Справа № 539/1690/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника служби в справах дітей виконкому Лубенської міської ради ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження по обвинуваченню :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Богодарівка Лубенського району Полтавської області, проживаючого АДРЕСА_1 , освіта середня, студента Лубенського фінансово -економічного коледжу, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
23 березня 2017 року близько 16 години 50 хвилин неповнолітній ОСОБА_8 , керуючи технічно справним транспортним засобом - скутером «Сузукі» державний номер НОМЕР_1 , в світлий час доби рухався по проїзній частині проспекту Володимирського в м. Лубни Полтавської області. Проїжджаючи поблизу будинку №127/1 по просп. Володимирському, що в м. Лубни Полтавської області, водій ОСОБА_8 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідними дорожніми знаками та розміткою, при зменшенні швидкості руху та зупинці іншого транспортного засобу, що рухався по сусідній смузі, не зменшив швидкість та не зупинився, не переконався належним чином, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого своїми діями створив небезпеку для свого руху і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалася з лівого боку праворуч відносно напрямку руху скутера по нерегульованому пішохідному переходу. Даними діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 18.1, 18.4 ПДР України, хоча мав можливість та повинен був їх виконувати, а саме : п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 93 від 15.05.2017 року , потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої ключиці зі зміщенням, синця по передньо - зовнішній поверхні середньої третини лівої гомілки, садно лівого наколінника, які утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), при удари об такі, можливо під час ДТП в указаний у постанові строк і по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Згідно висновку експерта № 267 від 29.05.2017 року в діях водія скутера «Сузукі» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 маються невідповідності вимогам п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом виконання вимог п.п. 18.1, 18.4 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги даних пунктів Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що 23.03.2017 року він взяв у свого діда скутер ОСОБА_9 та поїхав на ньому по просп. Володимирському в м. Лубни, хоча посвідчення на право керування даним скутером не мав. Після чого він нічого не пам`ятає. Прийшов до свідомості вже в лікарні. Після цього переглянув відео з камер спостереження та побачив як здійснив наїзд на потерпілу. Вину у ДТП визнає, у скоєному щиро кається та прохає вибачення у потерпілої. Зі сторони його сім`ї відшкодовувалися кошти на лікування потерпілої.

Суд вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину за вищевикладених обставин також підтверджується :

-показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що 23.03.2017 р. вона переходила дорогу просп. Володимирський в м. Лубни по пішоходному переході в районі Лубнимашу, побачила, як їхав автомобіль та зупинився, пропускаючи її, після чого пішла по пішоходному переходу далі і із-за машини вискочив скутер, який збив її, від чого вона впала на асфальт та короткочасно втратила свідомість. Як виявилося згодом, водієм скутера був неповнолітній ОСОБА_8 . Від даного ДТП отримала тілесні ушкодження. Зі сторони обвинуваченого їй відшкодовано затрати на вже проведене лікування, однак їй ще доведеться перенести операцію, на яку також необхідні кошти;

-протоколом огляду місця події від 23.03.2017 року, в ході якого були зафіксовані сліди ДТП після наїзду керованого обвинуваченим скутера на потерпілу, місце розташування самого скутера;

-переглянутим в судовому засіданні СД-диском з відеозаписом камер зовнішнього спостереження ПП «Лубнимаш», на якому зафіксовано момент наїзду скутера під керуванням ОСОБА_8 на потерпілу ОСОБА_6 ;

-висновком судово медичної експертизи від 15.05.2017 р. № 117 , згідно якого внаслідок ДТП ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

-висновком судово медичної експертизи від 15.05.2017 р. № 93 , згідно якого внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої ключиці зі зміщенням, синця по передньо - зовнішній поверхні середньої третини лівої гомілки, садно лівого наколінника, які утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), при удари об такі, можливо під час ДТП і по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я;

- висновком судово автотехнічної експертизи від 29.05.2017 року № 267, згідно якого в діях водія скутера «Сузукі» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 маються невідповідності вимогам п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом виконання вимог п.п. 18.1, 18.4 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги даних пунктів Правил дорожнього руху України.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно висновку судово психіатричної експертизи від 14.06.2017 року ОСОБА_8 під дію ч.2 , ч. 3 ст. 19 та ст. 20 КК України не підпадає, може постати перед судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами справи, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Разом із тим, відповідно до ч.3 ст.497 КПК України під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Ч. 1 ст. 497 КПК України передбачає , що якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Як зазначено у частині другій цієї статті, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.

П.п. 7,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру", передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 п.2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Суд, вважає, що неповнолітній ОСОБА_8 може бути звільнений від покарання за ч.1 ст. 286 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру, оскільки внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки неповнолітній обвинувачений на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. При цьому суд враховує, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, після вчинення злочину зі сторони обвинуваченого були відшкодовані витрати на проведене на даний час лікування потерпілої, обвинувачений навчається у коледжі та здобуває освіту, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, висновки досудової доповіді , згідно яких виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі.

При застосуванні до неповнолітнього ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру, суд враховує , що ОСОБА_8 вчинив злочин невеликої тяжкості, щиро розкаявся в скоєному, його поведінка після скоєння злочину була бездоганною, а тому він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Обвинувачений проживає разом з батьками, які здатні забезпечити позитивний вплив на сина та постійний контроль за його поведінкою.

За таких обставин, на підставі п.п. 1, 3 ч.2 ст. 105 КК України до неповнолітнього ОСОБА_8 необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі його на строк один рік під нагляд батьку ОСОБА_5 , який надав в судовому засіданні таку згоду.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Також у відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта по експертизі, проведеній по даній справі.

Речові докази підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України, при цьому суд враховує, що скутер «Сузукі» державний номер НОМЕР_1 має бути повернутий його власнику ОСОБА_10 , а СД-диск з відеозаписом камер зовнішнього спостереження ПП «Лубнимаш» має зберігатися у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Керуючись ст. 374 КПКУкраїни,
З А С У Д И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

На підставі ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження і передачі неповнолітнього ОСОБА_8 під нагляд батьку ОСОБА_5 строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи від 29.05.2017 року № 267 в сумі 790 грн. 96 коп.

Речові докази по справі : скутер «Сузукі» державний номер НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_10 ; СД-диск з відеозаписом камер зовнішнього спостереження ПП «Лубнимаш» - зберігати у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1