В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.01.2017 Справа №607/11197/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000362 від 26.09.2016 року відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пишківці, Бучацького району, Тернопільської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , головного спеціаліста Департаменту безпеки Головного Офісу по захисту банківських технологій Прикарпатського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 362 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :
Суд визнав доведеним, що 17.08.2010 року наказом Э.DN-ПП-2010-3597 ОСОБА_3 призначений на посаду головного спеціаліста Департаменту безпеки Головного Офісу по захисту банківських технологій Прикарпатського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - РУ ПАТ КБ «ПриватБанк») та йому надано доступ до автоматизованої системи - Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - ЄКБ) з присвоєнням особистого логіну DN050269РРР.

При цьому ОСОБА_3 було достовірно відомо, що інформація, яка обробляється та зберігається у ЄКБ, створена і захищена відповідно до Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про банки та банківську діяльність», має обмежений доступ та відноситься до банківської таємниці.

Разом з цим, приблизно в 20-х числах лютого 2016 року, в ході зустрічі в місті Тернополі (точне місце в ході досудового розслідування не встановлено) громадянина України ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , останній попросив свого знайомою ОСОБА_3 скопіювати з Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «Приват Банк» інформацію з обмеженим доступом, а саме персональні дані осіб по номерам мобільних телефонів, оскільки знав, що ОСОБА_3 обіймав посаду головного спеціаліста Департаменту безпеки ГО по захисту банківських технологій Прикарпатського РУ ГУ ПАТ КБ «Приват Банк» та мав доступ до вказаної інформації з обмеженим доступом.

Тоді ж, погодившись на вказане прохання, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_7 флеш-накопичувач марки «SР», моделі D33В29, ємністю 4 GВ, на якому знаходився файл зі списком номерів мобільних телефонів 38 осіб, з метою несанкціонованого копіювання на нього інформації з ЄКБ щодо персональних даних їх власників.

В подальшому ОСОБА_3 , перебуваючи на своєму робочому місці, за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Медова, 2, каб. 5 в період з 22.02.2016 до 03.03.2016 маючи право доступу до інформації з обмеженим доступом, що обробляється в автоматизованій системі ЄКБ, усвідомлюючи незаконність своїх дій, використовуючи свою робочу ПЕОМ із ІР-адресою НОМЕР_1 , флеш-накопичувач марки «SР», моделі D33В29. ємністю 4 GВ, а також особистий логін DN050269РРР та пароль, входив в ЄКБ та здійснював несанкціоноване копіювання інформації з обмеженим доступом, а саме даних наступних осіб:

1. НОМЕР_2 ОСОБА_8

2. НОМЕР_3 ОСОБА_9

3. НОМЕР_4 ОСОБА_10

4. НОМЕР_5 ОСОБА_11

5. НОМЕР_6 ОСОБА_12

6. НОМЕР_7 ОСОБА_13

7. НОМЕР_8 ОСОБА_14

8. НОМЕР_9 ОСОБА_15

9. НОМЕР_10 ОСОБА_16

10. НОМЕР_11 ОСОБА_17

11. НОМЕР_12 ОСОБА_18

12. НОМЕР_13 ОСОБА_19

13. НОМЕР_14 ОСОБА_20

14. НОМЕР_15 ОСОБА_21

15. НОМЕР_16 ОСОБА_22

16. НОМЕР_17 ОСОБА_23

17. НОМЕР_18 ОСОБА_24

18. НОМЕР_19 ОСОБА_25

19. НОМЕР_20 ОСОБА_26

20. НОМЕР_21 ОСОБА_27

21. НОМЕР_22 ОСОБА_28

22. НОМЕР_23 ОСОБА_29

23. НОМЕР_24 ОСОБА_30

24. НОМЕР_25 ОСОБА_31

25. НОМЕР_26 ОСОБА_32

26. НОМЕР_27 ОСОБА_33

27. НОМЕР_28 ОСОБА_34

28. НОМЕР_29 ОСОБА_35

29. НОМЕР_30 ОСОБА_36

30. НОМЕР_31 ОСОБА_37

31. НОМЕР_32 ОСОБА_38

32. НОМЕР_33 ОСОБА_39

33. НОМЕР_34 ОСОБА_40

34. НОМЕР_35 ОСОБА_41

35. НОМЕР_36 ОСОБА_42

36. НОМЕР_37 ОСОБА_43

37. НОМЕР_38 ОСОБА_44

38. НОМЕР_39 ОСОБА_45

Вказану несанкціоновано скопійовану інформацію з ЄКБ ОСОБА_3 перемістив (скопіював) на флеш-накопичувач марки «SР», моделі D33В29, ємністю 4 GВ, що призвело до її витоку.

Тобто вчинив несанкціоноване копіювання інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах та зберігається на носіях такої інформації, що призвело до її витоку, будучи особою, яка має право доступу до такої інформації, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 362 КК України.

В подальшому ОСОБА_3 приблизно 05.03.2016 року, перебуваючи в місті Тернополі, несанкціоновано розповсюдив шляхом передачі громадянину України ОСОБА_6 , скопійовану на флеш накопичувач «SР», моделі D33В29, ємністю 4 GВ, інформацію з обмеженим доступом, створену та захищену у відповідності до Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про банк та банківську діяльність» та Закону України «Про захист персональних даних», яка оброблялась та зберігалась в ЄКБ, а саме наступних осіб:

1.01 ОСОБА_8

2. НОМЕР_3 ОСОБА_9

3. НОМЕР_4 ОСОБА_10

4. НОМЕР_5 ОСОБА_11

5. НОМЕР_6 ОСОБА_12

6. НОМЕР_7 ОСОБА_13

7. НОМЕР_8 ОСОБА_14

8. НОМЕР_9 ОСОБА_15

9. НОМЕР_10 ОСОБА_16

10. НОМЕР_11 ОСОБА_17

11. НОМЕР_12 ОСОБА_18

12. НОМЕР_13 ОСОБА_19

13. НОМЕР_14 ОСОБА_20

14. НОМЕР_15 ОСОБА_21

15. НОМЕР_16 ОСОБА_22

16. НОМЕР_17 ОСОБА_23

17. НОМЕР_18 ОСОБА_24

18. НОМЕР_19 ОСОБА_25

19. НОМЕР_20 ОСОБА_26

20. НОМЕР_21 ОСОБА_27

21. НОМЕР_22 ОСОБА_28

22. НОМЕР_23 ОСОБА_29

23. НОМЕР_24 ОСОБА_30

24. НОМЕР_25 ОСОБА_31

25. НОМЕР_26 ОСОБА_32

26. НОМЕР_27 ОСОБА_33

27. НОМЕР_28 ОСОБА_34

28. НОМЕР_29 ОСОБА_35

29. НОМЕР_30 ОСОБА_36

30. НОМЕР_31 ОСОБА_37

31. НОМЕР_32 ОСОБА_38

32. НОМЕР_33 ОСОБА_39

33. НОМЕР_34 ОСОБА_40

34. НОМЕР_35 ОСОБА_41

35. НОМЕР_36 ОСОБА_42

36. НОМЕР_37 ОСОБА_43

37. НОМЕР_38 ОСОБА_44

38. НОМЕР_39 ОСОБА_45

тобто вчинив несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах та на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361-2 КК України.

26 вересня 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України радником юстиції ОСОБА_46 та обвинуваченим ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України. Під час судового розгляду сторонами було надано уточнену угоду про визнання винуватості.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361-2, ч. 2 ст. 362 КК України.

Крім того, згідно даної угоди прокурор, та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.361-2, ч. 2 ст. 362 КК України. Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання останньому за вчинені ним кримінальні правопорушення:

за ч.1 ст.361-2 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 362 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, без призначення додаткового покарання.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.361-2, ч. 2 ст. 362 КК України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст.361-2, ч. 2 ст. 362 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений зазначив, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Судом під час судового засідання з`ясовано, що права, які передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України роз`яснені ОСОБА_3 йому зрозумілі.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та Кримінального кодексу України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, суд розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст. 361-2 КК України, як несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах та на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, за ч. 2 ст. 362 КК України, як несанкціоноване копіювання інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах та зберігається на носіях такої інформації, що це призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації.

Найтяжчий злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим, з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч. 2 ст.469 КПК України і за своїм змістом відповідає вимогам ст.472 КПК України, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права визначені підпунктами 1,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В судовому засіданні судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена 26.09.2016 року відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на підставі даної угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст.65,66 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, його особу. Обставинами, які пом`якшують покарання, є те, що він повністю визнав свою вину, у вчиненому щиросердечно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Окрім того, суд до обставин що пом`якшують покарання обвинуваченому відносить ту обставину, що обвинувачений вчинив злочин вперше, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлені.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України.
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314,469,472,473,474,475 КПК України, Суд,-
УХВАЛИВ:
Затвердити укладену 26 вересня 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України радником юстиції ОСОБА_47 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості.
Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 362 КК України і призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 361-1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 362 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, без призначення додаткового покарання.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік .

Зобов`язати ОСОБА_3 у період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільській міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1