Пр. №1-кс/155/186/16
Справа №155/1006/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 року місто Горохів

Слідчий суддя Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Волинській області на постанову слідчого СВ Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного 19 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 та рішення Горохівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури № 56-201-14 від 18 липня 2016 року про правомірність закриття вищевказаного кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:
29 липня 2016 року Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Волинській області звернулося до суду із скаргою на постанову слідчого СВ Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000195 та рішення Горохівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури № 56-201-14 від 18 липня 2016 року про правомірність закриття вищевказаного кримінального провадження. Свою скаргу мотивує тим, що 18 червня 2014 року під час проведення рибоохоронного рейду співробітниками Волиньрибоохорони було виявлено правопорушення, в якому вбачаються ознаки кримінального злочину, предбаченого ч.1 ст.249 КК України. У скарзі зазначено, що 18 червня 2014 року громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснювали незаконний вилов водних біоресурсів на рибогосподарському водному об`єкті, що розташований на р.Дежа біля с.Колодеже Горохівського району Волинської області, за допомогою промислових знарядь лову (сіток) з гумового човна. Так, вищевказані громадяни незаконно виловили наступні породи риби загальною вагою 22 кг.: карась сріблястий 48 екз., плітка 126 екз., окунь 15 екз., і тим самим заподіяли істотну шкоду рибному господарству України на суму 11611,00 грн. 19 червня 2014 року адміністративні матеріали, складені на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , були направлені в Горохівський РВ УМВС України у Волинській області. Вищевказаним відділом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. 30 жовтня 2014 року на адресу Волиньрибоохорони без жодних пояснень були повернуті складені відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 протоколи № 0001187 та № 0000895 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.85 КУпАП. На вимогу керівництва Волиньрибоохорони лише 17 грудня 2014 року на електронну адресу установи надійшла копія постанови слідчого СВ Горохівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 від 30 жовтня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000195, яка в подальшому на підставі скарги Волиньрибоохорони була скасована 30 січня 2015 року прокуратурою Горохівського району Волинської області. Після цього 27 липня 2015 року слідчим СВ Горохівського РВ УМВС України у Волинській області знову було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка 10 серпня 2015 року була скасована прокуратурою Горохівського району Волинської області, та відновлено досудове розслідування. 03 червня 2016 року на адресу Волиньрибоохорони надійшла копія постанови слідчого СВ Горохівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000195. На дану постанову 08 червня 2016 року було подано скаргу до прокуратури. 25 липня 2016 року на адресу скаржника надійшов лист від Горохівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури № 56-201-14 від 18 липня 2016 року про правомірність закриття вищевказаного кримінального провадження слідчим СВ Горохівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 . Скаржник вважає, що слідчимта прокуратурою всупереч вимогам кримінально-процесуального закону було проведено поверхневу та неповну перевірку фактичних обставин справи, а тому слідчий передчасно дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження, а прокуратурою - про правомірність дій слідчого. Зокрема, слідчим надано неналежну оцінку правовому статусу водного об`єкта, не допитано всіх свідків. У зв`язку з вищевикладеним скаржник просить скасувати постанову слідчого СВ Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000195 та рішення Горохівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури № 56-201-14 від 18 липня 2016 року про правомірність закриття вищевказаного кримінального провадження.

В судовому засіданні представник скаржника - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Волинській області ОСОБА_4 скаргу підтримав із зазначених у ній підстав, просив її задовольнити. Крім того пояснив, що вилов риби ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснювали сітками з державної водойми, оскільки на той час ставок в оренді не перебував, слідчим за два роки проведення досудового розслідування жодного свідка не допитано, протоколи про адміністративні правопорушення були повернуті без речових доказів, а знаряддя лову не тій особі, в якої вони були вилучені.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки вважає, що досудове розслідування було проведено повно та об`єктивно, всім обставинам справи надано належну правову оцінку.

Заслухавши пояснення представника скаржника та прокурора, дослідивши письмові матеріали скарги, приходжу до висновку про необхідність часткового задоволення скарги з наступних підстав.

Так, ч.1 ст.303 КПК України містить вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, зокрема: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

А тому вважаю, що рішення Горохівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури № 56-201-14 від 18 липня 2016 року про правомірність закриття слідчим кримінального провадження № 0000195 не може бути оскаржене, а пред`явлена скаржником скарга в цій частині не може бути розглянута під час досудового розслідування, оскільки така скарга може бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

У зв`язку з цим вважаю, що вищевказана скарга у цій частині до задоволення не підлягає.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

При розгляді скарги встановлено, що по кримінальному провадженню, внесеному 19 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195, 30 жовтня 2014 року та 30 травня 2015 рокуслідчим СВ Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 виносилися постанови про закриття цього провадження, які в подальшому на підставі скарг Волиньрибоохорони скасовувалися прокуратурою Горохівського району Волинської області (а.с.12-24).

31 травня 2016 року слідчим СВ Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного 19 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 (а.с.26-27).
18 липня 2016 року Горохівським відділом Володимир-Волинської місцевої прокуратури на адресу Волиньрибоохорони було скеровано повідомлення про те, що за результатами перевірки, проведеної на підставі поданої Волиньрибоохорою скарги, вищевказаний відділ не знайшов підстав для скасування постанови слідчого СВ Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного 19 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 (а.с.28-29, 31).
Так, відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 17 від 10 грудня 2004 року Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля під незаконним заняттям рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом (ст.249 КК України) треба розуміти таке вилучення водних живих ресурсів із природного середовища, яке здійснюється з порушенням чинного законодавства, що регулює порядок і умови промислового, любительського, спортивного рибальства, іншого використання водних живих ресурсів. Зокрема, незаконним є промисел, який здійснюється всупереч існуючим правилам: без належного на те дозволу, в заборонений час, у недозволених місцях, із застосуванням заборонених знарядь лову, з перевищенням установлених лімітів чи норм вилову. Водні живі ресурси утворюють риби різних порід, водні тварини (дельфіни, раки, краби, креветки, кальмари тощо), морські рослини, які мають промислове значення. Під промислом розуміються як один акт добування риби, тварин чи рослин, так і неодноразове вчинення таких дій. Відповідальність за злочин, передбачений ст.249 КК України, настає лише за умови, що діями винної особи заподіяно істотну шкоду. На те, що шкода є істотною, можуть вказувати, зокрема, такі дані: знищення нерестовищ риби; вилов риби в період нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є труднощі; добування великої кількості риби, вилов яких заборонено; тощо. Якщо внаслідок вчинених дій істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав може нести відповідальність за ч.3 або ч.4 ст.85 КпАП. Вилов риби чи водних тварин зі спеціально облаштованих або пристосованих водоймищ, у яких вони вирощуються підприємствами, організаціями чи громадянами, за ст.249 КК України кваліфікувати не можна. За наявності відповідних підстав дії винної особи можуть кваліфікуватись як посягання на чужу власність.

Відповідно до Закону України Про тваринний світ одним із видів використання об`єктів тваринного світу є рибальство. Рибальством вважається промислове добування риби, водних безхребетних і морських ссавців, а також любительське і спортивне рибальство та добування водних безхребетних у рибогосподарських водоймах.

Любительське і спортивне рибальство - це рибальство та добування водних безхребетних для особистого споживання у визначених для цих цілей водоймах загального користування і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування.

Правила та об`єкти рибальства, порядок надання у користування рибогосподарських водойм, а також вимоги щодо ведення рибного господарства визначаються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порушення правил любительського рибальства, якщо воно заподіяло істотну шкоду, і є незаконним зайняттям рибним, звіриним або іншим водним промислом.

Під поняттям промислу розуміються випадки вилову риби і водних тварин з використанням промислових засобів (сіток, неводів тощо). Промислом охоплюється як одиничний акт добування, так і дії, що складаються з ряду вольових актів.

Незаконність зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом має місце при здійсненні його без належного дозволу, у заборонений час, у недозволених місцях, а також забороненими способами і знаряддями лову.

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження від 31 травня 2016 року зазначено, що обов`язковою ознакою для передачі після розірвання договору оренди водного об`єкту у власність держави (орендодавця) є спуск води та вилов риби орендарем, який перед цим здійснював зарибнення цієї водойми. Оскільки орендар не здійснював вилову риби, то це, на думку слідчого, свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.249 КК України.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.249 КК України, є риби різноманітних порід (прісні та морські), що знаходяться в стані природної волі.

Так, договір оренди водного об`єкту був достроково розірваний 02 квітня 2012 року, а незаконний вилов риби ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було здійснено 18 червня 2014 року.

Згідно п.2.1 Інструкції про порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики України 08 червня 2004 року № 215, чинної на час дії договору оренди, для проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів, пов`язаних з подальшим уселенням їх у рибогосподарський водний об`єкт, користувачі (крім територіальних органів рибоохорони) повинні не пізніше ніж за два тижні подати до територіального (басейнового, обласного, міжрайонного) органу рибоохорони, в зоні діяльності якого розташований відповідний рибогосподарський водний об`єкт, такі документи: заявку на проведення робіт із уселення водних живих ресурсів у рибогосподарський водний об`єкт; біологічне обґрунтування про доцільність проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів (якщо відтворення здійснюється вперше), розроблене науковою установою; ветеринарне свідоцтво про відсутність небезпечних захворювань у господарствах, з яких здійснюється перевезення риби та інших водних живих ресурсів (отримується цим господарством); графік робіт із уселення водних живих ресурсів (складається користувачем і узгоджується з територіальними органами рибоохорони); дозвіл Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на здійснення робіт з акліматизації, переселення водних живих ресурсів; документ, що підтверджує придбання водних живих ресурсів для їх подальшого вселення у рибогосподарський водний об`єкт (повідомлення про виділення квоти на вилов, накладні про придбання, інші документи).
Згідно п.5 вищевказаної Інструкції користувачі під час уселення водних живих ресурсів зобов`язані щотижня подавати звіт про обсяги вселення риби, інших водних живих ресурсів до територіального органу рибоохорони, у зоні діяльності якого здійснюється вселення водних живих ресурсів.
В досліджених в судовому засіданні матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що орендар здійснював зарибнення водойми, а також того, якими видами риби здійснювалося це зарибнення. Крім того, висновок слідчого про те, що водний об`єкт вважається таким, що переданий у власність держави лише після проведення повного вилову риби, без посилання на нормативно-правовий акт чи відповідний пункт договору оренди є необгрунтованим. У зв`язку з цим вважаю, що слідчим належним чином не з`ясовано, у чиїй власності перебувала водойма, у якій здійснено вилов риби, що є необхідним для кваліфікації дій винних.

Так, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.249 КК України, виражається у формі умислу (прямого або непрямого).

Слідчий зазначає, що у ОСОБА_7 був відсутній умисел на незаконне заволодіння рибними ресурсами на водному об`єкті, оскільки візуально не спостерігається будь-яких приток до ставка, а незаконне заволодіння рибними ресурсами на водоймах загальнодержавного значення обов`язково повинно супроводжуватися виключно прямим умислом.

Вважаю, що віднесення слідчим цієї ознаки до об`єктивної сторони кримінального правопорушення та висновок про те, що в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона злочину, у тому числі у формі прямого умислу, є також необгрунтованим.

Також слідчим не допитано свідків, які були присутні під час складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі і колишнього орендаря ставка - ОСОБА_9 з приводу зарибнення ним водойми.

Вищевказане свідчить про поверхневу та неповну перевірку фактичних обставин справи та передчасність висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

Таким чином слідчим не вчинено всіх передбачених КПК України дій для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин кримінального правопорушення, а тому незрозуміло, на підставі чого слідчий зробив висновок про наявність чи відсутність достатніх підстав прийняття оскаржуваної постанови.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що слідчим не вчинено всіх передбачених КПК України дій для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин кримінального правопорушення, приходжу до висновку про задоволення скарги та скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.306-307 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000195 скасувати.

Матеріали кримінального провадження, внесеного 19 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195, повернути Горохівському відділу поліції ГУНП у Волинській області для проведення досудового розслідування.
В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя Горохівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1