Ухвала іменем україни 16 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000156, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК,

в с т а н о в и л а:

Вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від

10 березня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1

ст. 76 КК.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Вирішено питання про долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що

він 26 липня 2010 року приблизно об 11.00год. на березі річки Берладинка на зауваження ОСОБА_8 двічі вдарив рукою в підборіддя останнього.
Цього ж дня приблизно об 11.30 год. ОСОБА_7 на березі вказаної річки, що в районі кафе «Сосна», умисно завдав близько п`яти ударів руками в голову ОСОБА_8 , від чого останній упав на землю. В подальшому ОСОБА_7 дерев`яною палицею завдав ударів ОСОБА_8 по спині та правому плечі. У результаті таких дій ОСОБА_7 спричинив

ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними в момент заподіяння.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадженняза апеляційними скаргами прокурора та потерпілого скасував вирок районного суду в частині призначення покарання і ухвалив новий вирок, яким засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності винуватості та кваліфікації дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду

і з урахуванням усіх обставин кримінального провадження звільнити його підзахисного від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком.

У запереченні на цю скаргу потерпілий ОСОБА_8 , посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить вирок апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення. На думку потерпілого, в кримінальному провадженні відсутні будь-які обставини, які дали можливість застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах касаційної скарги, обговоривши наведені у скарзі та запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, установлених місцевим судом, у касаційній скарзі не оспорюються.

Що ж стосується доводів, викладених у касаційній скарзі,

про суворість призначеного апеляційним судом покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення

та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, покарання, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції із застосуванням ст. 75 КК, апеляційний суд правильно визнав таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення.

Так, апеляційний суд при призначенні засудженому покарання з реальним його відбуванням указав, що суд першої інстанції належним чином

не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_7 без відбування покарання і при вирішенні цього питання

не дав належної оцінки обставинам завдання ОСОБА_7 умисного тілесного ушкодження особі, яка є значно старшою за віком і є інвалідом. Крім того, апеляційний суд указав, що суд першої інстанції при вирішенні цього питання не зважив на те, що ОСОБА_7 не проявляв ініціативи до примирення з потерпілим ОСОБА_8 , цивільного позову не визнав і завдані збитки не відшкодував.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді реального його відбування без застосування ст. 75 КК є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів відповідно до вимог ст. 65 цього Кодексу. На думку колегії суддів, підстави вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим через його суворість відсутні.
Вирок апеляційного суду відповідає загальним вимогам до вироків.
Отже, при перевірці кримінального провадження в касаційному порядку неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів не виявила.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня

2016року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3