Справа № 554/3519/17
Дата документу 26.05.2017
Справа № 554/3519/17
Провадження № 1кп/554/274/2017
26 травня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, пенсіонера, розлученого, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в :
9 грудня 2016 року, близько 16 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «HYUNDAI Accent» д. н. з. НОМЕР_1 , рухався по проспекту Першотравневому від вулиці Шевченка у напрямку вулиці Небесної Сотні в м. Полтаві. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу в районі перехрестя з вулицею Міщенка, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху України (далі - Правил), зупинив керований ним транспортний засіб перед вказаним пішохідним переходом, в зв`язку з «осліпленням» його світлом фар зустрічного автомобіля. Після цього в порушення п. 10.1 Правил, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав переваги в русі потерпілій ОСОБА_4 , яка переходила проїзну частину проспекту Першотравневого по пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «HYUNDAI Accent» д. н. з. НОМЕР_1 , розпочав рух автомобілем та допустив наїзд на неї.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи № 448 від 20 квітня 2017 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого двохкісточкового перелому правої гомілки зі зміщенням, кутовою деформацією; розриву дистального міжгомілкового синдесмозу та підвивиху правої стопи назовні, який утворився від дії тупого предмету, та різаної рани м`яких тканин першого пальця правої кисті, яка утворилась від дії предмету з гострим краєм, що кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 199 від 20 квітня 2017 року є порушення обвинуваченим ОСОБА_5 вимог п. п. 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України обвинуваченим знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати. Зазначив, що причиною скоєння ДТП явилась неуважність, яку він допустив під час руху при переїзді пішохідного переходу після «осліплення» його світлом фар зустрічного автомобіля. Він також визнав заявлений по справі цивільний позов, заявивши при цьому, що під час досудового слідства ним добровільно відшкодовано потерпілій двадцять дві тисячі грн.
Факт вчинення кримінального правопорушення за вказаних вище обставин підтвердила під час допиту в суді потерпіла ОСОБА_4 . Вона також зазначила, що обвинувачений дійсно відшкодував їй двадцять дві тисячі гривень, але вважає, що це є відшкодуванням їй матеріальної шкоди як за заподіяні тілесні ушкодження внаслідок наїзду на неї, так і за лікування інсульту, який, як вона вважає, стався у неї після ДТП, виникнення якого вона пов`язує з дорожньою пригодою. Вона також підтвердила факт добровільного відшкодування обвинуваченим двадцяти двох тисяч гривень заподіяної їй шкоди.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_4 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують його покарання, суд не знаходить.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.
Суд також враховує конкретні обставини справи, те, що обвинувачений вперше вчинив злочин та притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаявся у цьому, позитивну характеристику його особи, його вік та стан здоров`я, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують, і вважає за необхідне призначити йому основне покарання у виді штрафу, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.
Зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити йому основне покарання відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Суд, враховуючи конкретні обставини справи, поведінку обвинуваченого під час скоєння кримінального правопорушення і після цього, його щире каяття, не вважає за необхідне позбавляти його права керування транспортними засобами.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтями 1166, 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
В добровільному порядку обвинуваченим відшкодовано двадцять дві тисячі грн.
Потерпілою надані докази понесених нею витрат як за лікування ушкоджень, що були їй спричинені внаслідок ДТП, так і захворювання, яке з цим не пов`язано. В зв`язку з цим, суд позбавлений можливості вирішувати цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди та приходить до висновку про необхідність залишення його без розгляду.
Суд вважає, що потерпілій була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення злочину щодо неї вона зазнала інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, було завдано шкоду її здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в її житті. Нею було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на це, їй в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що позов потерпілої в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі п`ятнадцяти тисяч гривень.
Оскільки обвинуваченим добровільно відшкодовано потерпілій двадцять дві тисячі гривень, то суд включає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, в суму добровільно сплачену ним і вважає її відшкодованою, а тому в задоволенні позову в цій частині вважає за необхідне відмовити.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Речових доказів по справі немає.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому основне покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду, а в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовити в зв`язку з її добровільним відшкодуванням обвинуваченим.
Стягнути з обвинуваченого на користь держави 351,84 грн. судових витрат.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
СуддяОСОБА_1