УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/2075/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Савин Козелецького району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, а врешті вирок суду залишити без змін. Прокурор вказує, що суд, призначаючи вид та розмір покарання, не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, тяжкість наслідків, що має місце лише одна пом`якшуюча обставина.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
.Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням на 2 роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно вироку суду першої інстанції 15.06.2015 року близько 20 години у с. Липляни Малинського району обвинувачений ОСОБА_7 з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 на грунті особистих неприязних стосунків, прибув на берег ставу, розташованого у центральній частині села.
Для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 знайшов ОСОБА_10 серед присутніх рибаків, підійшов до нього та наніс один удар кулаком правої руки в обличчя в область щелепи з лівої сторони, від чого останній похилився на ліву сторону, закриваючи обличчя від подальших ударів. Не припиняючи свої злочинні дії ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 ще три удари кулаком правої руки у праву сторону тулубу в область правої нирки. При спробі ОСОБА_10 захиститися шляхом нанесення ударів, ОСОБА_7 повалив останнього на землю, на лівий бік, та долонею правої руки наніс потерпілому один удар в обличчя в область лівої щоки та один удар кулаком правої руки по тулубу з правої сторони в область правої нирки.
В результаті нанесених обвинуваченим ОСОБА_7 ударів ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синцю правої поперекової ділянки з переходом на проекцію здухвяної кістки, розриву правої нирки, яке по своїй категорії відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер за місцем свого проживання в с. Липляни.
Причиною смерті ОСОБА_10 є закрита тупа травма тулубу з розривом правої нирки, яка ускладнилася заочеревною внутрішньою кровотечею, що зумовило порушення серцевої діяльності, дихання, функцій центральної нервової системи.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 проти задоволення апеляції та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення є обґрунтованими.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд при призначенні покарання враховуює ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З вироку суду першої інстанції видно, що при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, щире каяття та активне сприяння, повне визнання вини останнього.
Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції лише формально послався у вироку на ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, а фактично, призначаючи ОСОБА_7 покарання їх з достатньою повнотою не врахував, внаслідок чого необґрунтовано застосував ст. 75 КК України і постановив явно несправедливий вирок внаслідок м`якості.
Так, ОСОБА_7 , виходячи з санкції ч.2 ст.121 КК України та положення ч.4 ст.12 КК України, вчинив тяжкий злочин. Крім того, вчинений ОСОБА_7 злочин згідно ч.2 ст.121 КК України є умисний.
Як встановлено судом першої інстанції, спричинені ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження спричинили смерть останнього, тобто вчиненні ОСОБА_7 дії призвели до смерті людини.
Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, на які суд першої інстанції посилається як на обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачені п.1 ч.1 ст.66 КК України та рахуються як одна пом`якшуюча обставина.
Визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 чи її заперечення є правом останнього, а не пом`якшуючою обставиною, як зазначив суд першої інстанції.
Разом з тим, апеляційний суд, як пом`якшуючу ОСОБА_7 обставину, визнає наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей. Також враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, потерпіла не наполягає на його суворому покаранні.
За таких обставин, колегія суддів вважає за можливим при призначенні покарання ОСОБА_7 застосувати ст. 69 КК України і призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч.2 ст. 121 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У решті вирок залишити без змін.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
На вирок апеляційного суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: