АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1306/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/1213/17
Категорія:ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000307 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 березня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, який не працює, без місця реєстрації, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого:
- 31.01.2012 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26.05.2014 року від покарання звільнений на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;
- 11.02.2015 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 04.10.2016 року вироком Московського районного суду м.Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання частково приєднано покарання невідбуте за вироком Московського районного суду м.Харкова від 04.10.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання 4 роки 2 місяці позбавлення волі.
Строк покарання визначено обчислювати з 4 лютого2017 року. Зараховано в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 4 лютого 2017 року по 14 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27 продовжено до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язанні із залученням експерта в сумі 351 грн. 84 коп.
Долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно вироку, 4 лютого 2017 року приблизно о 4.00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою : м.Харків, вул.. Киргизька,4, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та повторно , з метою особистого збагачення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом віджиму за допомогою викрутки, котра в нього була при собі, відчинив вхідні двері кіоску з продуктами харчування, який розташований біля будинку АДРЕСА_2 та проник всередину приміщення кіоску , після чого заволодів майном ОСОБА_8 , а саме мобільним телефоном марки «Nokia», вартістю 117,00 гр., грошовими коштами в сумі 162,75 гр., які знаходилися на полиці столу та цукерками «Chupa Chups» в кількості 53 шт., вартістю 260 гр. 98 коп.,які знаходилися на столі.
Після цього ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 540 гр. 73 коп..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити, пом`якшити призначене йому покарання. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт вказує на те, що він щиро розкаявся, сприяв у розкритті злочину, претензій до нього з боку потерпілого немає, що недостатньо враховано судом при призначенні покарання, внаслідок чого, на думку обвинуваченого, воно є занадто суворим.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404, 421 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в межах доводів поданої апеляційної скарги щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що його обтяжують.

Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 полягає у зайвій суворості призначеного покарання. З цим він пов`язує своє апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, що на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 44-45).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за вчинення таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення,вчинене повторно, у виді позбавлення волі, строком на 3 роки 6 місяців, тобто в межах наближених до мінімальних стосовно строку цього виду покарання, яке передбачено санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. Остаточне покарання за сукупністю вироків призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком - позбавлення волі, строком на 4 роки 2 місяці, в умовах його реального відбування. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, - визнання вини, щире каяття та повернення викраденого майна в добровільному порядку, обставин, які обтяжують покарання суд не встановив, а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі проти власності, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив в період випробування за попереднім вироком.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів обвинуваченого з неконкретизованими твердженнями про те, що існує низка обставин, що пом`якшують його покарання що начебто недостатньо врахована судом, або -, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. При цьому належить врахувати, що бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та визнання вини - охоплюється поняттям щирого каяття. Крім того, сукупність задовільних та незадовільних даних про особу винного були належним чином досліджені та встановлені судом першої інстанції, а також об`єктивно враховані при призначені ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України, що вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків - у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяців, за вчинення таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення,вчинене повторно, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання або переходу до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, об`єктивно відсутні інші обставини, які пом`якшують або істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ніж ті, що встановлені судом, а твердження щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (арк. 43-45), що призначені за злочин, передбачений за ч. 3 ст. 185 КК України, так і за сукупністю вироків.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за умисний, корисливий, тяжкий злочин, що був вчинений обвинуваченим.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 15 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 березня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 15 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4