АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1434/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/889/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула дистанційно, в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Чаплинського району Херсонської обалсті, відбуває покарання в Софіївській виправній колонії №45,
про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
представник Софіївської ВК №45 ОСОБА_9
засуджений ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 14 листопада 2016 року та постановлення нової, якою просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в оскаржуваній ухвалі від 14 листопада 2016 року, відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання, дослідив документи, додані до клопотання, та матеріали особової справи, оцінив поведінку засудженого за весь період відбування покарання, та зазначив, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав, на виробництві не працевлаштований за станом здоров`я, не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, не завжди акуратно ставиться до майна та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, соціально-корисну активність в організації їх роботи не виявляє. Соціально-корисні зв`язки підтримує з рідними шляхом листування, отримує посилки та передачі. Вину у скоєному злочині визнає, надає належну оцінку скоєному. За вироком суду має позов у розмірі 91974,06 грн., про що надходили виконавчі листи до установи.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції неналежно дослідив матеріали справи, що характеризують його особу, не врахував його стан здоров`я, активну участь в ремонті та суспільному житті установи. Звертає увагу, що він має нагороди та звання за роки його трудової діяльності. Зазначає, що не згоден з характеристикою, наданою установою виконання покарань в частині того, що він не завжди підтримує законні та ввічливі відносини з персоналом, навмисно уникає виконання робіт.
Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 просив його апеляційну скаргу задовольнити, звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування призначеного покарання, проти чого не заперечував і представник Софіївської ВК №45.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, зазначив, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого, представлені органом відбування покарання, вислухавши думку учасників процесу, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвала суду від 14 листопада 2016 року підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , дослідив всі обставини провадження та належним чином вмотивував свій висновок.
Доводи засудженого колегія суддів вважає необґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження і особової справи вбачається, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18.12.2014р. за ч.1 ст.115 КК України, яким йому визначено 10 років позбавлення волі (а.пр.3-5, ар. особ. спр.26-29, ч.1).
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 16.02.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України засудженому ОСОБА_6 зараховано у строк відбуванні покарання за вищевказаним вироком строк попереднього ув`язнення з 29.07.2012р. по 05.01.2015р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.пр.6, ар. особ. спр.37, ч.1).
Указом Президента України від 24 червня 2016 року № 274/2016 «Про помилування засуджених» покарання призначене ОСОБА_6 за вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18.12.2014 року скорочено до 8 років позбавлення волі (а.пр.7, ар. особ. спр.40, ч.1).
З 17.04.2016 року ОСОБА_6 відбуває покарання в Софіївській ВК №45 УДПТС України у Дніпропетровській області (а.пр.8 зворот, ар. особ. спр.136, ч.2).
ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав.
На виробництві не працевлаштований за станом здоров`я.
Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Не завжди акуратно ставиться до майна та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду, використовує їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні.
Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.
Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, соціально-корисну активність в організації їх роботи не виявляє.
Соціально-корисні зв`язки підтримує з рідними шляхом листування, отримує від посилки та передачі. Вину у скоєному злочині визнає, надає належну оцінку скоєному.
За вироком суду має позов у розмірі 91974,06 грн. виконавчі листи до установи надходили (а.с.8 оборот, 9).
Згідно витягу з протоколу №13 від 13 липня 2016 року засідання комісії при Софіївській виправній колонії Дніпропетровської області №45 засудженому було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, в умовно-достроковому звільненні як такому, який не довів свого виправлення (а.пр.8, ар. особ. спр.135, ч.2).
Колегія суддів вважає доводи засудженого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі про те, що суд при вирішенні питання про його умовно-дострокове звільнення не дослідив належним чином матеріалів справи, що характеризують його особу, не врахував його стан здоров`я, його участь у роботі та суспільному житті установи такими, таким що не відповідають дійсності.
Як вбачається із оскарженої ухвали суду, вищезазначені обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції та досліджувались судом безпосередньо в судовому засіданні, і їм було надано правильну оцінку.
Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що суд в порушення Закону не дослідив і не врахував його нагороди та звання за роки його трудової діяльності, отримані ним ще до відбування покарання.
Суд першої інстанції, відповідно до ст.81 КК України, при вирішенні питання про застосування чи відмову у задоволенні питання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого враховує поведінку засудженого за час його відбування покарання в установі, а не поведінку, що передувала ухваленню рішень судів першої та апеляційної інстанцій, покарання за якими він відбуває.

Крім того, слід зазначити, що під час апеляційного розгляду клопотань від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів не надходило, і засуджений ОСОБА_6 на підтвердження доводів щодо спростування наведених даних в характеристиці установи виконання покарань доказів не представив, тому колегія суддів вважає, що твердження засудженого щодо викривлення даних у характеристиці на нього, є надуманими, такими, що не заслуговують на увагу.

Колегія суддів, виходячи з положеньст.81 КК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року №2, після з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання вимог режиму, даних про його особу, за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину, та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Тому, погоджуючись з думкою суду першої інстанції щодо відсутності належних підстав для звільнення ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання, колегія суддів вважає, що засуджений звернувся з клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасно.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржену ухвалу такою, що підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопад 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ОСОБА_4