Справа № 296/782/17
УХВАЛА
Іменем України
31 січня 2017 року м.Житомир
Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2017 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області підполковник поліції ОСОБА_3 , за погодженням прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням про арешт рухомого і нерухомого майна підозрюваного ОСОБА_5 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146 від 16.11.16 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України.
У клопотанні слідчий вказує, що 16 листопада 2016 року близько 07 год. 38 хв. ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі сідлового тягача «DAF XF 95.430» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТОВ «КОМПАНІЯ ЯНГ», та спеціалізованого напівпричепа «WIELTON NS3F» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ТОВ «ВЕЛЬТОН-УКРАЇНА», рухався ним по правій смузі руху проїзної частини автодороги «Житомир Могилів-Подільський» в напрямку м. Бердичів, Житомирської області, перевозячи вантаж загальною вагою 11378 кг..
На 16 км + 700 м вказаної автодороги поблизу с. Двірець, Житомирського району, Житомирської області водій ОСОБА_5 , будучи завчасно попередженим дорожнім знаком 1.13 «Слизька дорога» і табличками до дорожніх знаків 7.12 «Ожеледиця», 7.13 «Вологе покриття» та 7.2.1 «Зона дії 5 км» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, проігнорував їх. Рухаючись по слизькому дорожньому покриттю з наледенінням, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 12.1 цих же Правил, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, не врахував дорожніх умов, а саме стану поверхні проїзної частини (чистоти, рівності, шорсткості, зчеплення), не обрав безпечної швидкості з урахуванням дорожніх умов і стану свого транспортного засобу, що унеможливило постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та, не впоравшись з керуванням автопоїзда, допустив його бічний занос ліворуч, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де передньою частиною напівпричепа «WIELTON NS3F» реєстраційний номер НОМЕР_3 в складі з сідловим тягачем «DAF XF 95.430» реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв зіткнення з передньою лівою кутовою частиною передка кузова рейсового маршрутного автобуса «БАЗ А079.24» реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_7 , який, перевозячи 33 пасажирів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , рухався в зустрічному напрямку в сторону м. Житомира.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди спричинено смерть потерпілого ОСОБА_7 ; пасажирам цього ж автобуса ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження; а потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
За результатами досудового розслідування 30.01.2017 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 , заподіяли тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та спричинили тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.286 ч.2 КК України.
У ході проведення досудового розслідування до провадження залучено як потерпілих ОСОБА_41 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ..
Допитана у зазначеному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_41 показала, що внаслідок указаної дорожньо-транспортної пригоди їй спричинено матеріальну та моральну шкоду, пов`язану з загибеллю чоловіка ОСОБА_7 та понесеними витратами на його поховання.
Допитані у кримінальному провадженні потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 показали, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди отримали тілесні ушкодження та перебували на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, у зв`язку з чим понесли матеріальні витрати. Таким чином, їм спричинено фізичну, матеріальну і моральну шкоду.
Внаслідок спричинення шкоди цією ДТП потерпілою ОСОБА_41 25.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 29248 грн. 00 коп. та моральної шкоди на суму 250000 грн. 00 коп..
Внаслідок спричинення шкоди даною ДТП потерпілим ОСОБА_8 23.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 17807 грн. 00 коп. та моральної шкоди на суму 150000 грн. 00 коп..
Внаслідок спричинення шкоди даною ДТП потерпілим ОСОБА_10 24.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 7702 грн. 00 коп. та моральної шкоди на суму 50000 грн. 00 коп..
Внаслідок спричинення шкоди даною ДТП потерпілою ОСОБА_11 24.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 6472 грн. 00 коп. та моральної шкоди на суму 100000 грн. 00 коп..
Внаслідок спричинення шкоди даною ДТП потерпілою ОСОБА_12 11.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 3908 грн. 49 коп. та моральної шкоди на суму 300000 грн. 00 коп..
Внаслідок спричинення шкоди даною ДТП потерпілою ОСОБА_13 28.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 1891 грн. 41 коп. та моральної шкоди на суму 50000 грн. 00 коп..
Внаслідок спричинення шкоди даною ДТП потерпілим ОСОБА_14 27.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 5630 грн. 00 коп. та моральної шкоди на суму 60000 грн. 00 коп..
Внаслідок спричинення шкоди даною ДТП потерпілим ОСОБА_15 26.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 10762 грн. 00 коп. та моральної шкоди на суму 60000 грн. 00 коп..
Внаслідок спричинення шкоди даною ДТП потерпілою ОСОБА_16 20.01.2017 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на суму 22398 грн. 00 коп. та моральної шкоди на суму 30000 грн. 00 коп..
Окрім цього, через отримання в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 перебували на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме Житомирській обласній клінічній лікарні ім. О.Ф.Гербачевського, Бердичівській ЦМЛ та КУ «Центральна районна лікарня» Житомирської районної ради, якими понесені матеріальні витрати у зв`язку з цим.
До теперішнього часу спричинена матеріальна і моральна шкода підозрюваним ОСОБА_5 у встановленому законом порядку потерпілим у кримінальному провадженні та державі в особі вищевказаних медичних установ не відшкодована.
Слідчий у клопотання також зазначає, що підозрюваний ОСОБА_5 на даний час являється власником рухомого майна, а саме: транспортного засобу марки і моделі «ВАЗ-21102» реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2002 р.в., кузов № НОМЕР_7 , та нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , а тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, згідно ч.3 ст.170 КПК України на вказане майно слід накласти арешт.
В судовому засіданні слідчий заявлене клопотання підтримав з наведених у ньому підстав. Матеріали кримінального провадження слідчому судді на огляд не надавались.
Підозрюваний та його адвокат проти задоволення клопотання заперечували.
Відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною 3 зазначеної норми КПК визначено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Як вбачається із доданих до клопотання матеріалів, 16.11.2016 року до ЄРДР внесено відомості за № 0000146 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Також слідчим суддею з матеріалів клопотання (а.с.110-112) вбачається, що вказні слідчим транспортний засіб та квартира дійсно належать підозрюваному ОСОБА_5 ..
У кримінальному провадженні заявлені цивільні позови, копії з додатками представлені слідчим до клопотання (а.с.10,19,32,47,55,75,83,89,97), зі змісту яких видно, що до підозрюваного позовних вимог не заявлено і останній у позовних заявах визначений третьою особою.
З представлених матеріалів у додатку до клопотання не вбачається сукупності підстав та розумних підозр вважати, що майно, зазначене у клопотанні, є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, а доказів цього суду надано не було.
Санкцією ч.2 ст.286 КК України конфіскація майна не передбачена.
Крім того, слідчим в обґрунтування своїх доводів щодо цивільних позовів, не було доведено необхідності арешту майна за для їх забезпечення, і відповідно не надано доказів наявності обставин, які за ч.ч.2,3 ст.170 КПК України є метою арешту майна - забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації, а тому клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Враховуючи вищезазначене, правові підстави для арешту зазначеного майна відсутні, а клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.170-172,369-372,309,395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт рухомого і нерухомого майна підозрюваного ОСОБА_5 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146 від 16.11.16 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, за відсутності якої постановлено ухвалу, - у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1