Справа № 463/6162/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/497/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження № 463/6162/15-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 02 жовтня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

і

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 29 січня 2015 року Личаківським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна. На підставі ст. 71 КК України до даного покарання, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 02 жовтня 2015 року та остаточно призначено покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з часу його затримання 10 листопада 2015 року. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 10 листопада 2015 року по день ухвалення вироку - 02 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_6 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна. На підставі ст. 71 КК України до даного покарання, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року та остаточно призначено покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу його затримання 10 листопада 2015 року. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 10 листопада 2015 року по день ухвалення вироку - 02 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін. Вирішено питання щодо речових доказів.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 08 листопада 2015 року близько 14 год., за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перебуваючи в парку «Погулянка» неподалік будинку № 88, що на вул. Пасічній у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном, побачивши потерпілу ОСОБА_2 , та з метою заволодіння її майном, реалізовуючи свій злочинний умисел, вчинили напад поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, який виразився у тому, що ОСОБА_7 заламав руки потерпілої ОСОБА_2 ззаду та тримав їх однією рукою стримуючи її опір, а в іншій руці тримав заздалегідь пристосований для вчинення нападу ніж, який приставив до щоки ОСОБА_2 та погрожуючи позбавленням життя, наказав віддати цінні речі. В цей же час ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел спрямований на викрадення чужого майна в групі з ОСОБА_7 скориставшись безпорадним станом потерпілої, зняв з її шиї золотий ланцюжок із хрестиком, з вух золоті сережки, перстень із пальця та викрали гроші в сумі 150 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втекли заволодівши майном потерпілої на загальну суму 18 000 грн. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілій ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження.
Крім цього, 10 листопада 2015 року, близько 16 год. ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перебуваючи в парку «Погулянка», що на вул. Вахнянина у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, побачивши неповнолітню потерпілу ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою заволодіння її майном, реалізовуючи свій злочинний умисел, вчинили напад поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 , яке виразилось у тому, що ОСОБА_6 наніс декілька ударів ОСОБА_12 в обличчя, а ОСОБА_7 в цей же час намагався забрати з рук останньої мобільний телефон марки НТС one М8 ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 7 000 грн. зі стартовим пакетом мобільного оператора «Лайф» вартістю 40 грн. на рахунку якого грошей не було, після чого намагались втекти з місця події однак були затримані перехожим. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяли неповнолітній потерпілій ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та заволоділи її особистим майном на загальну суму 7 040 грн.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить змінити вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ст. 69 КК України більш м`яке покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого ОСОБА_6 та є надто суворим. В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав та пояснив, що злочин вчинив через скрутне матеріальне становище та відсутність роботи. Судом не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочинів визнав; його поведінка викликана відсутністю грошей та необхідністю виховання неповнолітніх дітей; обвинувачений попросив вибачення у потерпілих та частково відшкодував завдану шкоду. Зазначене свідчить про визнання обвинуваченим своєї провини, що свідчить про менший ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і особи обвинуваченого, а тому призначене покарання у вигляді 8 років позбавлення волі є надто суворим та просить застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ст. 69 КК України більш м`яке покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом при призначенні покарання слід було застосувати положення ст. 69 КК України, врахувавши наступне: під час досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_7 щиро розкаювався у вчиненому; давав правдиві показання, активно сприяв розкриттю злочину; обвинувачений ОСОБА_7 перебуває у шлюбі; має на утриманні неповнолітніх дітей та дружину; проживає з мамою похилого віку, яка потребує догляду; позитивно характеризується за останнім місцем проживання; ОСОБА_7 бажає відшкодувати шкоду потерпілим. Враховуючи зазначене призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому відносно нього слід застосувати більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , а також обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити вирок суду без змін, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційних скарг.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинувачених в апеляційних скаргах не оспорюються.

Доводи апелянтів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через його суворість колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, на утриманні якого перебуває троє неповнолітніх дітей, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання, щирого каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання, рецидив злочинів, а тому призначене в межах, встановлених санкцією ч.2 ст. 187 КК України.

Усі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 (в тому числі й ті, на які є посилання в апеляційній скарзі) були предметом дослідження в суді першої інстанції та враховані судом при призначенні ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 187 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання, щирого каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання, рецидив злочинів, а тому призначене в межах, встановлених санкцією ч.2 ст. 187 КК України.

Усі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 (в тому числі й ті, на які є посилання в апеляційній скарзі) були предметом дослідження в суді першої інстанції та враховані судом при призначенні ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 187 КК України.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через суворість, немає.

Колегія суддів з урахуванням осіб обвинувачених, які раніше неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності, підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання не вбачає.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді семи років позбавлення волі є справедливим і за своїм видом, і за розміром, та необхідним, і достатнім для їх виправлення, та попередження нових злочинів, а тому визнає апеляційні скарги захисників необґрунтованими.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останні фактично були затримані о 17 год. 25 хв. 10 листопада 2015 року.
Ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2016 року до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, й вироком Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року запобіжний захід залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Відповідно до ч.2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції правильно встановив, що строк покарання обвинуваченим слід рахувати з дня затримання, однак не врахував, що вирок не вступив в законну силу.
Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 листопада 2016 року (часу затримання) по 01 грудня 2016 року (постановлення ухвали апеляційного суду й набрання вироком законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 листопада 2015 року по 01 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_14