Справа № 554/3364/17
Дата документу 13.06.2017
Справа № 554/3364/17
Провадження № 1-кп/554/272/2017
В И Р О К
Іменем України

13 червня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, судимого

30 грудня 1999 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 4 ст. 81, 44, ч. 3 ст. 81, 42 КК України (далі - КК) 1960 року на 3 роки 6 місяців позбавлення волі умовно з іспитовим строком на 2 роки зі сплатою штрафу в сумі 200 грн.;

18 червня 2003 року Апеляційним судом Полтавської області по п. п. «а», «б», «з», «и» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 140, 70 КК 1960 року на 10 років позбавлення волі. На підставі статті 71 КК шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком більш суворим за цим остаточно визначено покарання у виді 10 років позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України дії засудженого з ч. 2 ст. 140 КК перекваліфіковано на ч. 2 ст. 185 КК і за сукупністю злочинів на підставі ст. 42 КК остаточно визначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, звільненого 21 грудня 2009 року по відбуттю покарання;

26 квітня 2012 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 307 КК на 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна;

11 лютого 2015 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 309 КК на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і остаточно призначено 2 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 5 липня 2016 року по відбуттю покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :
7 січня 2017 року, близько 22 год., обвинувачений ОСОБА_7 разом з іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (далі Невідома особа), перебували в коридорі, біля входу до зали ігрових автоматів «Національна лотерея України», що по вул. І. Мазепи, 49 в м. Полтаві.
Помітивши, як в цей час в коридор зазначеного приміщення зайшли потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у ОСОБА_7 та Невідомої особи виник раптовий умисел на заволодіння їх особистим майном шляхом вчинення на них нападу із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи.
Реалізовуючи спільний, узгоджений корисливий намір на заволодіння чужим майном, який включав в себе миттєве та одночасне подолання опору обох потерпілих, з тим щоб виключити можливість кожного з них надати допомогу один одному, покликати на допомогу чи перешкодити у доведенні злочинного наміру до кінця в інший спосіб, ОСОБА_7 , діючи умисно за попередньою змовою разом з Невідомою особою, повторно, тобто як особа, що раніше вчинила розбій, завдав ОСОБА_6 удар кулаком в обличчя.
В подальшому, ОСОБА_7 , не зважаючи на те, що ОСОБА_6 вийшов з коридору на вулицю та почав просити того заспокоїтись, свої протиправні дії не припинив та двічі наніс удари кулаком в обличчя, від яких потерпілий впав на землю, після чого не менше трьох разів завдав йому удари ногою у взутті в голову.
Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_7 , відповідно до висновків судово медичних експертиз № 155 від 28 лютого 2017 року та № 476 від 14 квітня 2017 року спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді:
- закритої черепно мозкової травми струсу головного мозку, відкритого перелому кісток носу, шрамів шкіри лівого надбрів`я, виличної ділянки зліва, верхньої та нижньої губ зліва, які є наслідком загоєння ран м`яких тканин та кваліфікуються у сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- гіперпігментації шкіри ділянок 2-3-го пальців кісток лівої кисті, які є наслідком загоєння саден шкіри та кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.
Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, не менш як від чотирьохкратної дії травмуючих факторів.
Надалі, ОСОБА_7 , подолавши за допомогою вищевказаного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, опір ОСОБА_6 , обшукав кишені його одягу, з яких викрав мобільний телефон «Samsung GT-S5233T» з ІМІЕ 9039 вартістю 1000 грн. та грошові кошти в сумі 200 грн.
Одночасно з цими діями ОСОБА_7 , Невідома особа, діючи з ним за попередньою змовою, умисно для досягнення спільного злочинного, корисливого умислу, завдала ОСОБА_8 удар кулаком в ліву частину тулуба, після чого збив ударом ноги останнього з ніг на землю та завдав ногою у взутті не менше 3 ударів в голову, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді субкон`юнктивальний крововилив зовнішнього кута лівого ока в ділянці білкової оболонки, шрам лівої повіки, переломи ребер, тяжкість яких в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим.
Надалі, Невідома особа, подолавши за допомогою вищевказаного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, опір ОСОБА_8 , обшукав кишені його одягу, з яких викрав мобільний телефон «Lenovo A2010» вартістю 2750 грн. та грошові кошти в сумі 250 грн.
Після цього, ОСОБА_7 разом з Невідомою особою розпорядились вищевказаним майном потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на власний розсуд, чим спричинили їм матеріального збитку на суму 1200 грн. та 3000 грн. відповідно.
Обвинувачений ОСОБА_7 під час допиту в суді вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, зазначивши, що скоїв лише заволодіння чужим майном, яке підібрав на місці, де були побиті потерпілі, та показав, що 7 січня 2017 року, ввечері, він перебував в Інтернет кафе по АДРЕСА_2 . В цей час там відпочивали двоє невідомих осіб, як потім йому стало відомо, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які вели себе зухвало, голосно розмовляли, конфліктували з адміністрацією. Приблизно через годину охоронник попросив полишити їх кафе і ті вийшли з нього.
Після цього він почув лайку в коридорі та шум розбитих пляшок, на що ніхто із присутніх в Інтернет кафе не звернув уваги. Коли ж через декілька хвилин виходив на вулицю з кафе, то в коридорі на підлозі побачив розбите скло та мобільний телефон «Lenovo A2010», який привласнив. В цей же час поруч з Інтернет-кафе відбувалась бійка, в якій брали участь 3 - 4 особи, які наносили один одному удари руками та ногами, падали на землю. Він пройшов повз них та направився в район «Мотелю», де заклав знайдений телефон в ломбард, а виручені кошти частково витратив на гральні автомати. Про те, що знайдений телефон належить комусь з осіб, які бились біля кафе розумів, але встановлювати власника по даним телефонної книжки знайденого телефону не став, так як вирішив ним заволодіти.
Одночасно ж він заперечив свою причетність до побиття потерпілих та вчинення нападу на них з метою заволодіння чужим майном, оцінивши їх показання як обмову його до причетності у скоєнні злочину, свідченням чого, на його думку, є суперечливість їх показань щодо його зросту та інших ознак зовнішності, а також обставин вчинення злочину.
Аналізуючи показання обвинуваченого в сукупності з іншими доказами по справі, суд виходить з їх алогічності, очевидної надуманості та невідповідності іншим доказам по справі, а тому до уваги не приймає, розцінюючи їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене.

Вважаючи вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину доведеною, суд виходить при цьому з наступних доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_6 , в суді, показав, що 7 січня 2017 року, близько 19 год. 30 хв., він разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 зайшов до Інтернет кафе, де протягом години грали на ігрових автоматах, після чого пішли гуляти по місту. Близько 22 год. вони знову намагались зайти до того самого кафе, щоб випити кави. В коридорі на них напали двоє невідомих, одним з яких, як йому потім стало відомо, був обвинувачений, які побили їх. При цьому ОСОБА_7 заволодів його мобільним телефоном і грішми, витягнувши їх з його кишені. Наголосив, що обвинуваченого під час нападу на нього бачив з близької відстані, яка позволяла йому бачити останнього, а отже сприйняти його образ та впізнати в подальшому як особу, причетну до скоєння злочину.
Свої показання потерпілий підтвердив в ході слідчих експериментів під час досудового розслідування 30 січня та 7 квітня 2017 року, вказавши як на місце скоєння злочину, так і на механізм та спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень та заволодіння його майном і коштами ( а. п. 71-76, 83-89), протоколи про що та відеозапис до яких додана, були досліджені в суді.
При пред`явленні для впізнання по фотознімках він впізнав ОСОБА_7 як особу, що вчинила розбійний напад на нього та заволоділа його мобільним телефоном і коштами (а. п. 54-55).
Суд приймає до уваги протокол впізнання особи по фотознімках, проведений з участю потерпілого ОСОБА_6 , який був досліджений в суді, як належний і допустимий доказ по справі, оскільки впізнання обвинуваченого було проведено з додержанням необхідних при цьому процесуальних процедур, що спростовує твердження останнього про порушення, які нібито були допущені при цьому і які, на його думку, позбавляють суд можливості приймати до уваги цей факт як доказ по матеріалах кримінального провадження. Таких порушень при дослідженні судом наданого стороною обвинувачення доказу встановлено не було.
Оцінюючи показання потерпілого в сукупності з іншими доказами, суд зазначає, що вони в повній мірі узгоджуються як між собою, так і не суперечать іншим, є логічними, обґрунтованими та послідовними, а тому приймає їх до уваги як такі, що відповідають дійсності.
При цьому суд також враховує заяви потерпілого від 7 та 27 січня 2017 року, з якими той звертався до правоохоронних органів, повідомляючи як про факт його побиття обвинуваченим, так і заволодіння його майном і коштами, протоколи про що були досліджені під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді (а. п. 52-53, 57).
Відповідно до висновків судово-медичного експерта № 155 від 28 лютого 2017 року та додаткового висновку № 476 від 14 квітня 2017 року (а. п. 62-63, 92-94) у потерпілого ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, відкритого перелому кісток носу, шрамів шкіри лівого надбрів`я, виличної ділянки зліва, верхньої та нижньої губ зліва, які є наслідком загоєння ран м`яких тканин та кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Встановлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, кастет, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні, не менш, як від чотирьохкратної дії травмуючих факторів та можливо в строк і за обставин, на які посилається потерпілий ОСОБА_6 .
Показання потерпілого ОСОБА_6 , які він дав 30 січня та 7 квітня 2017 року в ході проведення слідчих експериментів з його участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи в пунктах механізму та давності та частково протирічать в пункті кількості встановлених тілесних ушкоджень, а саме під час вищевикладеного останній розповів, але не відобразив ушкодження в ділянці лівої кисті, які були встановлені у нього судово-медичним експертом при проведенні останньому судово-медичної експертизи.
Отже, судом встановлена і відповідність показань потерпілого ОСОБА_6 об`єктивним даним, які були отримані під час проведення судово-медичних експертиз за даними його огляду та слідчих експериментів, проведених з його участю, якими встановлені механізм та давність заподіяння йому тілесних ушкоджень, що були спричинені внаслідок нападу на нього та його побиття обвинуваченим ОСОБА_7 , що також є свідченням правдивості його показань.
Констатуючи цей факт, суд враховує також протокол слідчого експерименту, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_8 від 30 січня 2017 року (а. п. 66-70), який був досліджений в суді, в ході якого останній вказав не тільки на механізм спричинення йому тілесних ушкоджень та заволодіння його майном і коштами, що повністю узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , а й вказав на місце та обставини, за яких це було здійснено, а також на присутність при цьому останнього, як потерпілого, який також піддався нападу, так і обвинуваченого ОСОБА_7 того, хто цей розбійний напад разом з Невідомою особою вчинив, якого він впізнав при пред`явленні для впізнання по фотознімках, протокол про що був досліджений в суді ( а. п. 59-60).
З приводу отримання тілесних ушкоджень під час нападу на нього потерпілий ОСОБА_8 звертався в травмпункт 1-ї МКЛ та в обласне бюро судово-медичної експертизи, де було проведено його огляд, в ході якого він розповів про обставини нападу та у нього було виявлено закритий перелом 9-го ребра зліва, забійну рану лівого надбрів`я та верхньої губи (а. п. 58, 64-65).
Оцінюючи дані про обставини розбійного нападу, які навів потерпілий ОСОБА_8 , суд враховує їх повну узгодженість та відповідність з даними, отриманими з показань потерпілого ОСОБА_6 , що також дає підстави суду вважати показання останнього правдивими та такими, що відповідають дійсності.
На факт причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння розбійного нападу, вчинення якого йому інкримінується, вказують також показання свідка ОСОБА_9 , який під час допиту в суді підтвердив, що 7 січня 2017 року в той час, коли потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 перебували в Інтернет-кафе, там знаходився і обвинувачений ОСОБА_7 . Останній неодноразово заходив до зали ігрових автоматів, де перебували потерпілі до нападу на них, і виходив з неї. Він чув їх розмову між собою, в якій вони стверджували про наявність у них грошей, в тому числі і в іноземній валюті, що могло бути поштовхом до скоєння злочину. В той час, коли потерпілих били та на них було вчинено розбійний напад, останнього в залі не було.
Згідно довідки ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» від 25 січня 2017 року 7 січня 2017 року в ломбарді, що розташований по вул. Івана Мазепи, буд. 3 за договором фінансового кредиту обвинуваченим отримано кредит в розмірі 750,00 гривень під заклад мобільного телефону «Lenovo А2010 (іmеі: НОМЕР_1 ) (а. п. 61), який належить потерпілому ОСОБА_8 .
Факт оформлення під заставу викраденого у потерпілого ОСОБА_8 мобільного телефону підтверджується також відомостями оператора про мобільні зв`язки, відповідно до яких на мобільний телефон ОСОБА_7 7 січня 2017 року о 22 год. 39 хв. надійшло повідомлення від ломбарду на підтвердження факту оформлення угоди про заставу телефону потерпілого.
Відповідно до довідки ТОВ «Нова Пошта» особою з абонентськими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 являється контрагент ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_7 (а. п. 82).
Згідно протоколу огляду телефонних з`єднань, який був досліджений в суді ( а. п. 95-103), з телефону за номером НОМЕР_2 , який належав обвинуваченому ОСОБА_7 , на наступний після вчинення злочину день, тобто 8 січня 2017 року, було вставлено до мобільного телефону з ІМІЕ НОМЕР_4 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , картку оператора мобільного зв`язку обвинуваченого.
Відповідно до цього ж протоколу, в період часу з 20 год. до 22 год. 31 хв. мобільний телефон обвинуваченого був вимкнений. Після цього часу його телефон працював протягом всієї ночі, засвідчуючи при цьому факт його переміщення по місту до ранку.
Наведене дає підстави суду констатувати факт заволодіння обвинуваченим під час розбійного нападу за обставин, викладених вище, мобільними телефонами обох потерпілих і розпорядження викраденим на свій розсуд.
Аналізуючи наведені дані, у суду є підстави вважати, що обвинувачений за попередньою змовою групою осіб з Невідомою особою, заздалегідь приготувавшись до скоєння розбійного нападу, прибули в Інтернет-кафе, де готуючись до злочину, почали відстежувати осіб, які там знаходились, визначаючи серед них потенційний об`єкт нападу в подальшому. Про це, на думку суду, свідчить, зокрема той факт, що під час перебування в Інтернет-кафе мобільний телефон ОСОБА_7 до закінчення вчинення злочину був вимкнений.
Обравши потерпілих, як жертву нападу, вичекавши влучного для цього моменту, вони вчинили розбійний напад на потерпілих за обставин, викладених вище, спричинивши їм тілесні ушкодження та подолавши таким чином їх можливий опір, після чого заволоділи їх мобільними телефонами та коштами, якими розпорядились на власний розсуд, спричинивши кожному із них матеріальну шкоду, зазначену в обвинувальному акті, що повністю підтверджується наведеними вище доказами, які були безпосередньо досліджені в суді та які суд вважає належними та допустимими з мотивів, наведених вище.
В зв`язку з наведеним суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечує свою причетність до скоєння розбійного нападу, розцінюючи їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинення тяжкого злочину.
Зокрема, як надумане суд розцінює твердження обвинуваченого про те, що потерпілі обмовляють його у скоєнні злочину з якихось корисливих мотивів. Таких мотивів він не наводить, а судом під час розгляду матеріалів кримінального провадження їх не встановлено, оскільки до вчинення нападу на них ніхто із потерпілих обвинуваченого не знав, в будь-яких стосунках, в тому числі і конфліктних не перебував.
Не приймає суд до уваги і твердження обвинуваченого про те, що потерпілі були побиті іншими особами, а не ним та Невідомою особою. Про надуманість такого твердження, на думку суду, свідчить непослідовність показань обвинуваченого про обставини подій, які відбувалися в кафе як до, так і під час скоєння злочину, які спростовуються сукупністю наведених вище доказів, аналіз яких вказує на неспроможність та надуманість його тверджень і свідчить, з урахуванням його кримінального минулого, підтвердженням чому є досліджені в суді копії вироків, за якими він раніше засуджувався за вчинення особливо тяжких і тяжких злочинів, про його певні звички і звичайну ділову практику, яка повністю узгоджується з його поведінкою під час скоєння цього злочину і відповідно до ч. 3 ст. 88 КПК України є допустимою для доведення того, що вчинення цього кримінального правопорушення узгоджується із цією звичкою.
Недоведеним в суді суд вважає і твердження обвинуваченого про віктимність поведінки потерпілих, свідченням чому може бути їх нетверезий стан, в якому вони нібито перебували.
Надуманість цього твердження спростовується як показаннями потерпілих, які це заперечили, так і переглядом відеозапису, наданого стороною захисту, із якого видно, що поведінка потерпілих після їх побиття, мотивується не станом сп`яніння, а станом, викликаним у них наявністю тілесних ушкоджень, спричинених їм під час розбійного нападу обвинуваченим та Невідомою особою, про що вони стверджують. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про перебування потерпілих до або під час нападу на них, або вели себе провокуючи на вчинення неправомірних дій щодо них, стороною захисту не надано, а тому суд вважає надуманим.
Отже, проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні розбійного нападу на потерпілих з метою заволодіння їх майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 187 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що впливають на призначення покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше засуджувався за вчинення умисних особливо тяжких, в тому числі аналогічних злочинів, покарання за які хоча і відбув, однак має не погашену у визначеному законом порядку судимість, характеристику його особи, як такої, що не зайнята суспільно-корисною діяльністю та не має постійних джерел для забезпечення свого та своєї сімї існування, наявність на його утриманні малолітньої дитини, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, є демонстрацією зневаги до загальноприйнятих норм і правил поведінки та небажання виправитися, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність тих, які його обтяжують, відсутність стійких соціальних зв`язків та небажання займатися суспільно-корисною діяльністю, і приходить до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та перевиховання, а також соціальної реабілітації.
Оскільки обвинувачений засуджується до позбавлення волі, яке має відбувати реально, то суд з метою виконання вироку та упередження ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, вважає за необхідне обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальних витрат і речових доказів по матеріалах кримінального провадження немає.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначити йому покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з 21 лютого 2017 року, зарахувавши в нього час його перебування під вартою в зв`язку з обранням щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по цій справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення по цій справі у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 21 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1