Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4044/16-к
Провадження № 1-кп/553/269/2016
В И Р О К
Іменем України
05.12.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференцзв`язку в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

та захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0001582 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Кізлівка, Чорнухінського району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, не являється депутатом , не є інвалідом, на даний час відбуває покарання у Полтавській виправній колонії УДПтС України в Полтавській області (№ 64), раніше судимого:

- 12.02.2008 року Чорнухінського районного суду Полтавської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;

- 01.08.2011 року Миргородським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи засудженим і відбуваючи міру покарання в Полтавській виправній колонії (№ 64) з 30.11.2011 року, попереджався адміністрацією установи про дисциплінарну та кримінальну відповідальність за порушення режиму утримання, правил внутрішнього розпорядку та за здійснення проявів злісної непокори законним вимогам адміністрації установи. Незважаючи на всі заходи виховного та профілактичного характеру, які проводились із засудженим ОСОБА_5 , він на них навмисно не реагував та чинив злісну непокору законним вимогам представників адміністрації установи.

При цьому, 24.01.2012 року, ОСОБА_5 обґрунтовано, за вмотивованою постановою начальника установи, за порушення вимог режиму відбування покарання поміщався до ДІЗО на 10 діб, 03.03.2012 - на 15 діб; 10.05.2012 - на 12 діб, 12.06.2012 переводився до ПКТ на 3 місяці, 24.12.2012 - на 13 діб, 14.02.2013 на - 14 діб, 16.03.2013 переводився до ПКТ на 2 місяці, 14.06.2013 на - 3 доби, 14.09.2013 на - 15 діб, 02.12.2013 переводився до ПКТ на 2 місяці, 12.03.2014 на 12 - діб, 23.08.2014 на - 15 діб, 20.10.2014 року - на 9 діб, 10.02.2015 на - 15 діб, 25.07.2015 переводився до ПКТ на 3 місяці, 04.12.2015 - на 15 діб, 25.01.2016 на - 15 діб, 14.05.2016 переводився до ПКТ на 3 місяці, 11.06.2016 - на 10 діб, 07.09.2016 - на 15 діб, 19.10.2016 на - 15 діб.

Після виходу з ДІЗО даний засуджений вчинив злісну непокору вимогам представників адміністрації установи.

Так, 04.11.2016, о 08 год. 00 хв., ОСОБА_5 навмисно, безпідставно, у відкритій категоричній формі відмовився виконати законну вимогу начальника відділення ОСОБА_6 , а саме приступити до прибирання спального приміщеня віділення соціально-психологічної служби № 3 згідно графіка, затвердженого начальником установи 30.10.2016.

Злісність намірів засудженого ОСОБА_5 підтверджується тим, що за період часу з 07.03.2009 по 19.10.2016 керівництвом установи зафіксовано загалом 128 разів порушення останнім законних вимог адміністрації установи, за які на останнього обґрунтовано накладалися стягнення.

Отже, своїми умисними діями, що виразились в злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарання та іншій протидії адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу або переводилась на більш суворий режим відбування покарання, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст.391 КК України.

Під час досудового розслідування 23.11.2016 року між прокурором Полтавської місцевої прокуратури, юристом 1 класу ОСОБА_7 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одного боку, та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_5 і захисником ОСОБА_4 з іншого боку укладено угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.

Згідно з угодою під час досудового розслідування ОСОБА_5 повністю визнає свою винуватість у зазначеному вище діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у повному обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони також вважають, що для укладення цієї угоди істотне значення мають наступні обставини: щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому злочині.

Сторони узгодили наступне покарання: за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, призначити покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначити остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Із видом та мірою покарання обвинувачений ОСОБА_5 погодився.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим віднесений до злочинів середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.ч.4, 5 ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_5 .

Матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -

З А С У Д И В:
Угоду від 23 листопада 2016 року по кримінальному провадженню № 0001582 про визнання винуватості ОСОБА_5 , укладену між прокурором Полтавської місцевої прокуратури, юристом 1 класу ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 і захисником ОСОБА_4 з іншого боку затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначити остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1