АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/65/17 Справа № 711/9998/15-к Категорія: ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні. на вирок Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр. України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 01.10.2008 Соснівським районним судом за ст.ст. 186 ч. 2, 190 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений, з іспитовим строком на один рік.

2) 01.07.2009 Соснівським районним судом за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК країни частково приєднано не відбутий строк 6 місяців по вироку Соснівського р/с м. Черкаси від 01.10.2008 і кінцево визначено до відбуття 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 01.06.2013 по відбуттю строку покарання.

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу до покарання у виді 2 (двох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній у виді домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 2690 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішена доля речових доказів відповідно до положень ст.100 КПК Укпраїни,-

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 засуджений за те, що він 08.09. 2015 року близько 15 год., поблизу будинку № 87 по вул. Гагаріна в м. Черкаси, за ознакою повторності, вчинив пограбування пенсіонерки ОСОБА_8 , у якої шляхом ривка відкрито викрав пакет, в якому знаходились грошові кошти в сумі 2500 грн., мобільний телефон «Сони Еріксон» вартістю 150 грн. з сім-картою «Лайф», на рахунку якої були кошти в сумі 40 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2690 грн., після чого з викраденим з місця пригоди зник.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, вважає вирок суду незаконним в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через мякість. Вважає, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.69 КК України не врахував вимоги даної статті. При цьому, прокурор зазначає, що суд 1 інстанції залишив поза увагою тяжкість скоєного злочину, наявність неодноразових судимостей обвинуваченого за корисливі злочини, невідшкодування потерпілій завданих збитків. Тому, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду 1 інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом не виконані.

Так, висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину передбаченого за ч.2 ст.186 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.349 КПК України, яким суд дав належну оцінку і дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст. 186 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільку кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до змісту ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Стаття 69 КК України передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом за наявності кількох обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а призначення обвинуваченому навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно не справедливим.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд послався на пом`якшуючі обставини, зокрема щире каяття, активне розкриття злочину та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчинено повторно, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі.

Згідно з вимогами ст.12 КК України, даний злочин відноситься до категорії тяжких.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 „Про практику призначення дами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Проте, як вбачається з вироку при призначенні покарання ОСОБА_7 суд 1 інстанції належним чином не виконав вимоги ст.ст.65, 66, 67, 69 КК України та вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ і належним чином не врахував, що ОСОБА_7 вчинив умисний злочин проти особи похилого віку, який відноситься до категорії - тяжких злочинів, за який передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі, невідшкодував шкоди потерпілій, наявність неодноразових судимостей за корисливі злочини. Крім того, суд 1 інстанції не обґрунтував та не мотивував підстав про недоцільність та несправедливість призначення покарання ОСОБА_7 в межах санкції вказаної норми.

При таких обставинах покарання призначене ОСОБА_7 на підставі ст.69 КК України у вигляді 2 років 8 місяців позбавлення волі не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тому колегія суддів вважає, що в частині призначення покарання ОСОБА_7 вирок підлягає скасуванню з винесенням нового вироку.

Крім того колегія суддів враховує позицію Вищого спеціалізованого суду України, яка викладена в ухвалі від 04 жовтня 2016 року про те, що призначене покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.69 КК України не ґрунтується на вимогах закону і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, касаційна інстанція в своїй ухвалі від 04.10.2016 року, вказала, що при підтвердженні такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України є м`яким.

При цьому відповідно до положень ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.

Згідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів, у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, наявність двох судимостей за аналогічні злочини, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливий злочин проти власності щодо особи похилого віку.

В якості обставин пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, знаходження на утриманні двох неповнолітніх дітей.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів відносить: вчинення злочину останнім проти особи похилого віку.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин, дані про особу ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що з урахуванням пом`якшуючих обставин та стану здоров`я (хворий на туберкульоз) останньому слід призначити мінімальне покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

За вищевказаних обставин, вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_7 внаслідок м`якості в зв`язку з чим апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками кримінального провадження на протязі 3 місяців з дня його проголошення, а засудженим, що утримується під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий :

Судді :