АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/3283/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/280/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 24.12.2014р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000929 відносно:
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.П`ятихатка,

Красногвардійського району АР Крим,

громадянина України, одруженого, офіційно

не працевлаштованого, зареєстрованого та

мешкаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017р.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017р., ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2р.
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного і додаткового покарання з випробуванням, строком на 2р.
На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 7795, 14 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь малолітньої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання, щодо речових доказів вирішено.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10
потерпілий ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_11
захисник обвинуваченого ОСОБА_12
В С Т А Н О В И Л А:
Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2р.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на 2р.
На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.
23 грудня 2014р., приблизно о 17.20 год. ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автобусом «SCANIA CR-112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно тимчасового реєстраційного талону ДАР №426990 належить ОСОБА_14 , у темний час доби рухався по прилеглій території ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» в районі будинку №302 по вул.Електрометалургів, м.Нікополь та виконуючи під`їзд до зупинки громадського транспорту для здійснення посадки пасажирів, зупинився, після чого поновив рух автобуса заднім ходом та зупинив автобус поблизу посадкового майданчику зупинки.

При цьому, водій ОСОБА_13 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не врахував тих обставини, що пішоходи які чекали на прибуття рейсового автобусу, перебували поблизу від правої бічної частини керованого ним транспортного засобу, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, поновив рух автобусу праворуч у напрямку посадкового майданчику, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_15 , яка разом з іншими пішоходами перебувала у безпосередній близькості до автобусу.

Своїми діями водій ОСОБА_13 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), та 10.1 Правил дорожнього руху України, які передбачають наступне:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,

п. 10.1 « Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»:

Порушення п. 10.1 Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_13 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо- транспортною пригодою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синці в правій і лівій пара орбітальних областях, крововиливи в склерах обох очей, садно на правій бічній поверхні живота, синець на передній поверхні живота в надлобковій області, синець і садно на передній поверхні правого колінного суглобу, синець на передній поверхні лівого колінного суглобу, синець у середній третині лівої гомілки по передній поверхні, синець на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу з переходом на верхню третину лівої гомілки, синець у середній третині лівої гомілки по зовнішній поверхні, синець на зовнішній лівій щиколотці з переходом на ліву стопу, синець на внутрішній поверхні лівої стопи, синець на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, садно у нижній третині лівої гомілки по зовнішній поверхні, осадження на внутрішній поверхні лівого гомілкостопного суглобу. При внутрішньому дослідженні: крововилив у корені язика, крововилив у м`яких тканинах поперекової області спини зліва, крововилив у лівій навколо нирковій клітковині, відшарування підшкірної клітковини від м`яких тканин передньої поверхні тазу, забій і розрив брижі тонкої і товстої кишки, крововилив у черевну порожнину значного об`єму, забій сечового міхура, забій матки і яєчників, перелом верхньої гілки правої лобкової кістки, розриви правого і лівого крижо-клубового з`єднань тазу, перелом верхньої і нижньої гілок лівої лобкової кістки, перелом гілки лівої сідничної кістки, крововиливи у м`які тканини правого і лівого стегон по переднім поверхням, крововилив у лівому колінному суглобі, перелом латеральної щиколотки лівої малогомілкової кістки, крововилив у м`які тканини лівої гомілки у нижній третині внутрішньої поверхні з переходом на ліву стопу, крововилив у м`яких тканинах внутрішньої поверхні лівої гомілки у нижній- верхній третинах.

Враховуючи локалізацію та характер зовнішніх та внутрішніх тілесних ушкоджень, виявлені тілесні ушкодження виникли за умов нецентрального косого зіткнення пішохода з автобусом, з послідуючим переїздом колесами транспортного засобу.

Виявлені при дослідженні трупа тілесні ушкодження розглядаються сумісно як єдина травма. Поєднана травма живота, тазу і нижніх кінцівок у вигляді множинних переломів кісток тазу, перелому лівої малогомілкової кістки, забиття органів черевної порожнини і тазу, що ускладнились розвитком травматичного шоку, стосовно до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала о 21.00 год. 23.12.2014р. у приміщенні КЗ «Нікопольська міська лікарня №1 «Дніпропетровської обласної ради» за адресою: м.Нікополь, вул.Херсонська, буд. 56.

Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону при призначенні обвинуваченому покарання, а саме, положень ст.75 КК України.
При цьому прокурор вказує на те, що звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з випробуванням не передбачено нормами кримінального закону, тому звільнення обвинуваченого від додаткового покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того прокурор вказує на те, що при ухвалені оскаржуваного вироку, суд першої інстанції порушив вимоги ч.2 ст.124 КПК України, оскільки не стягнув з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме 1843,20 грн. за проведення автотехнічної експертизи №1041-15 від 24.03.2015р., що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України.
На думку прокурора зазначені ним порушення вимог матеріального і процесуального права являються підставами для скасування судового рішення з ухваленням нового вироку.
Потерпілий ОСОБА_8 , в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, просить відмовити прокурору у задоволенні його апеляційної скарги, оскільки вважає законним і обґрунтованим вирок суду першої інстанції, в частині призначеного обвинуваченому покарання.
Потерпілий зазначає, що до ухвалення оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_11 надав йому грошові кошти в розмірі 4000 грн., з яких 2000 грн. на поховання загиблої дружини і 2000 грн. в якості компенсації моральної шкоди, крім того пропонував йому ще грошові кошти, однак він відмовився приймати їх від обвинуваченого до ухвалення вироку.
ОСОБА_8 звертає увагу на те, що ОСОБА_11 працює водієм автобуса і іншого джерела доходів не має, тому на його думку позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами, позбавить його самого можливості отримувати кошти і відшкодовувати матеріальну і моральну шкоду завдану злочином.
ОСОБА_8 вважає, що вимога прокурора про позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами строком на 2р., не лише позбавляє його законного права на отримання компенсації матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, яка гарантована йому законом, а й суперечить положенням Конституції України, як основного закону держави, який має вищу юридичну силу.
Прокурор, який брав участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив її задовольнити, скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2р.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на 2р.
На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Потерпілий ОСОБА_8 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, наполягав на залишенні вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, без змін.
Обвинувачений ОСОБА_11 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції відносно нього, без змін.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_12 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, просила залишити їх без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.02.2017р. відносно її підзахисного ОСОБА_7 , без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченому покаранням у виді позбавлення волі строком на 4р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2р., з застосуванням ст..75 КК України, оскільки суд першої інстанції, врахував тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, прийнявши законне рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_16 покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами звільнив його на підставі ст.75 КК України від відбування зазначеного додаткового покарання, порушивши закон України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню.

Тому, доводи прокурора, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при звільненні обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від призначеного додаткового покарання, колегія суддів вважає законними.
Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У ч.1 ст.75 КК України встановлені види основних видів покарань до яких може бути застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а саме: у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням стосується тільки призначеної судом основної міри покарання, а призначені судом додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню.

У п.9 Постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 24.10.2003 N 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, із змінами, зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що ч.1 ст. 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Доводи прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.2 ст.124 КПК України, а саме не вирішення питання про стягнення процесуальних витрат, не підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що виходячи з приписів ст.537, 539 КПК України, прокурор має права звернутися до суду першої інстанції з поданням про вирішення зазначеного ним питання в порядку виконання вироку.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням вимог кримінального закону України, у зв`язку чим вирок підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити.
Змінити вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017р., яким ОСОБА_6 , визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в частині звільнення від відбування додаткового покарання з випробуванням.
Виключити з резолютивної частини вироку зазначення суду першої інстанції про звільнення від відбування ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з випробуванням строком на 2р.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання призначеного судом у виді позбавлення волі строком на 4р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2р.
На підставі ст.75 КК України, звільнити від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2р., з покладанням обов`язків, встановлених в п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, зазначеним у вироку.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4