 рік,
застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді їх направлення до спеціальної навчально виховної установи для дітей і підлітків до їх виправлення, на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 14 291 (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто одна) грн. 28 коп., солідарно

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_13 ,

захисника адвоката ОСОБА_14 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2016 року застосовано до малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру у вигляді їх направлення до спеціальної навчально- виховної установи для дітей і підлітків до їх виправлення, на строк один рік.

Згідно з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто суспільне-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, за таких обставин.
07.08.2016 року близько 23.00 год., малолітній ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю із малолітнім ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, та реалізовуючи його, шляхом вільного доступу проникли на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 та належить потерпілому ОСОБА_12 .
Перебуваючи на території вказаного подвір`я, малолітні ОСОБА_7 з ОСОБА_9 з корисливою метою, проникли до середини трактора ХТЗ 17221, д/н НОМЕР_1 синього кольору, який належить потерпілому ОСОБА_12 , та з мотивів розважитися, шляхом натискання кнопки запалення запустили двигун транспортного засобу та привели його в рух.
В подальшому, реалізовуючи свій протиправний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 із ОСОБА_9 , перебуваючи в кабіні трактора ХТЗ 17221 д/н НОМЕР_1 привівши його у рух, скерували транспортний засіб в напрямку виїзду з території домоволодіння та в подальшому, з опущеним плугом виїхали в напрямку с. Куликова Балка Новоукраїнського району.
По вул. Сахалінська в с. Куликова Балка Новоукраїнського району ОСОБА_7 із ОСОБА_9 не впорались із керуванням викраденого транспортного засобу та допустили перекидання трактора, внаслідок чого виникли пошкодження двигуна НОМЕР_2 , переднього лобового скла кабіни, тяги навіски 151.56.052 повздовжньої (лижі) трактора ХТЗ та лемеша до плуга 10-5.
Відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи № 637 від 30.08.2016 року, ринкова вартість відновлювального ремонту двигуна ХТЗ 17221, заводський номер НОМЕР_3 складає 17591,02 грн., станом цін на 07.08.2016 року, вартість одного переднього (лобового) скла кабіни трактора ХТЗ 17221 складає 315,48 грн., вартість однієї тяги навіски 151.56.052 повздовжньої (лижі) трактора ХТЗ 17221 складає 1725,77 грн., вартість одного лемеша до плуга ПЛ5 складає 397,45 грн.
Таким чином, внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 завдано матеріальну шкоду у розмірі 20 029,72 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій малолітніх, ставить питання про зміну ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у зв`язку істотним порушенням вимог КПК України. Просить вирішити питання про повернення речових доказів власникам: транспортного засобу трактора НОМЕР_4 з державним номерним знаком НОМЕР_5 потерпілому ОСОБА_12 , гумових черевиків зеленого кольору малолітньому ОСОБА_9 , знищення речового доказу сліду пальця рук, а також стягнути солідарно із законних представників малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_7 судові витрати на залучення експертів при проведення судово-товарознавчої експертизи № 637 від 30.08.2016 року у розмірі 350 грн.,які підлягають стягненню на користь експерта в рахунок оплати вартості експертизи. Покласти обов`язок доставити малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до спеціального навчально виховного закладу на уповноважений підрозділ Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області. В решті ухвалу районного суду залишити без зміни.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що всупереч вимог ст.ст. 372, 374, 500 КПК України судом першої інстанції при постановленні ухвали від 25.11.2016 року не вирішено питання речових доказів, а саме транспортного засобу трактора НОМЕР_4 із державним номерним знаком НОМЕР_5 , гумових черевиків зеленого кольору та сліду пальців рук, а також стягнення витрат на залучення експерта.

Також вказує на те, що районним судом в порушення вимог ч. 3 ст. 501 КПК України у вказаній ухвалі не покладено на уповноважений орган обов`язок доставити малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до спеціальної навчальної виховної установи для дітей та підлітків

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції змінити, пояснення захисника ОСОБА_14 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні ними суспільно-небезпечного кримінального діяння до досягнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 289 КК України, а також обґрунтованість обрання виду примусових заходів виховного характеру, жодним учасником судового розгляду не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає правильною кваліфікацію суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, а обраний судом першої інстанції вид примусових заходів виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально виховної установи для дітей і підлітків, що був застосований до малолітніх, обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції всупереч вимогам закону в резолютивній частині ухвали не вирішено питання стягнення судових витрат, а тому, на думку апелянта, їх слід стягнути солідарно із законних представників малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

За змістом ч. 2 ст. 124 КПК України, витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави тільки у разі ухвалення обвинувального вироку.

З викладених норм закону слідує, що кінцевим рішенням суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні було постановлення ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру до малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , але оскільки судом не було ухвалено обвинувального вироку, то і підстав для задоволення вимоги прокурора щодо стягнення витрат на залучення експерта, колегія суддів не вбачає.

В той же час, що стосується доводів прокурора про те, що судом першої інстанції при застосовуванні до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру не було прийнято рішення щодо долі речових доказів по даному кримінальному провадженню, то вони заслуговують на увагу.

Згідно зі п. 3 ч. 1 ст. 372 КПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема із резолютивної частини із зазначенням: висновків суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Як вбачається з наявних в матеріалах кримінального провадження постанов слідчого про визнання речовими доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 08.08.2016 року, трактор ХТЗ 17221 було визнано речовим доказом та передано на зберігання ОСОБА_12 , гумові черевики зеленого кольору та один слід пальця також були визнані речовим доказом та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів при Новоукраїнському ВП ГКНП в Кіровоградській області (т. 1, а. к.п. 123, 137).

З огляду на викладене,колегія суддів вважає за необхідне, ухвалу суду першої інстанції в частині вирішення питання речових доказів змінити та вирішити їх долю у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Окрім цього, колегія суддів погоджується із апеляційними доводами прокурора, з приводу того, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру не дотримано вимог ст. 501 КПК України, якою визначено, що при застосуванні до неповнолітнього примусового заходу у вигляді направлення до спеціального навчально-виховного закладу на уповноважений підрозділ органів Національної поліції покладається обов`язок доставити неповнолітнього до спеціального навчально-виховного закладу.

Таким чином, колегія суддів визнає за необхідне апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції стосовно малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_9 змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2016 року стосовно малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_9 змінити.

Речові докази по кримінальному провадженні: транспортний засіб трактор ХТЗ 17221, державний номерний знак НОМЕР_5 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_12 повернути останньому, гумові черевики зеленого кольору - передати за належністю ОСОБА_9 , слід пальця рук знищити.

Покласти обов`язок доставити малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до спеціального навчально-виховного закладу на уповноважений підрозділ Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області.

В решті ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2