Справа № 163/2594/16-к
Провадження № 1-кп/163/122/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000383 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нововолинськ Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, підземного електрослюсаря ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», неодруженого, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 25 липня 2016 року приблизно о 14 годині, керуючи власним автомобілем марки ЗАЗ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись лісовою грунтовою дорогою від озера «Мале Згоранське» в напрямку грунтово-щебеневої дороги між с.Згорани та с.Заозерне Любомльського району Волинської області, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п.1.5, який визначає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю громадян; п.п.б), д) п.2.3, які зобов`язують водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.10.1, який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.16.11, відповідно до якого, на перехресті нерівнозначних доріг водій, який рухається по другорядній дорозі, зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, - проявив грубу неуважність, а саме, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та не дав переваги у русі мотоциклу марки «Минськ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який наближався з лівої сторони, зі сторони с.Згорани, та рухався у напрямку с.Заозерне, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої водій мотоцикла ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатовідламкового внутрішньосуглобового перелому головки великогомілкової кістки із зміщенням відламків, перелому малогомілкової кістки із задовільним стоянням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми необережними протиправними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що 25.07.2016 року приблизно о 13:00 год. він на власному автомобілі марки «Део Ланос» рухався грунтовою лісовою дорогою від озера «Мале Згоранське» в напрямку смт. Шацьк. Під`їхавши до виїзду на грунтово-щебеневу дорогу, автомобіль повністю не зупиняв, рухався зі швидкістю приблизно 10 км/год., що дозволяло йому в ході руху пересвідчитись у тому, чи не рухаються на даній автодорозі інші транспортні засоби. Однак ліворуч, при виїзді на головну дорогу, ріс великий кущ, який обмежував йому видимість дороги з лівої сторони. Пересвідчившись, на скільки це було можливим в даній ситуації, у тому, що на тій дорозі відсутні транспортні засоби та пішоходи, з тією ж швидкістю руху почав виїжджати на дорогу, однак, проїхавши цей великий кущ, ліворуч, на відстані приблизно до 5 метрів, побачив мотоцикл, який рухався в його сторону, максимально наближено до правого краю проїзної частини. З метою уникнення зіткнення з даним мотоциклом, він відразу зупинив автомобіль, але зіткнення відвернути не вдалося, так як відстань між мотоциклом та його автомобілем була незначною. Від даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла отримав перелом кісток правої ноги. Крім цього вказав, що при виїзді на грунтово - щебеневу дорогу дорожнього знака «Дати дорогу» не було, тому для себе він вважав, що ці дороги рівнозначні. В судовому засіданні за те, що створив ДТП, попросив вибачення, у тому числі в потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 25.07.2016 року приблизно о 14:00 год. він на власному мотоциклі марки «Мінськ» рухався по дорозі з «гравієвим» покриттям від с.Згорани в напрямку с.Заозерне Любомльського району зі швидкістю руху приблизно у 20 км/год. Не доїжджаючи орієнтовно 5-ти метрів до прилеглої з правої сторони другорядної дороги, побачив, як з цієї дороги, раптово виїжджає автомобіль марки «Део Ланос», який не зупинився, тому він відразу почав гальмувати та кермо мотоцикла дещо повернув ліворуч. Однак, зважаючи на покриття дороги, його мотоцикл почало «заносити» у праву сторону до автомобіля. Оскільки відстань між даними транспортними засобами була незначною, відбулось їх зіткнення, а також його правої ноги з передньою частиною автомобіля бампером. Від даного зіткнення він відчув сильну різку біль у правій нозі, а в подальшому був госпіталізований, у зв`язку з «багато- відламковим» переломом кісток правої ноги. Крім цього зазначив, що обвинувачений вибачення за скоєне у нього не просив, під час перебування у лікарні його не відвідував та будь-яких витрат на лікування не відшкодував, у зв`язку із чим до останнього має претензії матеріального характеру. Щодо міри покарання обвинуваченому, висловив особисту позицію про те, що останній за вчинене заслуговує суворої міри покарання в умовах ізоляції від суспільства, однак в подальшому, на стадії судових дебатів, з даного питання погодився з думкою прокурора, який просив призначити ОСОБА_5 два роки обмеження волі із застосуванням одного року іспитового строку та з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а його захисник, потерпілий та прокурор, кожен зокрема, не мають жодних заперечень щодо встановлених обставин, при цьому позиція учасників кримінального провадження є добровільною, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення і винуватості обвинуваченого у вчиненні даного суспільно-небезпечного діяння.

У зв`язку з цим, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням висновку судово-медичної експертизи та характеризуючими даними особи обвинуваченого.

Згідно висновку судово-медичного експерта за №144 від 16.08.2016 року, у потерпілого ОСОБА_4 зафіксовано: багатовідламковий внутрішньосуглобовий перелом головки великогомілкової кістки із зміщенням відламків; перелом в/з малогомілкової кістки із задовільним стоянням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я, так як для свого лікування потребують часу більше 21-ї доби.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у суду немає.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,а також позицію потерпілого.

Окрім цього, суд, при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого, зважує на роз`яснення, наведені у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить активне сприяння останнього розкриттю злочину та добровільне відшкодування витрат закладам охорони здоров`я на лікування потерпілого, який потерпів від злочину.
Між цим, суд виключає наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття обвинуваченого, оскільки така обставина в судовому засіданні свого підтвердження не знайшла, про що засвідчила поведінка останнього, яку суд оцінює не інакше, як пасивну. Незважаючи на те, що ОСОБА_5 в залі суду попросив вибачення у потерпілого, однак, на переконання суду, таке вибачення носить виключно формальний характер, оскільки обвинувачений будь-якого жалю з приводу вчиненого та його наслідків не висловив та про це не свідчила його поведінка з часу вчинення дорожньо-транспортної пригоди, про здоров`я потерпілого жодного разу не цікавився, як і не цікавився про можливі зміни в житті останнього, у зв`язку з ушкодженням здоров`я від його неправомірних дій, та, поміж цього, заподіяних збитків, в тому числі й частково, потерпілому не відшкодував.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Суд також враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винного, зокрема, те, що останній є здоровою працездатною особою молодого віку, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується виключно з позитивної сторони, вперше притягується до кримінальної відповідальності, при цьому за вчинення злочину з необережності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має матір - інваліда ІІІ-ї групи, батька пенсіонера, а також думку потерпілого, який підтримав позицію прокурора про призначення винному у ДТП умовного покарання з позбавленням права керування транспортними засобами.
З урахуванням наведеного, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 основне покарання, в межах санкції частини статті, за якою він притягується до відповідальності, у виді обмеження волі та з огляду на те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення необережного злочину, на підставі ст.75 КК України, звільняє його від відбування призначеного основного покарання із випробуванням та визначає мінімальний однорічний іспитовий строк з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Крім цього, враховуючи характер та обставини допущення ОСОБА_5 грубих порушень Правил дорожнього руху, наслідки, які настали від його таких дій, ставлення останнього до цих порушень та його пасивну поведінку після вчинення злочину до потерпілої сторони, позицію самого потерпілого, а також те, що керування транспортним засобом не є основним заробітком обвинуваченого та єдиним джерелом для його існування, тому суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк, передбачений санкцією ч.1 ст.286 КК України.
Саме таке визначене обвинуваченому покарання, на переконання суду, буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, а також його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Враховуючи добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, завданої злочином, у вигляді витрат закладів охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину, в розмірі 7250,78 грн. (квитанції ТВБВ 10002/0115 Волинського Роб. стан. 11502 від 01.12.2016 року за №11 та за №12), у задоволенні цивільного позову Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Любомльської районної ради Волинської області та Волинської обласної ради до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування зазначеної шкоди, слід відмовити.
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в загальній сумі 2641,20 грн. за проведення: судової інженерно-транспортної (транспортно-трасологічного дослідження) експертизи (1760,80 грн.) та судової інженерно-транспортної (дослідження обставин та механізму ДТП) експертизи (880,40 грн.), відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У задоволенні цивільного позову Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Любомльської районної ради Волинської області та Волинської обласної ради до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої злочином, в розмірі 7250,78 грн., - відмовити, у зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим шкоди до ухвалення вироку.
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів за проведення:
- судової інженерно-транспортної (транспортно-трасологічного дослідження) експертизи у розмірі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 80 копійок;
- судової інженерно-транспортної (дослідження обставин та механізму ДТП) експертизи у розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) гривень 40 копійок.
Речові докази: транспортні засоби, які зберігаються на території штраф майданчика Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, повернути їх власникам: автомобіль марки ЗАЗ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , - ОСОБА_5 та мотоцикл марки Минськ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1