АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/275/17 Справа № 711/2998/17 Категорія: ст. ст. 172, 173 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

користувача майном ОСОБА_7

апелянта, адвоката ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року, якою накладено арешт на майно, а саме автомобіль Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а :
Прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Черкаської області ОСОБА_11 18.04.2017 звернулась до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням про арешт автомобіля Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128 від 23 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в провадженні СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області перебували матеріали кримінального провадження № 0000780 від 18.06.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України за фактами крадіжки речей із домоволодінь, що за адресою: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 .

У ході здійснення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження за підозрою у вчиненні крадіжок із зазначених домоволодінь в порядку ст. 208 КПК України працівниками Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області затримано ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким у подальшому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, будучи допитаним в якості підозрюваного ОСОБА_12 повідомив, що 17 червня 2016 року ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_12 «заробити грошей» шляхом вчинення крадіжки з домоволодіння, що в с. Вергуни Черкаської області, на що останній погодився. В цей же день у вечірній час ОСОБА_13 покликав ОСОБА_12 до автомобіля Део Ланос, сірого кольору, в якому, окрім ОСОБА_13 , перебував ще один незнайомий ОСОБА_12 чоловік, який здійснював керування автомобілем. У подальшому зазначений чоловік почав розповідати, як необхідно проникнути до будинку та які саме цінні речі перебувають там. При цьому, він повідомив, що господарів будинку не буде вдома упродовж тривалого часу. Отримавши інструкції, вони попрямували до с. Вергуни Черкаського району Черкаської області для вчинення крадіжки. У ході розмови ОСОБА_12 зрозумів, що невідомий йому чоловік працює у поліції, оскільки останній на цьому наголошував не один раз, та казав, що звати його ОСОБА_14 . Прибувши до будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_12 разом із ОСОБА_13 проникли до будинку для вчинення крадіжки, а водій на ім`я ОСОБА_14 , від`їхавши від будинку, чекав їх до закінчення злочину для того, щоб відвезти із викраденим майном у м. Черкаси. По закінченню крадіжки, покидаючи будинок, ОСОБА_12 зрозумів, що забув стамеску, за допомогою якої вони проникли до будинку, та повернувся, щоб її забрати. Однак, в цей час до домоволодіння повернулись господарі будинку, які затримали ОСОБА_15 та викликати працівників поліції. При цьому, водій на ім`я ОСОБА_14 із ОСОБА_13 встигли зникнути із викраденим майном з місця вчинення злочину.

Ураховуючи показання підозрюваного ОСОБА_12 , процесуальним керівником у кримінальному провадженні до слідчого відділу прокуратури Черкаської області скеровано рапорт щодо причетності працівника поліції до вчинення крадіжки з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаним фактом СВ прокуратури Черкаської області 23 червня 2016 року розпочато кримінальне провадження № 0000128 за ч. 2 ст. 364 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування кримінального провадженні встановлено, що водієм автомобіля ОСОБА_16 , на якого вказував ОСОБА_12 , являється о/у четвертого управління Департаменту протидії наркозлочинності НП України ОСОБА_17 , а автомобіль Део Ланос, про який у своєму допиті вказує ОСОБА_12 , це автомобіль сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_10 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Автомобіль ОСОБА_16 є річчю, яка містить відомості, які використовуються як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме автомобіль Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 .

Ухвала мотивована тим, що автомобіль Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, й органом досудового розслідування доведено, що існує реальна загроза його знищення чи відчуження, а тому з метою збереження речового доказу необхідно накласти арешт на зазначений автомобіль.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна й негайно повернути ОСОБА_10 вилучене майно. Просить викликати до суду та допитати в якості свідків: ОСОБА_17 (адреса проживання: АДРЕСА_4 ); ОСОБА_18 (адреса проживання: АДРЕСА_5 ); ОСОБА_19 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ); ОСОБА_10 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Указує, що ОСОБА_10 передала автомобіль Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , в користування ОСОБА_7 , який 14.04.2017 р. був зупинений в м. Черкаси по бульвару Шевченка невідомими особами, які представилися працівниками поліції, однак на його вимогу жодних підтверджуючих документів не надали.

Зазначає, що огляд та вилучення автомобіля ОСОБА_16 проведено не уповноваженими на те особами, оскільки згідно з ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.04.2017 р. слідчому ОСОБА_9 надано право тимчасового доступу до транспортного засобу ОСОБА_16 . Разом з тим, дозволу на позбавлення права володіння та користування автомобілем Део Ланос шляхом його вилучення та поміщення на спеціально облаштований охоронюваний майданчик патрульної поліції суд не надавав. Фактичне затримання, огляд та вилучення автомобіля здійснювала не старша слідча в ОВС СВ прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 , а невідомі ОСОБА_7 особи. Під час затримання, огляду, відібрання, а також поміщення на спеціально облаштований закритий майданчик автомобіля, ОСОБА_9 присутня не була, документи не складала й не підписувала. Дозволу надати доручення на вчинення дій, вказаних у ухвалі місцевого суду від 03.04.2017 року іншим особам, слідчий суддя слідчій ОСОБА_9 не надавав. Слідча ОСОБА_9 доручення на вчинення дій по огляду та вилученню автомобіля невідомим особам, які проводили зазначені дії, не надавалися.

Крім того зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в рамках цього кримінального провадження не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи.

Також вказує, що будь-яких доказів причетності о/у четвертого управління Департаменту протидії наркозлочинності НП України ОСОБА_17 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, в матеріалах цього провадження не міститься. ОСОБА_17 не оголошено підозри та не допитано протягом 10 місяців досудового розслідування. При цьому, рапорт с/о в ОВС ВОМ УВБ в Черкаській області ДВБ НПУ ОСОБА_20 не може бути речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, оскільки він як оперативний працівник є зацікавленою особою. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що автомобіль Део Ланос є знаряддям/предметом злочину в рамках цього кримінального провадження, чим спростовується існування правової підстави для арешту автомобіля з метою забезпечення збереження речового доказу, тому на автомобіль не може бути накладено арешт.

Також зазначає, що автомобіль ОСОБА_16 не являється речовим доказом, на автомобілі жодним чином не може бути ознак вчинення злочину в рамках кримінального провадження № 0000128 від 23.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 364 КК України, адже автомобіль не може бути речовим доказом в розумінні зловживання владою або службовим становищем. Більше того, вилучений автомобіль ОСОБА_16 не може бути навіть тимчасово вилученим майном, оскільки не містить обов`язкових ознак, передбачених ст. 167 КПК України.

При цьому зазначає, що можливо транспортний засіб Део Ланос міг би бути знаряддям вчинення злочину у кримінальному провадженні № 0000780 від 18.06.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за фактом викрадення майна. Ні ОСОБА_17 , ні власник та володілець автомобіля в кримінальному провадженні № 0000780 не мають процесуальних статусів та навіть не були допитані. Також вказує, що слідча ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_11 в кримінальному провадження за ч. 3 ст. 185 КК України процесуальних повноважень не мають.

Зазначає, що на час звернення до суду з клопотанням про накладення арешту транспортний засіб вже був оглянутий слідчим, а тому усі сліди зафіксовані в протоколі, і сенсу накладати арешт на майно ОСОБА_10 вже не було, адже це позбавляє її права володіти та розпоряджатися своєю власністю, в той час, коли задачі слідства досягнуті.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу, вказавши, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Слідча підтримала позицію прокурора.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що в нього у користуванні був зазначений вище автомобіль, а точніше, ймовірно, його двійник зі зміненими номерами вузлів, який він придбав у травня 2015 року в м. Києві. Він просто передав продавцю кошти, а той передав йому технічний паспорт і автомобіль. У вересні 2016 року він потрапив на цьому автомобілі в ДТП, внаслідок чого змушений був продати його на запчастини, тому цього автомобіля фактично вже немає.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що він допомагав ОСОБА_17 продавати його розбитий після ДТП автомобіль по запчастинам. Автомобіль продали увесь, крім основного корпусу, який здали на металобрухт. Залишився тільки техпаспорт на автомобіль і номерні знаки.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показав, що він разом із ОСОБА_17 у травні 2015 року їздив до м. Києва, де останній придбав автомобіль Деу Ланос, сірого кольору з номерним знаком, який був зареєстрований у Черкаській області. Він знає, що ОСОБА_17 деякий час користувався цим автомобілем, а потім потрапив на ньому у ДТП.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України в реакції, яка діє з 29 лютого 2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Насамперед колегія суддів не вбачає достатньо обґрунтованою версію сторони захисту щодо автомобіля-двійника. За цією версією невідома особа, викравши у ОСОБА_10 техпаспорт на її автомобіль (що дійсно мало місце), переробив номера вузлів іншого схожого автомобіля, отримав дублікати номерних знаків і в травні 2015 року продав цей фіктивний автомобіль у м. Києві ОСОБА_17 . Тоді як справжній автентичний автомобіль продовжував перебувати у власності ОСОБА_10 , яка згодом, виготовивши дублікат вкраденого техпаспорту, передала його у користування ОСОБА_7 .

Сам факт існування такого двійника підтверджується виключно показами свідків, й немає даних, які в спростовували можливість передання автентичного автомобіля його власником в тому числі й ОСОБА_17 . Те, що цього автомобіля-двійника за показами свідків вже фактично не існує, унеможливлює достеменне встановлення не лише факту його існування у минулому, але і його фіктивності як такої.

Також, за умови сприйняття такої версії, достеменного встановлення потребує той факт, чи не є «двійником» саме арештований автомобіль, який перебував у власності ОСОБА_10 та був переданий у користування ОСОБА_7 . З метою перевірки цього слідчим цілком логічно була призначена відповідна експертиза, копію постанови про яку слідчий надала суду в судовому засіданні.

Наявність двох технічних паспортів на вказаний автомобіль, які були видані у різні роки, на ім`я власника ОСОБА_10 пояснюється даними про те, що один з цих техпаспортів є дублікатом, який виготовлений на заміну втраченому.

Постановою слідчого про визнання та приєднання речового доказу до матеріалів кримінального провадження від 14 квітня 2017 року автомобіль Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовими доказами та приєднано до кримінального провадження № 0000128 від 23 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (а.с. 09-10).

Колегія суддів вбачає, що зазначений автомобіль було належно визнано речовим доказом, оскільки він має важливе значення для ефективного здійснення досудового розслідування, адже міг використовуватися як знаряддя вчинення злочину.

Доводи захисника про те, що огляд і вилучення вказаного автомобіля проводив слідчий Грущинський, тоді як в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення такої слідчої дії надався слідчій ОСОБА_21 , колегія суддів бере до уваги, однак не вбачає, що ця обставина призводить до визнання результатів цієї слідчої дії недопустимими, оскільки слідчий Грущинський був належно включений до групи слідчих у відповідному кримінальному провадженні, про що у матеріалах провадження є відповідна постанова начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області від 14 квітня 2017 року.

Тому, керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 172, 173 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :