Справа № 192/882/17
Провадження № 1-в/192/336/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" серпня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нікополь Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року за ч.3 ст.185, ст.198, ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 10 днів позбавлення волі; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28 листопада 2014 року по 04 січня 2015 року,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_6 ,

Початок строку: 28.11.2014 року
Кінець строку: 01.11.2018 року
В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В судовому засіданні пояснив, що на даний час вважає, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення. Просив його клопотання задовольнити.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що засуджений за весь час ув`язнення хоча і мав стягнення, проте останнім часом його поведінка змінилася, в липні 2017 року він отримав заохочення, а тому вважає, що засуджений став на шлях виправлення та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України в судовому засіданні вважав, що засуджений хоча і став на шлях виправлення, проте своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому заперечував проти умовно-дострокового звільнення.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що засуджений не довів свого виправлення.
Представник спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився повідомлений належним чином.
Враховуючи, положення ч. 5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, судом здійснено судовий розгляд у відсутність належним чином повідомленої особи, яка не з`явилась.
Суд, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 на момент подання клопотання відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з березня 2015 року.
Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_3 має три заохочення, застосовані до нього 03 листопада 2015 року, 26 липня 2016 року та 20 липня 2017 року. При цьому засуджений за весь період відбування покарання мав три стягнення, які застосовані до нього 25 липня 2016 року, 01 листопада 2016 року, 15 грудня 2016 року, тобто за останній час відбування покарання засуджений ОСОБА_3 мав стягнення, застосовані до нього за порушення умов праці (відсутній на зйомі з роботи, порушення локалізації). Застосування до засудженого заохочення в липні 2017 року свідчить про наявність позитивних змін в його поведінці, яких однак не достатньо для висновку про сумлінність такої поведінки.
Суд зазначає, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, а не за останній період відбування покарання.
Враховуючи те, що засуджений спочатку строку відбування покарання мав заохочення, а після цього його поведінка змінилася і до нього було застосовано три стягнення, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що сумлінною поведінкою довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає в дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Засуджений ОСОБА_3 за весь період відбування покарання має три стягнення, які чередуються з заохоченнями, а тому суд приходить до висновку що така нестабільна поведінка засудженого не дає суду підстав для визначення, що засуджений став на шлях виправлення.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений ОСОБА_3 на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Суд посилається на те, що відбуття певної частини призначеного покарання не є безумовною підставою для застосування ст. 81 КК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1