Справа № 464/6742/16-к Провадження № 1-кп/450/65/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.08.2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

перекладачів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

потерпілого ОСОБА_17 , представників потерпілого ТзОВ "Західбуденергозбереження" ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_20 та його представника (захисника) ОСОБА_21 , потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №0000060 від 25.01.2014 р., відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індуса, громадянина Республіки Індія, уродженця м.Ахмедабад штату Гуджарат Республіки Індія, зареєстрованого згідно тимчасової посвідки на постійне проживання для іноземців у АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, оскільки винаймав подобово квартиру в м.Тернопіль, з вищою освітою, не навчається, не одружений, розлучений, має на утриманні 2 (двох) малолітніх дітей, не інвалід, на території України працює керівником ТзОВ "Тріведі Мармур", не військовозобов"язаний, не військовослужбовець, безпартійний, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, позитивно характеризується за місцем реєстрації, раніше не судимий,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3, 4 ст.190 КК України,-

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_10 , 23.05.2013 р., перебуваючи в приміщенні готелю "Жорж" м.Львова, шляхом обману, з метою протиправного заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, уклав від імені керівника ТзОВ "Тріведі Мармур" договір з потерпілим ОСОБА_17 на поставку гранітної бруківки, отримавши та спричинивши останньому шкоду в розмірі 115000,00 грн., якими розпорядився, не мав наміру повертати та виконувати домовленості.

На початку грудня місяця 2014 р., обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи неподалік кінотеатру ім.О.Довженка, який розташований в м.Львові на пр.Червоної Калини, 81, повторно, шляхом обману, з метою протиправного заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, а саме грошовими коштами, отримав від потерпілого ОСОБА_20 38000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 572143,69 грн., а в подальшому у березні місяці 2015 р., перебуваючи на об"їзній дорозі неподалік с.Пасіки-Зубрицькі Пустомитівського району Львівської області, отримав від потерпілого ОСОБА_20 16000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 344846,98 грн., на поставку контейнерів з каменем, отримавши від останнього загальний розмір коштів в сумі 54000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 916990,67 грн., якими розпорядився, не мав наміру повертати та виконувати домовленості.

Обвинувачений ОСОБА_10 , в червні місяці 2015 р., неподалік ЗАТ "Львівський ізоляторний завод", який розташований в м.Львові по вул.Зеленій, 301, повторно, шляхом обману, з метою протиправного заволодіння чужим майном у великих розмірах, а саме грошовими коштами, отримав 2500,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 52514,90 грн., які належали потерпілому ОСОБА_20 , а в подальшому 01.07.2015 р. у будинку АДРЕСА_2 , отримав від потерпілого ОСОБА_20 105000,00 грн. та 26.07.2015 р., перебуваючи у Тернопільській області м.Підгайці на вул.Майдан Незалежності, 7, отримав у Підгаєцькому відділенні Тернопільської філії 48000 грошовий переказ від потерпілого ОСОБА_20 в розмірі 30000,00 грн., загальний розмір яких становить 160514,90 грн., на поставку паперу формату А-4, якими розпорядився, не мав наміру повертати та виконувати домовленості.

27.07.2015 р., обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в салоні транспортного засобу належного свідку ОСОБА_23 , за адресою АДРЕСА_3 , повторно, шляхом обману, з метою протиправного заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, надав потерпілому ОСОБА_22 розписку від 27.07.2015 р. про отримання від останнього 1620,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 35759,10 грн., та обіцянкою привезти "FORTEO teriparatide (rDNA origin)", якими розпорядився, не мав наміру повертати та виконувати домовленості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винність у вчиненому не визнав та, не заперечуючи вказаних в обвинувальному акті часу, дат і місця, пояснив наступне.

Точних дат, часу та місця він не пригадує, однак у 2013 р. свідок ОСОБА_24 , який є засновником ТзОВ "Спектр-Пласт", а директором (керівником) такого свідок ОСОБА_25 , познайомив його з представником потерпілого ТзОВ "Західбуденергозбереження" ОСОБА_18 , який є керівником останнього і повідомив, що має намір замовляти гранітну плиту. Договір поставки гранітної плити укладався між ТзОВ "Спектр-Пласт" в особі директора (керівника) ОСОБА_25 та ТзОВ "Західбуденергозбереження" в особі керівника ОСОБА_18 , а також між ТзОВ "Спектр-Пласт" в особі директора (керівника) ОСОБА_25 та юридичною особою "FORWARD FOUNDATION" в особі директора R.K. Jain, остання з яких знаходиться на території Республіки Індія. ТзОВ "Тріведі Мармур", керівником якого він є, це корпорація у яку входять 12 юридичних осіб, які є незалежними один від одного, мають своїх директорів та самостійно приймають будь-які рішення. Вказані юридичні особи, у тому числі "FORWARD FOUNDATION" в особі директора R.K. Jain, не підпорядковані ТзОВ "Тріведі Мармур". Жодного відношення як до вказаних вище договорів, так і до юридичної особи "FORWARD FOUNDATION", він не має, а учасником ТзОВ "Спектр-Пласт" став через деякий час після описаних подій. Оскільки юридична особа "FORWARD FOUNDATION" не поставила по договору гранітну плиту, то він разом із свідком ОСОБА_24 полетіли в Республіку Індію вирішити вказані проблеми.

Крім цього, точних дат, часу та місця він не пригадує, однак у 2013 р. представник потерпілого ТзОВ "Західбуденергозбереження" ОСОБА_18 , а також свідок ОСОБА_24 , познайомили його з потерпілим ОСОБА_17 , який декілька разів замовляв у нього гранітну бруківку і він йому її доставляв двічі або тричі за певну плату. В подальшому у кафе "Глорія Джинс" м.Львова він, як керівник ТзОВ "Тріведі Мармур", зустрівся з потерпілим ОСОБА_17 , де вони підписали договір на поставку гранітної бруківки вартістю 225000,00 грн. По вказаному договору потерпілий ОСОБА_17 повинен був здійснити предоплату в сумі 112500,00 грн., однак цього не зробив і вони знову зустрілись, вирішили здійснити розрахунки готівкою. Він отримав від потерпілого кошти в розмірі 112500,00 грн., які відправив через фірму товариша в Республіку Індію. Далі у нього розпочались негаразди в Республіці Індія, а саме вартість товару і перевезення зросла, про що ним було повідомлено ОСОБА_17 . Через деякий час по вказаному факту його викликали в поліцію, після чого він зустрівся з ОСОБА_17 , який змусив його написати розписку про необхідність повернення коштів в розмірі 175000,00 грн. з врахуванням упущеної вигоди потерпілим. В подальшому він по належній йому банківській картці "ПриватБанк" № НОМЕР_1 зняв з особистого рахунку в межах ліміту 5000,00 грн., які передав ОСОБА_17 , та 40000,00 грн. перерахував на особистий рахунок останнього, а після цього ще 10000,00 грн. передав потерпілому в м.Львові на вул.Личаківській. Зустрічей з потерпілим ОСОБА_17 він не уникав та жодних інших коштів, зокрема 60000,00 грн., у нього не брав.

Також, точних дат, часу та місця він не пригадує, однак у 2014-2015 р.р. свідок ОСОБА_26 познайомив його з потерпілим ОСОБА_20 та його сином ОСОБА_27 . Вказані свідки і потерпілий займались торгівлею гранітом та мармуром, а також мали зареєстровану на території Республіки Польща юридичну особу "Сільвареро" засновником якої був свідок ОСОБА_27 , останній з яких мав включити його у склад співзасновників, однак цього не зробив. Він допомагав вказаним особам з поставкою граніту та мармуру, а саме мав поставити з Республіки Індія декілька контейнерів зазначеного каменю у порт м.Гданськ Республіки Польща. На виконання усних між ними домовленостей у Республіці Польща свідок ОСОБА_27 дав йому 8000,00 доларів США, а ОСОБА_20 дав йому 38000,00 доларів США у м.Тернопіль в салоні автомобіля потерпілого. Вказані кошти він передав директору юридичної особи "FORWARD FOUNDATION" перебуваючи в Республіці Індія разом з свідком ОСОБА_26 та громадянином Польщі. Гроші передавав як посередник між юридичною особою " ОСОБА_28 " та юридичною особою "FORWARD FOUNDATION". Поставка граніту та мармуру мала відбутись після включення його у співзасновники юридичної особи "Сільвареро", яка зареєстрована у Республіці Польща.

Що стосується отримання від потерпілого ОСОБА_20 16000,00 доларів США за доставку каменю, то це неправда, оскільки про поставку вказаного товару була лише домовленість у період лютого-березня місяця 2015 р., тобто обговорювалась пропозиція між ним, свідком ОСОБА_27 та невідомим йому іноземним громадянином.

В кінці червня місяця 2015 р. у потерпілого ОСОБА_20 він попросив позичити йому гроші в сумі 105000,00 грн. на розмитнення 1 (одного) контейнера паперу формату А-4 і такі отримав з різницею в декілька днів, зокрема 30000,00 грн. по перерахунку, а 75000,00 грн. готівкою. Вказаний папір він показував потерпілому ОСОБА_20 як взірець. В подальшому йому вказаних коштів не вистарчало, а тому він хотів позичити в свідка ОСОБА_27 2500,00 доларів США, однак останній порадив йому звернутись до його батька потерпілого ОСОБА_20 . Суму 2500,00 доларів США йому позичила свідок ОСОБА_29 , до якої його скерував потерпілий ОСОБА_20 . Вказану суму свідок ОСОБА_29 була винна потерпілому ОСОБА_20 .

Суму розміром 6500,00 доларів США у потерпілого ОСОБА_20 та його родини він ніколи на будь-що не брав і не позичав.

Розписку-зобов"язання про позику в потерпілого ОСОБА_20 коштів у розмірі 116640,00 доларів США він написав під примусом останнього та його сина свідка ОСОБА_27 , однак в правоохоронні органи не звертався, оскільки був наляканий. Вважає, що повністю розрахувався з ОСОБА_20 та його родиною, оскільки віддав потерпілому автомобіль "Рендж Ровер", власником якого не був, а таким лише користувався.

У 2015 р., точного часу, дат та місця він не пригадує, був з однокурсником в Аеропорту м.Львова та познайомився з потерпілим ОСОБА_22 із яким зустрівся через декілька днів і останній попросив його привести ліки з Республіки Індія, зокрема "FORTEO teriparatide (rDNA origin)", які попередньо привозили такому студенти. Через деякий час він надав йому ОСОБА_30 з розрахунком вартості ліків і назвав суму 1620,00 доларів США, які отримав від потерпілого ОСОБА_22 27.07.2015 р., повідомивши при цьому про доставку на серпень місяць 2015 р. Після цього він попросив менеджера у Республіці Індія замовити ліки і такі були оплачені, однак під час їх доставки студентом на територію України, вони були вилучені в Аеропорту м.Львова з підстав відсутності на них документів. Після цього ним за власні кошти повторно були оплачені вказані ліки в Республіці Індія, а потерпілий ОСОБА_22 мав оплатити лише за їх доставку. Маючи намір відвідати Республіку Індія він повідомив потерпілого про особисту доставку на територію України зазначених медикаментів, однак ОСОБА_22 мав надати йому дозвіл Міністерства охорони здоров"я України на ввезення таких. Такого дозволу від потерпілого ОСОБА_22 він не отримав. В подальшому у них з потерпілим ОСОБА_22 відбувалась переписка по електронній пошті, де останній вимагав повернення коштів або доставку ліків. Кошти у нього були відсутні у зв"язку з повторною оплатою ним ліків, про що він повідомляв потерпілого ОСОБА_22 , як і про неможливість їх повернення, відправивши йому електронною поштою ще один Інвойс, стверджуючи при цьому що привезе ліки при наявності дозволу Міністерства охорони здоров"я України на ввезення таких. Вказані медикаменти продаються на території Республіки Індія, однак для їх вивезення необхідний дозвіл Міністерства охорони здоров"я Індії. Розписка потерпілому ОСОБА_22 про отримання коштів та необхідність привезти ліки була написана ним особисто.

Вважає себе невинним, оскільки заволодіти чужим майном шляхом обману наміру не мав, а займався бізнесом. Просить його виправдати.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_10 , його винність за ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.190 КК України, яка встановлена судом, стверджується наступними доказами :

-показаннями потерпілого ОСОБА_17 даними в судовому засіданні про те, що познайомившись з обвинуваченим ОСОБА_10 він замовляв в останнього гранітну бруківку і близько двох-трьох поставок вартістю приблизно 20-30 тисяч гривень кожна протягом одного року відбулись без жодних перешкод. В подальшому у готелі "Жорж" м.Львова при зустрічі з ОСОБА_10 , який був разом з братом, він уклав договір та передав обвинуваченому готівку в розмірі 125000,00 грн., яка на той час становила 20000,00 доларів США. Договір був підготовленим обвинуваченим ОСОБА_10 , який жалівся на проблеми з розмитненням у порту м.Одеса. Після цього обвинувачений не виконував умов договору, ухилявся зустрічей з ним і завдяки його активним діям повернув 10000,00 грн. та написав розписку про зобов"язання повернення 175000,00 грн., з яких неповернутих 115000,00 грн. і 60000,00 відсотки за те, що його обманув. Активні дії полягали в тому, що він їздив по різних міста території України, розшукуючи обвинуваченого ОСОБА_10 , який постійно його обманював по місце перебування. Кошти в сумі 125000,00 грн. були замовників, які в подальшому він був змушений їм відшкодувати;

-договором поставки від 23.05.2013 р. укладеного між керівником ТзОВ "Тріведі Мармур" обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_17 на поставку товару вартістю 225000,00 грн. з предоплатою 112500,00 грн. (т.2, а.с.18-23);

-розпискою від 23.01.2014 р. обвинуваченого ОСОБА_10 про необхідність повернення потерпілому ОСОБА_17 коштів в сумі 175000,00 грн. (т.2, а.с.24, 25);

-правовстановлюючими документами ТзОВ "Тріведі Мармур" керівником якого є обвинувачений ОСОБА_10 (т.2, а.с.26-28);

-показаннями потерпілого ОСОБА_22 даними в судовому засіданні про те, що у 2014 р. в Аеропорту м.Львова студенти Тернопільського інституту, які привозили йому з Республіки Індія ліки для матері, познайомили його з обвинуваченим ОСОБА_10 , який надав візитку з телефонами та інформацією про зайнятість в сфері гранітного каменю. В 2015 р. він домовився з обвинуваченим ОСОБА_10 , щоб знайомі останнього привезли йому з Республіки Індія вказані ліки, а саме "FORTEO teriparatide (rDNA origin)". Вказані ліки незареєстровані на території України, у продажі відсутні, однак вільно продаються на території Республіки Індія. На таку пропозицію ОСОБА_10 погодився, надав йому ОСОБА_30 (рахунок-фактуру) з вартістю і вони розпочали обговорювати обставини доставки ліків. Обвинувачений повідомив про необхідність грошей, оскільки його колега через 2 тиждні привезе медикаменти. В присутності брата на території Сихівського району м.Львова він передав обвинуваченому 1620,00 доларів США, а ОСОБА_10 написав розписку про отримання коштів та мав надати Інвойс, що його колега в Республіці Індія проплатив гроші за медикаменти. Через соціальні мережі він здійснював переписку з обвинуваченим, а далі від людей дізнався, що ОСОБА_10 його обманює, як і інших потерпілих з якими в подальшому познайомився. Після цього обвинувачений не відповідав на телефонні дзвінки, ухилявся від зустрічей, стверджуючи при цьому, що вказані ліки є на території України. Він звернувся в правоохоронні органи і в кінці листопада місяця 2015 р. обвинувачений вийшов з ним на зв"язок, повідомивши при цьому, що його обманював, однак домовленості виконає шляхом відправки ліків авіапоштою, але для цього потрібно дозвіл Міністерства охорони здоров"я України. Вказаний дозвіл він виготовив і вони довгий час обговорювали умови поставки, оскільки зазначені медикаменти транспортуються у термоконтейнерах. В грудні місяці 2015 р. обвинувачений написав йому у соціальних мережах, що він знаходиться в Республіці Індія і привезе ліки самостійно. Студенти, які попередні рази привозили ліки, через соціальні мережі написали йому, що обвинувачений ОСОБА_10 його обманює, що змусило знову ж звернутись в правоохоронні органи. В березні місяці 2016 р. обвинувачений визнав, що медикаментів на території України не має та погодився повернути кошти. Для цього він відкрив рахунок в банку, однак ОСОБА_10 пропав і жодного зв"язку з ним не було. В кінці літнього періоду він побачив через соціальні мережі обвинуваченого ОСОБА_10 у клубах на території України та звернувся в правоохоронні органи;

-показаннями свідка ОСОБА_23 даними в судовому засіданні про те, що 27.07.2015 р. йому подзвонив його брат потерпілий ОСОБА_22 , який повідомив, що домовився за ліки для їх матері, а саме " ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 )". Вказані ліки незареєстровані на території України, у продажі відсутні, однак вільно продаються на території Республіки Індія. Він поїхав з роботи і вони зустрілись в с.Пасіки-Зубрицькі Пустомитівського району Львівської області. На належному йому автомобілі він, його брат та обвинувачений ОСОБА_10 поїхали до нотаріуса у м.Львів в Сихівський район оформити отримання грошей. В нотаріуса їм роз"яснили, що це можна зробити шляхом укладення розписки. Після цього в належному йому автомобілі обвинувачений ОСОБА_10 написав розписку про отримання грошей в сумі близько 1300,00-1600,00 доларів США, а також розповідав, який він заможний і володіє на території Республіки Індія кар"єром. Кошти обвинуваченому передавав потерпілий ОСОБА_22 , а ліки мали бути доставлені на територію України протягом 1-2 тижднів. В подальшому доставкою ліків і поверненням грошей займався його брат;

-розпискою від 27.07.2015 р. обвинуваченого ОСОБА_10 про отримання від потерпілого ОСОБА_22 коштів в розмірі 1620,00 доларів США та обіцянкою привезти медикаменти (т.2, а.с.120);

-листом-повідомлення №18-0/7538-02 від 24.11.2015 р. Міністерства охорони здоров"я України про відсутність заперечень щодо ввезення на територію України незареєстрованих лікарських засобів, а саме "FORTEO teriparatide (rDNA origin)", для індивідуального використання хворою ОСОБА_33 (т.2, а.с.122);

-протоколом огляду предметів від 17.08.2016 р., а саме оптичного електронного носія на якому в період з 18.01.2015 р. по 19.03.2016 р. міститься переписка між ОСОБА_22 та ОСОБА_10 , згідно якої потерпілий вимагає оплаченого рахунку за медикаменти та їх доставку, повернення коштів в сумі 1620,00 доларів США, а обвинувачений уникає спілкування, переконує у наявності ліків на території України, обіцяє повернути кошти і спілкується в зухвалій формі (т.2, а.с.124-163);

-протоколом огляду предметів від 16.08.2016 р., а саме оптичного електронного носія на якому в період з 06.05.2016 р. по 04.06.2016 р. міститься переписка між потерпілим ОСОБА_20 , свідком ОСОБА_27 та обвинуваченим ОСОБА_10 , згідно якої останній переконує про наявність на території України належних потерпілому ОСОБА_22 медикаментів (т.2, а.с.97-116);

-показаннями потерпілого ОСОБА_20 даними в судовому засіданні про те, що з обвинуваченим ОСОБА_10 , який навчався у Медичному університеті м.Тернопіль, однак такий не закінчив, його познайомив свідок ОСОБА_26 . Обвинувачений розповідав, що займається гранітом та мармуром, оскільки його родич володіє кар"єром у Республіці Індія, а він є співвласником такого. Оскільки він, його син ОСОБА_27 , який є співвласником юридичної особи в Республіці Польща, та ОСОБА_26 займались бізнесом у сфері каменю, то вирішили мати ділові стосунки з обвинуваченим, який запропонував досить низьку ціну на мармур, а саме на 30% від вартості такого в Республіці Індія. Його син ОСОБА_27 літав з обвинуваченим в Республіку Індія та після повернення розповідав, що має деякі сумніви щодо ОСОБА_10 , оскільки останнього охорона не хотіла впускати на кар"єр, однак він не надав цьому значення. ОСОБА_10 отримав від нього на території України 38000,00 доларів США та від його сина на території Республіки Польща 8000,00 доларів США за доставку 3 контейнерів каменю, а в подальшому обвинувачений повідомив, що замовив 5 контейнерів каменю, які відправив у порт м.Гданськ Республіки Польща. Вказаний товар мав прибути в лютому місяці 2015 р. Приблизно у вказаний період обвинувачений повідомив, що усі 5 контейнерів каменю знаходяться в порту, однак їх має забрати лише він. В подальшому він дав обвинуваченому ще 16000,00 доларів США за 1 контейнер каменю, однак ОСОБА_10 постійно мав якісь відмовки щодо доставки товару на територію України, а саме проблеми з розмитнення, особисті неприємності, перебування за межами України і Республіки Польща та інші. Через деякий час ОСОБА_10 запропонував йому купити 1 контейнер паперу формату А-4, прибуток від продажу якого буде становити близько 2000,00 доларів США кожному. Він погодився і перерахував обвинуваченому на рахунок належної останньому картки "ПриватБанк" 30000,00 грн., на розмитнення паперу дав готівкою 2500,00 доларів США, які ОСОБА_10 передала свідок ОСОБА_29 , яка була винна йому гроші, а також за місце проживання дав 105000,00 грн. Надалі обвинувачений приїхав до нього додому дуже схвильований та повідомив, що особи кримінального світу вимагають у нього 6500,00 доларів США і якщо він такі їм не передасть, то його можуть позбавити життя. Перебуваючи з обвинуваченим у ділових стосунках він дав йому вказану суму грошей. Оскільки після цього обвинувачений знаходився за межами території України, то між ними відбувалась переписка в соціальних мережах, і зрозумівши що ОСОБА_34 його у всьому обманув, оскільки жодних домовленостей не виконав, товару не поставляв, він вимагав повернення усіх грошей, які йому надав. Надалі обвинувачений повернув йому автомобіль "Рендж Ровер", власником якого була стороння особа, і такий автомобіль забрали у нього невідомі люди. Після цього були написані йому 2 розписки, в присутності свідків, обвинуваченим ОСОБА_10 про отримання останнім від нього грошових коштів у сукупності 116640,00 доларів США та 105000,00 грн. В обвинувальному акті всі обставини викладені вірно та всі отримані грошові кошти обвинуваченим ОСОБА_10 від нього, його сина, дружини і свідка ОСОБА_29 , є майном його родини в якій він голова;

-показаннями свідка ОСОБА_26 даними в судовому засіданні про те, що він є власником підприємства "Граніти України", яке займається закупкою та переробкою каменю. В березні місяці 2014 р. представник потерпілого ТзОВ "Західбуденергозбереження" ОСОБА_18 познайомив його з обвинуваченим ОСОБА_10 та в подальшому з останнім він укладав договора на поставку йому гранітного каменю (бруківки), передаючи при цього завдатки в розмірах приблизно по 5000,00 доларів США, а деколи і гривні. Ціна на вказаний товар була значно нижчою ніж на території Житомирської області, де видобувають і обробляють камінь. Він познайомив обвинуваченого, як свого партнера, із своїми знайомими потерпілим ОСОБА_20 та свідком ОСОБА_27 . Обвинувачений привозив йому у м.Львів граніт і мармур на суму приблизно 20000,00 доларів США. Він спостерігав, що ОСОБА_10 його обманює і хитрить, оскільки завжди відмовлявся показати нібито його склади з каменем. Тоді він, його знайомий громадянин Республіки Польща, який займається бізнесом у сфері каменю і якого в подальшому обманув ОСОБА_10 не здійснивши поставку 1 контейнеру каменю, та обвинувачений полетіли в Республіку Індію для огляду заводів, які добувають і виготовляють камінь, відношення до яких мав ОСОБА_10 зі слів останнього. При огляді заводу та кар"єру у нього було відчуття, що обвинувачений до таких жодного відношення не має. Через деякий час його знайомий громадянин Республіки Польща, свідок ОСОБА_27 , обвинувачений та ще один громадянин Республіки Польща полетіли в Республіку Індію для огляду заводів і кар"єру, які добувають і виготовляють камінь. Повернувшись, його знайомий громадянин Республіки Польща, повідомив йому, що ОСОБА_10 не орієнтується в бізнесі, який стосується добування і обробки каменю. Прибутки юридичної особи "Сільвареро", яка зареєстрована у Республіці Польща, керівником якої є свідок ОСОБА_27 , отримували керівник, він, обвинувачений та потерпілий ОСОБА_20 в розмірі 60%, а в розмірі 40% двоє громадян Республіки Польща. Потерпілий ОСОБА_20 не був засновником і учасником юридичної особи "Сільвареро", яка зареєстрована у Республіці Польща. Про обставини визнання потерпілим ОСОБА_20 від останнього він дізнався у лютому місяці 2017 р.;

-показаннями свідка свідка ОСОБА_27 даними в судовому засіданні про те, що з 2014 р. він є засновником юридичної особи "Сільвареро", яка зареєстрована у Республіці Польща. З ОСОБА_10 його познайомив свідок ОСОБА_26 , який стверджував, що обвинувачений є міліонером і займається видобуванням та обробкою каменю. ОСОБА_10 обіцяв здійснити велику поставку контейнерів з каменем із Республіки Індія. Кошти на вказаний камінь, які належать їх родині, платив його батько ОСОБА_20 обвинуваченому ОСОБА_10 у присутності його та матері ОСОБА_35 . Контейнери з каменем мали бути доставлені в порт м.Гданськ Республіки Польща і обвинувачений показував документи, які йому надав, що такі прибули. Однак, звернувши з вказаними документами із номерами контейнерів у логістичну компанію на території Республіки Польща, йому повідомили, що такого товару немає. Прибуток від продажу каменю мала отримати юридична особа "Сільвареро", який повинен був бути розподілений між ним, його батьком, обвинуваченим та свідком ОСОБА_26 , останній з яких також приймав участь у цьому бізнесі, а також іншими засновниками. Обвинувачений стверджував, що за гроші їх родини він придбав у Республіці Індії кар"єр. Він літав у Республіку Індію на початку весни 2015 р., де на кар"єрі обвинуваченого ОСОБА_10 не впізнали, а тому ці обставини його насторожили. Крім цього, в кінці весни - початок літа 2015 р. обвинувачений пропонував його батькові придбати 1 контейнер паперу формату А-4, прибуток від продажу якого буде становити близько 2000,00 доларів США кожному, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_20 та йому. Зазначений папір мав поступити на митний пост "Городок" Львівської митниці ДФС. Після цього були написані його батькові 2 розписки, в присутності свідків, обвинуваченим про отримання останнім від ОСОБА_20 грошових коштів у сукупності 116640,00 доларів США та 105000,00 грн., серед яких надані батьком 8000,00 доларів США, 38000,00 доларів США, 16000,00 доларів США та 6500,00 доларів США на погашення невідомих боргів ОСОБА_10 . Точної суми наданих грошових коштів потерпілим ОСОБА_20 обвинуваченому ОСОБА_10 він не пригадує;

-показаннями свідка ОСОБА_36 , які є аналогічні показанням її сина ОСОБА_27 , окрім коштів в сумі 6500,00 доларів США, які вона особисто позичила у брата, передала обвинуваченому ОСОБА_10 , в присутності чоловіка потерпілого ОСОБА_20 , для вирішення невідомих проблем з особами кримінального світу. Вказані кошти вона має особисто повернути брату і такі включені у розписку;

-показаннями свідка ОСОБА_29 даними в судовому засіданні про те, що приблизно 2 роки тому назад їй подзвонив потерпілий ОСОБА_20 , який повідомив про необхідність повернути 2500,00 США, які вона у нього позичала. Вказані кошти вона повинна була передати особі, яка до неї приїде. Вийшовши з будинку вона побачила на автомобілі обвинуваченого ОСОБА_10 , якому передала вказану суму, а він її підвіз до роботи;

-показаннями свідка ОСОБА_37 даними в судовому засіданні про те, що він був присутній в приміщенні квартири м.Тернопіль під час власноручного написання 2 розписок обвинуваченим про отримання останнім від ОСОБА_20 грошових коштів за доставку каменю. Розписки були написані обвинуваченим ОСОБА_10 добровільно в присутності ОСОБА_36 та ОСОБА_20 ;

-протоколом огляду предметів від 16.08.2016 р., а саме оптичного електронного носія на якому в період з 06.05.2016 р. по 04.06.2016 р. міститься переписка між потерпілим ОСОБА_20 , свідком ОСОБА_27 та обвинуваченим ОСОБА_10 , згідно якої обвинувачений обіцяє повернути ОСОБА_20 отримані кошти після продажу належного кар"єру, стверджує про наявність у м.Гданськ контейнерів та документів для логістичної фірми, обговорюють кошти за папір (т.2, а.с.97-116);

-розпискою від 11.11.2015 р. обвинуваченого ОСОБА_10 про необхідність повернення потерпілому ОСОБА_20 коштів в сумі 116640,00 доларів США (т.2, а.с.117);

-розпискою від 01.07.2015 р. обвинуваченого ОСОБА_10 про отримання від потерпілого ОСОБА_20 коштів в сумі 105000,00 грн. (т.2, а.с.118);

-фіскальним чеком від 26.06.2015 р. про отримання обвинуваченим ОСОБА_10 від потерпілого ОСОБА_20 коштів в сумі 30000,00 грн. (т.2, а.с.119);

-листом Львівської митниці ДФС від 03.08.2016 р. згідно якого на митний пост "Городок" жодного товару на адресу обвинуваченого ОСОБА_10 в період з 01.04.2015 р. по 31.07.2015 р. не надходило.

Що стосується епізоду злочину вчиненого обвинуваченим відносно ОСОБА_17 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 умисно здійснював поставки гранітної бруківки на незначні суми в межах 20-30 тисяч гривень потерпілому з метою безперешкодного отримання великої суми грошей без наміру їх повертати, оскільки жодних доказів виконання домовленостей або наміру їх виконати сторонами кримінального провадження не надано. Суд надає віри показанням ОСОБА_17 в частині передачі ним ОСОБА_10 125000,00 грн. і повернення останнім йому 10000,00 грн., сума яких вказана у розписці від 23.01.2014 р., і приходить до переконання про заподіяння потерпілому майнових збитків особою обвинуваченого в розмірі 115000,00 грн. Посилання обвинуваченого на повернення потерпілому готівкою 5000,00 грн., а по перерахунку 40000,00 грн. не підтверджені жодними доказами та спростовуються виписками ПАТ "ПриватБанк" по карткам/рахункам ОСОБА_17 і ОСОБА_10 . Показання обвинуваченого ОСОБА_10 щодо перерахунку коштів, отриманих від потерпілого ОСОБА_17 , в Республіку Індію через фірму його товариша, не заслуговують на увагу, такі є неправдивими, оскільки вказані дії ним могли бути вчинені через належне йому ТзОВ "Тріведі Мармур" (т.4, а.с.92-94, 123-154).

Встановивши обсяг обвинувачення обвинуваченого ОСОБА_10 по вказаному епізоду щодо потерпілого ОСОБА_17 , іншу частину обвинувачення за ст.190 ч.3 КК України, яка вказана в обвинувальному акті, крім визначеної судом, слід виключити, оскільки така не доведена органом обвинувачення та з врахуванням викладеного дії обвинуваченого ОСОБА_10 перекваліфікувати на ст.190 ч.1 КК України, так як сума 115000,00 грн. не належить до великого розміру, а доказів завдання значної шкоди потерпілому, яка визначається із врахуванням матеріального становища останнього, суду не надано.

По епізоду злочину вчиненого обвинуваченим відносно ОСОБА_20 в частині поставки контейнерів з каменем, суд приходить до висновку, що передача коштів 38000,00 доларів США та 16000,00 доларів США потерпілим особі ОСОБА_10 , є одним і тим же продовжуваним злочином щодо надуманої продукції, яка зі слід обвинуваченого надійшла у порт м.Гданськ Республіки Польща, який зайвої (подвійної, додаткової) кваліфікації дій ОСОБА_10 за ст.190 ч.4 КК України не потребує, а тому дії останнього слід кваліфікувати лише за ст.190 ч.4 КК України. Крім цього, не знайшло свого підтвердження обвинувачення в частині отримання обвинуваченим 8000,00 доларів США, які зі слів останнього та самого ОСОБА_20 , вказані кошти були передані ОСОБА_10 свідком ОСОБА_27 на території Республіки Польща і доказів належності таких потерпілому суду не надано, а тому з обвинувачення такі слід виключити, що в цілому не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_10 . Оскільки по вказаному епізоду не визначено органом обвинувачення та судом чіткого часу і дати вчинення злочину у зв"язку з великим спливом часу, а тому кошти в розмірі 38000,00 доларів США та 16000,00 доларів США слід переводити в еквіваленті до гривні за мінімальним офіційним курсом Національного банку України на вказаний місяць з метою не погіршувати становище обвинуваченого, що буде становити відповідно 572143,69 грн. і 344846,98 грн. Посилання обвинуваченого на відсутність отримання ним від ОСОБА_20 16000,00 доларів США спростовуються свідченнями як самого потерпілого, так і свідками ОСОБА_27 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , розміром коштів, які вказані у розписці від 11.11.2015 р., перепискою в соціальних мережах. Суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 отримавши кошти та заподіявши потерпілому ОСОБА_20 майнової шкоди в розмірі 54000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 916990,67 грн., не мав наміру їх повертати, оскільки жодних доказів виконання домовленостей або наміру їх виконати сторонами кримінального провадження не надано.

Встановивши обсяг обвинувачення обвинуваченого ОСОБА_10 по вказаному епізоду щодо потерпілого ОСОБА_20 , іншу частину обвинувачення за ст.190 ч.4 КК України, яка вказана в обвинувальному акті, крім визначеної судом, слід виключити, оскільки така не доведена органом обвинувачення, що в цілому не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_10 .

В частині епізоду злочину вчиненого обвинуваченим відносно ОСОБА_20 щодо поставки паперу формату А-4, суд надає віри показанням потерпілого, свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_29 , що також підтвержується розписками від 01.07.2015 р. та 11.11.2015 р. в межах отриманих ОСОБА_10 коштів, фіскальним чеком від 26.06.2015 р., перепискою в соціальних мережах, які спростовують показання обвинуваченого про позику грошей. Суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 отримавши кошти та заподіявши потерпілому ОСОБА_20 майнової шкоди в розмірі 160514,90 грн., не мав наміру їх повертати, оскільки жодних доказів виконання домовленостей або наміру їх виконати сторонами кримінального провадження не надано. Оскільки по вказаному епізоду не визначено органом обвинувачення та судом чіткого часу і дати вчинення злочину в частині передачі валюти у зв"язку з великим спливом часу, а тому кошти в розмірі 2500,00 доларів США слід переводити в еквіваленті до гривні за мінімальним офіційним курсом Національного банку України на вказаний місяць з метою не погіршувати становище обвинуваченого, що буде становити відповідно 52514,90 грн. і в цілому не впливає на кваліфікацію його дій.

Встановивши обсяг обвинувачення обвинуваченого ОСОБА_10 по вказаному епізоду щодо потерпілого ОСОБА_20 , іншу частину обвинувачення за ст.190 ч.3 КК України, яка вказана в обвинувальному акті, крім визначеної судом, слід виключити, оскільки така не доведена органом обвинувачення.

Крім цього, показання ОСОБА_10 в частині повного відшкодування потерпілому ОСОБА_20 завданих збитків шляхом передачі останньому автомобіля "Рендж Ровер", який на праві власності належав сторонній особі, суд до уваги не бере, оскільки обвинувачений не вправі розпоряджатись майном, яке не належить йому на праві власності.

Що стосується епізоду злочину вчиненого обвинуваченим відносно ОСОБА_22 , суд приходить до висновку, що отримавши кошти та заподіявши потерпілому майнової шкоди в розмірі 1620,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 35759,10 грн., ОСОБА_10 не мав наміру їх повертати, оскільки жодних доказів виконання домовленостей або наміру їх виконати сторонами кримінального провадження не надано. Посилання обвинуваченого на подвійну оплату ним медикаментів згідно Інвойс від 28.07.2015 р. та Інвойс від 10.11.2015 р. (т.2, а.с.121, 123) не заслуговують на увагу, оскільки Інвойс (англ.invoice) - це документ в міжнародній комерційній діяльності, що надається продавцем іноземному покупцеві, де позначені товари, їх кількість, ціна та умови поставки, характеристики товару (колір, вага і т.п.), відомості про постачальника і покупця, а тому факт виписки інвойсу говорить про те, що покупець зобов"язаний оплатити товар відповідно до вказаних умов (звичайно, якщо товар постачається не по передоплаті) та не свідчить про його оплату.

Встановивши обсяг обвинувачення ОСОБА_10 по вказаному епізоду щодо потерпілого ОСОБА_22 , іншу частину обвинувачення за ст.190 ч.2 КК України, яка вказана в обвинувальному акті, крім визначеної судом, слід виключити, оскільки така не доведена органом обвинувачення, що в цілому не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Аналізуючи у сукупності всі протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_10 щодо усіх потерпілих, відсутність будь-яких доказів про виконання домовленостей, суд приходить до висновку про кримінальну караність його діянь і відсутність будь-яких цивільно-правових відносин.

Таким чином, аналізуючи зібрані по кримінальному провадженні докази, суд вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочинів і його дії слід кваліфікувати за ст.190 ч.1 КК України, оскільки він здійснив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за ст.190 ч.2 КК України, оскільки він здійснив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, за ст.190 ч.3 КК України, оскільки він здійснив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах, повторно, та за ст.190 ч.4 КК України, оскільки він здійснив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, повторно.

Що стосується поданих потерпілими ОСОБА_20 цивільного позову від 30.08.2016 р. (т.1, а.с.23, 24), який ним уточнено 08.06.2017 р. (т.4, а.с.43-46), та ОСОБА_22 цивільного позову від 30.08.2016 р. (т.1, а.с.25), який ним уточнено 09.06.2017 р. (т.4, а.с.79-81), щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_20 заподіяну майнову шкоду в розмірі 3055968,00 грн. і моральну шкоду в розмірі 944032,00 грн, а на користь ОСОБА_22 майнову шкоду в розмірі 42508,80 грн. і моральну шкоду в розмірі 17491,20 грн., то суд приходить до наступного висновку.

Статтею 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на її відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у зв"язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу вимог ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вимогами ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Враховуючи спричинення потерпілому ОСОБА_20 майнової шкоди обвинуваченим ОСОБА_10 в розмірі 38000,00 доларів США, що станом на 08.06.2017 р. згідно офіційного курсу Національного банку України становить 995805,73 грн., 16000,00 доларів США, що станом на 08.06.2017 р. згідно офіційного курсу Національного банку України становить 419286,62 грн., 2500,00 доларів США, що станом на 08.06.2017 р. згідно офіційного курсу Національного банку України становить 65513,53 грн., 105000,00 грн. та 30000,00 грн., загальний розмір яких становить 1615605,88 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_10 у вказаній сумі.

Заподіяну моральну шкоду, яка полягала у постійній нервовій та психологічній напрузі, втрати авторитету як голови сім"ї, якого було обмануто, негативних змінах в житті, його щоденних думках і спогадах про неправомірні дії щодо нього, переживання та фізичних незручностей, то суд приходить до переконання про часткове задоволення, а саме в розмірі 10000,00 грн., що в цілому відповідає заподіянню такої та можливості сплатити обвинуваченим ОСОБА_10 .

З врахуванням спричинення потерпілому ОСОБА_22 майнової шкоди обвинуваченим ОСОБА_10 в розмірі 1620,00 доларів США, що станом на 09.06.2017 р. згідно офіційного курсу Національного банку України становить 42361,73 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_10 у вказаній сумі.

Заподіяну моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях внаслідок неможливості лікування хворої матері, постійній нервовій та психологічній напрузі, порушення життєвого ритму життя, то суд приходить до переконання про часткове задоволення, а саме в розмірі 5000,00 грн., що в цілому відповідає заподіянню такої та можливості сплатити обвинуваченим ОСОБА_10 .

У відповідності до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст.91 КПК України, і такими є зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.92 КПК України обов"язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі "Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії " від 06 грудня 1988 p. (п.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов"язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов"язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 р. у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз"яснень, даних у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов"язаний постановити виправдувальний вирок.

У відповідності до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд приходить до висновку, що з врахуванням наведеного вище, наявних доказів, органом обвинувачення не доведено винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст.190 ч.2 КК України, а саме заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно, зокрема 6500,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Націрнального банку України становить 140483,04 грн., потерпілого ОСОБА_20 , в період липня місяця 2015 р., за адресою АДРЕСА_2 , і такого слід виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину з наступних підстав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_36 пояснила, що кошти в сумі 6500,00 доларів США, які вона особисто позичила у брата, нею були передані обвинуваченому ОСОБА_10 , в присутності чоловіка потерпілого ОСОБА_20 , для вирішення невідомих проблем з особами кримінального світу. Вказані кошти вона має особисто повернути брату, однак такі включені у розписку.

З врахуванням викладеного, сторонами кримінального провадження вказані показання не спростовані, а доказів належності коштів в сумі 6500,00 доларів США потерпілому ОСОБА_20 суду не надано.

Отже, доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_38 злочину, передбаченого ст.190 ч.2 КК України, органом обвинувачення не здобуто, такі є надуманими і не відповідають дійсності.

Крім цього, обвинуваченого ОСОБА_10 слід виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, по епізоду заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, зокрема 350000,00 грн. потерпілого ТзОВ "Західбуденергозбереження", з наступних підстав.

В судове засідання неодноразово викликався для допиту свідок ОСОБА_24 , щодо такого здійснювались систематичні приводи, які правоохоронними органами не виконувались, однак в подальшому орган обвинувачення відмовився від допиту зазначеного свідка і така відмова була прийнята судом.

Допитаний в судовому засіданні представник потерпілого ТзОВ "Західбуденергозбереження" ОСОБА_18 пояснив, що з ОСОБА_10 його познайомив свідок ОСОБА_24 , який йому стверджував, що вони обидвоє є співвласниками ТзОВ "Спектр-Пласт", а також показували зразки граніту. Станом на той час він був директором, а в подальшому співласником ТзОВ "Західбуденергозбереження". 08.07.2013 р. ним було підписано договір, як директором ТзОВ "Західбуденергозбереження", з ТзОВ "Спектр-Пласт" в особі директора ОСОБА_25 на поставку гранітної плитки вартістю 600000,00 грн., а приблизно на наступний день внесено через банк предоплату в розмірі 200000,00 грн. Товар мав бути поставлений протягом 45 днів, однак умови договору не виконувались, а тому він почав з"ясовувати причини невиконання. Йому повідомили, що необхідно доплатити гроші, а тому ним внесено через банк ще 150000,00 грн. В подальшому умови договору не виконувались, обвинувачений ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_24 постійно мали якісь відмовки. Через деякий час обвинувачений ОСОБА_10 привіз невідомі накладні про отримання товару, які необхідно було підписати, однак він відомився, оскільки гранітна плитка доставлена не була, а надалі звернувся у правоохоронні органи з заявою. Договір від 08.07.2013 р. йому привозили обвинувачений ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_24 , а з директором ТзОВ "Спектр-Пласт" ОСОБА_25 він познайомився під час досудового розслідування кримінального провадження. Рішенням господарського суду з ТзОВ "Спектр-Пласт" на користь ТзОВ "Західбуденергозбереження" стягнуто заборгованість за вказаним договором та судові витрати, однак таке станом на даний час виконавчою службою не виконано. Обвинувачений ОСОБА_10 представлявся ще й власником ТзОВ "Тріведі Мармур", а також повідомляв, що його родина на території Республіки Індії володіє кар"єром. Вважає, що до кримінальної відповідальності слід також притягнути посадових осіб ТзОВ "Спектр-Пласт", в тому числі ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що у 2013-2014 р.р. вона працювала директором ТзОВ "Спектр-Пласт", власником якого був свідок ОСОБА_24 , і це була її додаткова робота. Обвинувачений ОСОБА_10 був партнером свідка ОСОБА_24 , а також співвласником ТзОВ "Спектр-Пласт", і усі питання вона погоджувала з ними. Нею, як директором ТзОВ "Спектр-Пласт", був підписаний 06.07.2013 р. договір з юридичною особою "FORWARD FOUNDATION" в особі директора R.K. Jain на поставку гранітної плитки, отримувачем якої повинно було бути ТзОВ "Західбуденергозбереження". На виконання договору від 06.07.2013 р. ТзОВ "Спектр-Пласт" проплатило "FORWARD FOUNDATION" двома платежами суму загальним розміром 35000,00 доларів США. Всі рішення засновники ТзОВ "Спектр-Пласт" приймали, погоджували та надавали їй вказівки в усній формі. В подальшому на вимогу обвинуваченого було укладено додатковий договір від 10.07.2013 р. про зміну отримувача коштів, а саме особою ОСОБА_10 , оскільки банки довго не перераховували кошти іноземній юридичній особі. Обвинувачений ОСОБА_10 був співвзасновником юридичної іноземної корпорації в яку входило декілька юридичних іноземних осіб. Придбати гранітну плитку в іноземної юридичної особи запропонував обвинувачений ОСОБА_10 ТзОВ "Західбуденергозбереження" прерахувало на рахунки ТзОВ "Спектр-Пласт" 200000,00 грн. та 150000,00 грн., які в подальшому були переведені у валюту 35000,00 доларів США, частина з яких в розмірі 23300,00 доларів США перерахована по додатковому договору від 10.07.2013 р. на рахунки обвинуваченого ОСОБА_10 , а інша частина використана для ведення господарської діяльності ТзОВ "Спектр-Пласт". Оскільки замовник ТзОВ "Західбуденергозбереження" вимагало доставки гранітної плитки, а така була відсутня, то ТзОВ "Спектр-Пласт" вирішило закупити вказану продукцію у ТзОВ "Оланта", якому перерахували 58000,00 грн. з коштів, отриманих від ТзОВ "Західбуденергозбереження", і вказані кошти повернуті не були, як і не було поставлено гранітну плитку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_39 пояснив, що будучи керівником ТзОВ "Оланта" вони займались купівлею-продажем товарів. ТзОВ "Спектр-Пласт" закупляло у них будівельні матеріали. Станом на даний час у ТзОВ "Оланта" нові власники, які здійснюють діяльність у м.Житомир, а він до них жодного відношення не має. Обвинуваченого ОСОБА_10 бачить вперше. Договір постачання товарів від 30.09.2013 р. між ТзОВ "Оланта" та ТзОВ "Спектр-Пласт" підписував він як директор, а в подальшому і товаро-транспортну накладну на доставку товару та накладну на повернення товару, зокрема гранітної плитки. Вказаних обставин він не пригадує, як і обставин повернення ТзОВ "Оланта" грошових коштів ТзОВ "Спектр-Пласт".

Як встановлено з наданих стороною обвинувачення доказів по вказаному епізоду (т.2, 30-96), ТзОВ "Західбуденергозбереження" в особі директора ОСОБА_18 прерахувало 200000,00 грн. та 150000,00 грн. на рахунки ТзОВ "Спектр-Пласт" в особі директора ОСОБА_25 , яка згідно статуту та змін до нього не вправі була укладати будь-які правочини на суму більш як 5000,00 грн., за які в подальшому було придбано валюту 23300,00 доларів США та перераховано юридичній особі "FORWARD FOUNDATION" в особі директора R.K. Jain по договору від 06.07.2013 р. і додатковому договору від 10.07.2013 р. В подальшому, між ТзОВ "Спектр-Пласт" в особі директора ОСОБА_25 та ТзОВ "Оланта" в особі директора ОСОБА_39 по договору від 30.09.2013 р. відбувався незрозумілий перерахунок коштів, отримання та повернення товару.

Жодних доказів про отримання обвинуваченим будь яких коштів належних ТзОВ "Західбуденергозбереження", а саме 350000,00 грн. сторонами кримінального провадження не надано, як і доказів будь-якого відношення (власник, співвласник, засновник, співзасновник, учасник) ОСОБА_10 до юридичної особи "FORWARD FOUNDATION", директором якої є R.K. Jain.

Зміни до статуту ТзОВ "Спектр-Пласт" від 18.10.2013 р., про зарахування в учасники Товариства ТзОВ "Тріведі Мармур", не є доказом вчинення злочину по вказаному епізоду обвинуваченим ОСОБА_10 .

Заявою від 16.01.2014 р. ТзОВ "Західбуденергозбереження" в особі директора ОСОБА_18 , яка подана у правоохоронні органи, вимагалось прийняти міри щодо директора ТзОВ "Спектр-Пласт" ОСОБА_25 , яка заволоділа коштами в сумі 350000,00 грн. (т.3, а.с.7), а рішенням Господарського суду Львівської області від 16.12.2014 р. стягнуто з ТзОВ "Спектр-Пласт" на користь ТзОВ "Західбуденергозбереження" 350000,00 грн. та судовий збір в розмірі 7000,00 грн. (т.3, а.с.123-129).

Підсумовуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у діях посадових осіб ТзОВ "Спектр-Пласт", ТзОВ "Оланта" та юридичної особи "FORWARD FOUNDATION" вбачаються ознаки складу злочину щодо їх діяльності та неправомірного заволодіння коштами ТзОВ "Західбуденергозбереження", на що було звернуто увагу органу обвинувачення для відповідного реагування.

Отже, доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_38 злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, органом обвинувачення не здобуто, такі є надуманими і не відповідають дійсності.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_10 , який не визнав свою винуватість, міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який на території України раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю реєстрації, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, та враховуючи наявність пом"якшуючих покарання обставин, як перебування на утриманні 2 (двох) малолітніх дітей, відсутність обтяжуючих покарання обставин, приходить до переконання обрати покарання в межах санції ст.190 ч.1 КК України у виді штрафу, в межах санкції ст.190 ч.2 КК України у виді обмеження волі, в межах санкції ст.190 ч.3 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції ст.190 ч.4 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, та із застосуванням вимог ст.70 ч.1 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки його виправлення є неможливим без ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 слід рахувати з 09.06.2016 р., а запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Відповідно до ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р.), зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 його перебування в установах попереднього ув"язнення з 09.06.2016 р. по 20.06.2017 р. із розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі, а згідно ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону №2046-VIII від 18.05.2017 р.) зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 його перебування в установах попереднього ув"язнення з 21.06.2017 р. по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув"язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази, а саме 3 (три) оптичних електронних носія та аркуш паперу формату А-4 з перепискою в соціальних мережах і відкопійованого листа-повідомлення Міністерства охорони здоров"я України (т.2, а.с.184-192), слід залишити на зберіганні при матеріалах справи; мобільний телефон "Айфон" з сім карткою, банківські картки "ПриватБанк" та "Аксіс Банк", наручний годинник та один ключ з брелком (т.4, а.с.6, 143), які належать обвинуваченому і необхідні для повсякденного використання, слід повернути ОСОБА_10 .

З врахуванням викладеного вище, судом повно та всебічно досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази, які з власної ініціативи суду здобувати заборонено вимогами КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_10 , обвинуваченого за ст.190 ч.2 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Сомпура ОСОБА_40 , обвинуваченого за ст.190 ч.4 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п"ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850,00 гривень.

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України остаточну міру покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_10 рахувати з 09.06.2016 р., а запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Відповідно до ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р.), зарахувати в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_10 його перебування в установах попереднього ув"язнення з 09.06.2016 р. по 20.06.2017 р. із розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі, а згідно ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону №2046-VIII від 18.05.2017 р.) зарахувати в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_10 його перебування в установах попереднього ув"язнення з 21.06.2017 р. по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув"язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_20 заподіяну майнову шкоду в розмірі 1615605,88 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з засудженого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_22 заподіяну майнову шкоду в розмірі 42361,73 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Речові докази, а саме 3 (три) оптичних електронних носія та аркуш паперу формату А-4 з перепискою в соціальних мережах і відкопійованого листа-повідомлення Міністерства охорони здоров"я України - залишити на зберіганні при матеріалах справи; мобільний телефон "Айфон" з сім карткою, банківські картки "ПриватБанк" та "Аксіс Банк", наручний годинник та один ключ з брелком - повернути засудженому ОСОБА_10 .

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3