Справа № 755/292/17
В И Р О К
іменем України
"10" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.11.2016 за № 0015738 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого менеджером з продажу у ФОП « ОСОБА_6 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 в листопаді 2016 року вступив у злочинну змову з особою № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на заволодіння грошовими коштами громадян, шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення шахрайських дій, ОСОБА_7 в мережі Інтернет знайшов оголошення про подобову здачу двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , доручення на розпорядження якою видано ОСОБА_4 .

В подальшому, 11.11.2016 в ході телефонної розмови з ОСОБА_4 , ОСОБА_9 домовився про проживання у вказаній квартирі строком на 1 добу з можливістю пролонгації договору оренди.

Цього самого дня, ОСОБА_9 , разом з особою № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, біля 19 години прийшли до вказаної вище квартири, де ОСОБА_9 , відрекомендував особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, як свою співмешканку, та представив її ОСОБА_10 .

Сплативши кошти в розмірі 600 гривень за добу проживання, вказані вище особи залишились в квартирі за адресою АДРЕСА_3 .

Після чого, достовірно знаючи те, що права розпоряджатись вказаним нерухомим майном він не має, наступного дня, тобто 12.11.2016 року, ОСОБА_5 розмістив в мережі Інтернет, на сайті «OLX» оголошення про здачу в довготривалу оренду квартири за адресою: АДРЕСА_3 по ціні 5000 гривень за місяць проживання, вказавши в даному повідомленні свій номер телефону.

Надалі, вказаним оголошенням зацікавився ОСОБА_11 , 12.11.2016 о 16 годині 00 хвилин, в ході телефонної розмови, ОСОБА_7 домовився з останнім про перегляд квартири на 18 години 40 хвилин.

Так, зустрівши ОСОБА_11 біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 , представився племінником власника квартири, та провів останнього до квартири за адресою АДРЕСА_3 , де на них вже чекала особа № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яку він представив своєю дружиною на ім`я ОСОБА_12 .

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами шляхом обману 12.11.2016 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, під час того як ОСОБА_11 прийшов до квартири з метою укладення договору оренди, маючи на меті створити у ОСОБА_11 враження, про те, що він дійсно є уповноваженою особою власника квартири та має всі права на розпорядження вказаною нерухомістю, повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що він є племінником власника квартири, який проживає за кордоном.

При цьому зазначив, що він раніше проживав у вказаній квартирі, проте на даний час вони придбали нову квартиру куди переїздять та забирають з квартири свої речі.

Вказані слова ОСОБА_5 підтвердила присутня особа № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, чим створили загальне враження у ОСОБА_11 про те, що угода щодо оренди квартири є законною.

Дійшовши спільної кінцевої згоди з орендарем, 12.11.2016 в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , що діяв як представник власника квартири, та особа № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка представилась дружиною ОСОБА_5 , ввели ОСОБА_11 в оману, а ОСОБА_11 , будучи переконаним в добропорядності останніх, погодився на укладення договору оренди квартири на умовах, що були запропоновані ОСОБА_5 .

Після оформлення договору оренди, діючи умисно, ОСОБА_5 та особа № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, шляхом обману, заволоділи грошовими коштами в сумі 10000 гривень, що належали ОСОБА_11 , як оплати за перший та останній місяці проживання, чим завдали ОСОБА_11 матеріального збитку на вказану суму.

Крім того, 11.11.2016 ОСОБА_5 , та особа № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження винайнявши квартиру за адресою АДРЕСА_3 , та сплатили за проживання за 1 добу.

В подальшому, перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , останні помітили, що в квартирі знаходиться різноманітна побутова техніка, та у них виник злочинний умисел, спрямований на умисне, таємне, повторне викрадення чужого майна з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що уповноважена особа власниці ОСОБА_4 в квартирі відсутня та їх дії зможуть залишитись таємними для неї, 12.11.2016 почали всі наявні в квартирі цінні речі складати до сумок, залучивши до цього брата особи № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, особи № 2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

В подальшому, 12.11.2016 приблизно о 19 годині 00 хвилин, після того як квартира за адресою АДРЕСА_3 була шляхом обману перездана на тривалий термін ОСОБА_11 , вказані особи, керуючись єдиним злочинним умислом, в присутності ОСОБА_11 , який не усвідомлював злочинного характеру дій останніх, умисно та таємно викрали з квартири наступні речі, що належать ОСОБА_4 , а саме: телевізор «Тошиба», вартістю 2800 гривень; електрочайник вартістю 230 гривень; посуд, зокерма: тарілки глибокі 4 шт, вартістю по 55 гривень кожна, 6 тарілок плоских, вартістю по 35 гривень кожна, чайний сервіз на 6 персон вартістю 200 гривень, 6 великих чайних кружок, вартістю по 35 гривень кожна, 6 блюдець, вартістю по 15 гривень кожне, кофейні чашки 4 шт, вартістю по 20 гривень кожна, кофейні чашки, набір рюмок 6 шт, вартістю 25 гривень; 4 односпальні комплекти постільної білизни евростандарт, вартістю по 550 гривень кожен; 1 комплект постільної білизни, вартістю 100 гривень; комплект махрових рушників ( 3 шт) кремового кольору, вартістю 400 гривень; комплект махрових рушників ( 3 шт) помаранчевого кольору, вартістю 400 гривень; комплект махрових рушників ( 3 шт) кремово-коричневого кольору, вартістю 400 гривень; будівельні рулетки 2 шт, вартістю по 50 гривень кожна; кухонні рушники 10 штук, бувші у використання, вартістю 250 гривень; сувенірні блокноти, виробництва Німеччини, що не мають матеріальної цінності; побутову хімію, та косметичні засоби бувші у використанні, що не мають матеріальної цінності; чоловічі капці нові, гумові, вартістю 53 гривні; лляне простирадло, вартістю 600 гривень; керамічні горщики для квітів, 2 шт, білого та оранжевого кольору, вартістю по 90 гривень кожен.

Всіма своїми умисними діями, які виразились в таємному, викраденні чужого майна ОСОБА_5 , особи № 1 та № 2, матеріали відносно яких виділені в окремі провадження, завдали ОСОБА_4 матеріального збитку на суму 8748 гривень.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Зазначив, що за період, який пройшов з дня вчинення злочину, він повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання у дусі дотримання загальноприйнятних норм поведінки та моралі.

Також, крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими під час досудовим розслідуванням справи обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_4 та ОСОБА_11 в частині цивільних позовів, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб та за ч. 2 ст. 190 КК України так, як він скоїв заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивні характеристику за місцем роботи, стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя працює, раніше не судимий, не одружений), відсутність претензій матеріального характеру у ОСОБА_4 , що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію прокурора у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статей 185, 190 КК України із визначенням остаточного покарання на підставі ст. 70 даного Кодексу у виді позбавлення волі зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України.

Про можливість належної соціалізації особита допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстановленість зловживання алкогольними напоями,характер вчинених кримінальних правопорушень та відсутність за їх результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання, позицію потерпілої ОСОБА_4 та прокурора.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При цьому, суд звертає увагу учасників процесу, що розглянувши вказане кримінальне провадження у межах висунутого обвинувачення, вважає за необхідне замість вказівки в обвинувальному акті на конкретні прізвище імовірних співучасників, а саме ОСОБА_13 вказати особа № 1, матеріали відносно, якої виділено в окреме провадження; та ОСОБА_14 особа № 2, матеріали відносно, якої виділено в окреме провадження, виходячи з наступного.

З положень ст. 17 КПК України слідує, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На цей час, вказані особи перебувають у розшуку, провадження відносно них виділено з цього провадження.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».

Крім того аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції (995_004 ), є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції" (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (див. висновки з відповідної практики. Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (див. рішення у справі "Бьомер проти Німеччини" (Bohmer v. Germany), N 37568/97, п. 54, від 3 жовтня 2002 року). Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …», або ж обвинувачують у вчиненні злочину, «… та чітку заяву, зроблену за відсутості остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі "Ісмоїлов та інші проти Росії" (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...».

Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

При вирішенні цивільних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , кожного окремо, до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У судовому засіданні цивільний відповідач зазначив суду, що готовий відшкодувати шкоду завдану його діями цивільним позивачам у межах своєї вини.
Зокрема, зауважив, що на, цей час, відшкодував ОСОБА_4 , 4 000 гривень матеріальної шкоди та 10000 гривень матеріальної і 4000 гривен моральної шкоди ОСОБА_11 .
Цивільний позивач ОСОБА_4 пояснила суду, що їй дійсно відшкодовано 4000 гривень матеріальної та моральної шкоди, щодо відшкодування решти моральної шкоди, то від позову в цій частині вона відмовилася та зазначила, що на цей час претензій не має.

З цивільного позову ОСОБА_11 слідує, що матеріальна шкоди полягає із понесених ним витрат, щодо моральної шкоди, то вона ґрунтується на пережитих ним стражданнях в наслідок злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
У даному випадку, судом визнано доведеним, що всього своїми злочинними діями особи № 1, 2 матеріали відносно яких виділено в окреме провадження та ОСОБА_5 заподіяли матеріального збитку цивільним позивачам/потерпілим.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, а відповідно до ст. 26 КК України, співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.
Таким чином судом з`ясовано, що завдана шкода потерпілим була здійснена особами, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, та діями з єдністю наміру, у зв`язку з чим повинні нести солідарну відповідальність перед потерпілими.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, частиною 1 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У цій ситуації встановлено, згідно розписок ОСОБА_11 та ОСОБА_4 від 21.02.2017 та 20.02.2017, кожному із них, у цей період, уже у повній мірі відшкодовано матеріальну шкоду.

Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають до задоволення, враховуючи їх фактичне відшкодування.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини кожного з заподіювачів, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_11 , яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на його користь 4000 гривень та враховуючи, що на час розгляду справи дану суму відшкодовано позивачеві у задоволенні решти вимог відмовити, як і в частині позову ОСОБА_4 з даного питання з огляду на її особисте не підтримання у суді позову в цій частині.

Підстав для визначення запобіжного заходу обвинуваченому на цьоме етапі провадження суд не знаходить.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені суд по суті не вирішує з огляду на те, що за вчинення цих злочинів інші особи перебувають у розшуку, тож вирішення даного питання по суті в цьому провадженні може негативно вплинути на провадження відносно розшукуваних осіб при встановлені істини у їхній справі.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК Українита призначити покарання:

? за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

? за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 ,від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У задоволенні цивільних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , кожного окремо, до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) відмовити.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1