Справа № 739/181/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/390/2017
Категорія - в порядку виконання вироку. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав на відсутність підстав для застосування ст. 74 КК України, оскільки закон про кримінальну відповідальність, за яким був засуджений ОСОБА_8 , в бік пом`якшення не змінювався, покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає як чинному законодавству про кримінальну відповідальність України, так і нормам міжнародного права.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, ухваленим без належної оцінки наданих ним доказів, судових рішень, правового висновку та рішення Конституційного суду України, норм міжнародного права та практики Європейського суду .

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційного скарги засудженого, прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи и та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2006 року ОСОБА_8 був засуджений за сукупністю злочинів за п.п. 6, 12, 13 ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2007 року вирок суду залишений без змін.

Посилання засудженого на ряд судових рішень щодо заміни покарання особам засудженим до довічного позбавлення волі на строкове покарання, в даному провадженні не можуть бути прийняті до уваги. Такі рішення стосувалися осіб, які вчинили злочини до набрання чинності КК України в редакції від 05 квітня 2001 року, коли смертна кара була визнана неконституційним покаранням, а покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачав чинний на той час КК України.

Конституційний Суд України у справі про зворотну дію кримінального закону в часі (абзац 2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000), шляхом співставлення положень статей 8, 58, 92, 152, пункту 1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України та ст. 6 КК України, дійшов висновку, що виключно кримінальними законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється відповідальність за їх вчинення.

Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» №66069/09, 130/10, та №3896/10, «Ласло Магьяр проти Угорщини» №73593/10, як на підставу для заміни його покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі, задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1ст. 64 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі відрізняється від позбавлення волі на певний строк тільки істотністю та тривалістю позбавлень та обмежень прав і свобод особи, засудженої до цього покарання.

При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Так, ч.2 ст.87 КК встановлює, що актом помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менш як 25 років.

На відміну від Сполученого Королівства та Угорщини, в Україні передбачений порядок пом`якшення покарання особі, яка засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, з додержанням певних умов, в тому числі по відбуттю не менше 25 років покарання.

Порушуючи питання про скасування ухвали місцевого суду, засуджений ОСОБА_8 не навів конкретних фактів порушення судом його прав та законних інтересів, а виключно обмежився перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були.

Особлива тяжкість вчинених злочинів засудженим та його висока суспільна небезпечність як особистості, змусила суд застосувати найбільш суворий вид покарання, передбачений Кримінальним законом, який передбачає і особливий порядок пом`якшення покарання, проте на цей час такі умови відсутні, а відповідно і заява засудженого є безпідставною.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 424, 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11