АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/2417/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1443/17 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- захисника ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/790/1443/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11 квітня 2017 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, одруженого, маючого доньку 1993 року народження, пенсіонера, працюючого з 23.02.2017 року водієм ФОП ОСОБА_9 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

Як установив суд, 10 листопада 2015 року о 06 год. 25 хв., ОСОБА_8 керував автомобілем «ГАЗ 3110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по вул.Грицевця зі сторони вул.Зубарєва в напрямку вул.Роганської в м.Харкові.
В процесі руху, ОСОБА_8 , перетинаючи пішохідний перехід, який розташований в районі буд.44 по вул.Грицевця та перед яким зупинився транспортний засіб, який рухався у попутному напрямку і надавав дорогу пішоходу, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
- 18.4. «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину по пішохідному переходу, справа наліво по ходу руху автомобілю «ГАЗ 3110».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 спричинені наступні тілесні ушкодження: важка закрита черепно-мозкова травма: крововиливи під оболонки головного мозку у вигляді пластинчатої субдуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, субарахноїдального крововиливу, забій головного мозку з вогнищами контузії-розтрощування медіабазальних відділів лобових часток; синці і садна потиличної області, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Дії водія автомобілю «ГАЗ 3110» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п.10.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи обґрунтованості засудження, правильності кваліфікації його дій та справедливості призначеного основного покарання за його видом і розміром, просить вирок суду змінити, звільнивши його від додаткового покарання. Зазначив, що суд не врахував, що протягом 30 років роботи водієм він ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, його професія водія - єдине джерело існування його сім`ї, а посилання суду на те, що він будь-яких відшкодувань потерпілому не проводив та відсутність даних, що вказують на щире каяття обвинуваченого, є безпідставними, оскільки виплати потерпілому проводить страхова компанія, а свою вину він визнав в повному обсязі та публічно вибачився перед потерпілим.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.
При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, неповнолітніх дітей не має, за місцем мешкання характеризується задовільно, пенсіонер, працює водієм, пом`якшуючі покарання обставини визнання вини, публічне вибачення перед потерпілим за вчинене, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Разом з тим, враховуючи обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення обвинуваченим трьох пунктів Правил дорожнього руху України та наслідки які настали у виді заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність звільнення ОСОБА_8 від додаткового покарання, навівши цьому належні мотиви.
Що ж стосується посилання у скарзі обвинуваченого на те, що його професія водія - єдине джерело існування його сім`ї, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для звільнення ОСОБА_8 від додаткового покарання, оскільки суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого.

Крім того, враховуючи, що за час судового розгляду обвинувачений будь-яких відшкодувань потерпілому ОСОБА_11 не проводив, щирого каяття не висловлював, хоча й визнавав свою вину, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав ці обставини пом`якшуючими покарання, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в цій частині, є безпідставними.

З огляду на наведене, підстав для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення
Головуючий:

Судді: