Провадження №11-кп/772/159/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, засуджений 12.07.2012 року Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі, який відбуває покарання у Вінницькій ВК (№ 86), звернувся до суду першої інстанції з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він підпадає під дію ст. 81 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з огляду на те, що дані на особу засудженого свідчать, що своєю поведінкою він не довів виправлення.
Адвокат ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання його підзахисного. Вважає, що для звільнення є всі підстави, оскільки він став на шлях виправлення, має заохочення. Суд безпідставно взяв до уваги рішення спостережної комісії виконавчого комітету Вінницької міської ради про відмову його підзахисному у погодженні подання та направлення матеріалів до суду.
Заслухавши доповідь судді, виступ засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується і апеляційний суд.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 12.07.2012 року Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі. На даний час відбуває покарання у Вінницькій ВК (№ 86).
За даними установи відбування покарання засуджений характеризується позитивно, працевлаштований, дисциплінарних стягнень не має.
Разом з тим, відповідно до протоколу № 6-16 від 31 травня 2016 року Спостережною комісією виконавчого комітету Вінницької міської ради одноголосно відмовлено у погодженні подання та направлення матеріалів відносно засудженого ОСОБА_7 до суду враховуючи особливу тяжкість злочину, за скоєння якого він засуджений, а також те, що йому лишився тривалий строк відбування покарання.

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення мотивовано зокрема тим, що у нього на утриманні перебуває співмешканка ОСОБА_9 та шестеро дітей. Суд спростував вказані доводи засудженого, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що спільний побут з ОСОБА_9 засуджений не вів, остання перебуває у шлюбі з чоловіком своїх шістьох дітей.

З наведеного вбачається, що засуджений намагався ввести суд в оману, зазначивши в клопотанні неправдиву інформацію.

При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не лише факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.

Зваживши на усі вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Поведінка ОСОБА_7 свідчить про те, що він не зробив для себе належних висновків та призначене покарання на даний момент не досягло своєї мети виправлення засудженого.

Доводи апелянта перевірені судом та оцінені в сукупності з матеріалами провадження та обґрунтовано відкинуті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, належним чином обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим з дня отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно оригіналу. Суддя: