ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №766/1373/17

02.03.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду .в м. Херсоні кримінальну справу за кримінальним провадженням №0000085 від 17.05.2016 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березанка, Березанський район Миколаївська область, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, що має на утриманні 1 малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця служби за призовом під час мобілізації, гранатометника 1 відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч.3 КК України,

встановив:
12 лютого 2015 року, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015, затвердженого Законом України №1225-VII від 17.03.2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 56 від 23.03.2015 року ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу та поставлений на усі види забезпечення на посаду гранатометника 1 відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти, перебуваючи у військовому званні «солдат».

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. Військовослужбовець був зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

З часу видання ВО Президента України, Головою Верховної ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, до цього часу на території України почав діяти особливий період, згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст.1 Закону України «Про оборону України».

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин:

Так, 13 березня 2015 року за направленням сімейного лікаря Новобузького центру первинної медико-санітарної допомоги солдата ОСОБА_4 було госпіталізовано до Новобузької центральної районної лікарні (55600, Миколаївська область, м Новий Буг, вул. Червона площа, буд.14), де в період з 13 по 20 березня 2015 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні, згідно довідки №465-01-11 від 07.07.2015 року цієї ж лікарні.

Проте, 21 березня 2015 року, у визначений час о 08 годині, після виписки з наведеного лікувального закладу, солдат ОСОБА_4 , в порушення ст. 262 вказаного Статуту, не прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , командуванню про причини відсутності на службі не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 28 грудня 2016 року близько 18 години, усвідомлюючи протиправність і незаконність своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 і заявив про себе.

Фактично солдат ОСОБА_4 ухилився від військової служби у період з 21 березня 2015 року по 28 грудня 2016 року, перебуваючи в цей час за адресою свого проживання (реєстрації), де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винним себе визнав повністю, пояснив, що був призваний до армії, перебував на лікуванні, після закінчення якого поїхав на заробітки, оскільки є єдиним годувальником сім`ї, потім померла його дружина, і він був змушений доглядати дитину. Пізніше він повернувся у військову частину.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнає свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його показання послідовні, логічні і не викликають у суду сумнівів в правильності розуміння ним обвинувачення і всіх обставин справи, добровільності та щирості його позиції, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати по ч. 3 ст. 408 КК України як нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При обранні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу обвинуваченого, що характеризується задовільно, обставини, що пом`якшують відповідальність - визнання своє провини й щиросердне каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини, тяжкий матеріальний стан, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, і вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статті, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Керуючись ст. 373-376 КПК України, суд, -

засудив:
Визнати винуватим ОСОБА_4 в пред`явленому обвинуваченні по ч.3 ст. 408 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк 3 роки.

Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без дозволу вказаного органу .

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Херсонської області в 30-денний строк з дня його проголошення через Херсонський міський суд Херсонської області

СуддяОСОБА_1