Справа № 368/491/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/657/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 31.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року, якою засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2013 року засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

12 квітня 2017 року до Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 з проханням застосувати до нього ст. 81 КК України, оскільки він відбув ? частину призначеного судом покарання.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року скасувати, застосувати ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що за час перебування в ВК № 115 він своїм сумлінним ставленням до праці, дотриманням порядку, умов відбування покарання, добросовісною поведінкою довів своє виправлення та право на умовно-дострокове звільнення. Від адміністрації установи має 7 заохочень та декілька короткострокових виїзди за межі виправної колонії, що згідно ст. 111 ч. 4 КВК України, також вважаються засобами заохочення людей, які сумлінно ставляться до праці. По мірі можливостей відшкодовував завдані злочином збитки і якби він був би звільнений умовно-достроково в короткі терміни відшкодував би усі завдані збитки державі і потерпілим.

Крім того, апелянт вказав, що має і 3 дисциплінарні стягнення, одне з яких погашене і два зняті в установленому Законом порядку.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , котрий підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задоволити, думку прокурора, котрий апеляційну скаргу не підтримав та просив ухвалу суду залишити в силі, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом встановлено, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 24 лютого 2016 року ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 19 серпня 2013 року по 22 жовтня 2013 року у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Станом на 16 грудня 2016 року засуджений ОСОБА_7 відбув ? строку покарання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, за час відбування покарання у Кагарлицькій ВК № 115 засуджений ОСОБА_7 три рази допустив порушення вимог режиму відбування покарання за що був розглянутий на дисциплінарній комісії та притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Після проведення з ним додаткової виховної роботи почав змінювати в кращу сторону своє ставлення до відбування покарання, усвідомив помилковість своїх суджень, поведінка засудженого стала більш правослухняною та стабільною. На даний час засуджений ОСОБА_7 порушень не допускає, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці, має сім заохочень від керівництва установи, стягнень не знятих та не погашених не має.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки процес виправлення та перевиховання останнього має бути стабільним та послідовним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не лише виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, а й безпосередньо кару засудженого, а тому враховуючи наслідки, які настали від вчиненого ОСОБА_7 злочину, колегія суддів вважає явно передчасним вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його безпосереднім обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.

Суд першої інстанції під час розгляду провадження стосовно засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ: