АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/38/17 Справа № 207/1485/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001925 за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом 1 інстанції, прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01 березня 2011 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 186 ч.2, 190 ч.2, 186 ч.1, 70 ч.1 КК України до 04 років позбавлення волі. Звільнився 18 жовтня 2012 року умовно-достроково на 01 рік 04 місяці 15 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року ОСОБА_9 визнаний винним за ч. 2 ст. 190, ч. 2 186 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України до 04 років 03 місяців позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 190 КК України до 02 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш тяжкого покарання більш тяжким остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у вигляді 04 років 03 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 у рахунок спричиненої матеріальної шкоди 1800 гривень.

Вирішено долю речових доказів.

Судом 1 інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він, будучи раніше судимим і звільнений від відбування покарання 10 жовтня 2012 року умовно-достроково на 01 рік 04 місяці 15 днів, на шлях виправлення не став, належних для себе висновків не зробив і повторно вчинив корисливий злочин.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 01 грудня 2014 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, у приміщенні "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту", розташованого по вулиці Б.Хмельницького № 20 у м. Дніпродзержинську, зустрів раніше йому малознайомого неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Маючи умисел на заволодіння його майном шляхом обману і зловживання довірою, обманюючи і зловживаючи довірою потерпілого, попросив у нього планшет марки "Impression Im PAD" вартістю 1800 гривень буцімто пограти в гру, пообіцявши його повернути. Наміру ж повертати планшет не мав. ОСОБА_12 , повіривши, передав обвинуваченому планшет. Заволодівши планшетом, утримуючи планшет при собі, під приводом що йому необхідно піти до знайомого, обвинувачений з потерпілим пішли у напрямку будинку АДРЕСА_2 . Маючи намір заволодіти планшетом потерпілого, ОСОБА_9 зайшов у під`їзд вказаного будинку, а потерпілий залишився біля під`їзду. Дочекавшись, що потерпілий пішов, обвинувачений, заволодівши планшетом потерпілого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник з планшетом, розпорядився на власний розсуд, завдавши неповнолітньому потерпілому матеріальну шкоду на 1800 гривень.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_13 , 24 січня 2015 року, приблизно о 10 годині, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля гуртожитку, розташованого по вулиці Б.Хмельницького № 20 у м. Дніпродзержинську, побачив раніше йому малознайомого потерпілого ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, погрожуючи застосуванням насильства, та подавивши таким чином волю потерпілого до опору, вихопив з рук потерпілого куртку вартістю 270 гривень, яка належала потерпілому ОСОБА_14 , і з викраденим з місця скоєння кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вказану суму.

Повторно, 30 січня 2015 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись у приміщенні гуртожитку "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту", який розташований по вулиці Б.Хмельницького № 20 у м. Дніпродзерджинську, побачив раніше йому малознайомого ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вдарив ОСОБА_14 по правій руці, у якій знаходився мобільний телефон марки «Fly», з якого під час удару на підлогу випала карта пам`яті 2гб. вартістю 170 гривень, яку він підняв з підлоги, тобто, заволодів нею. З викраденим з місця скоєння кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_9 повторно, 31 січня 2015 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля приміщення середньої загальноосвітньої школи № 3 по вулиці Матросова № 35 у м. Дніпродзержинську, побачив раніше йому малознайомого потерпілого ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, погрожуючи застосуванням насильства та подавивши таким чином волю потерпілого до опору, заволодів грошовими коштами у сумі 200 гривень, які належать ОСОБА_14 . З викраденими грішми обвинувачений з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором та обвинуваченим подані апеляційні скарги, в яких прокурор просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.05.2016 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 :

-за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 3-х років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 6-ти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 6-ти років позбавлення волі.

Обвинувачений, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, просить об`єктивно розглянути його апеляційну скаргу та допросити потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 .

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Вказує, що суд в повній мірі не врахував тяжкість та суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення і те, що обвинувачений раніше був судимий за скоєння корисних злочинів. Судом не враховано, що ОСОБА_9 не працює, винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, незважаючи на доведеність його вини як на досудовому слідстві так і в судовому розгляді, шкоду, завдану потерпілим, не відшкодував. Зазначає, що ухваленим вироком не досягнуто мети покарання виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції об`єктивно не розібрався по суті з кримінальною справою, а повністю поклався на докази, сфабриковані органом досудового розслідування, проігнорував розбіжності в показах потерпілого та свідка, чим порушив його права та свободи. Вказує, що за час знаходження в слідчому ізоляторі захворів на хронічний гепатит «С» та СНІД, що на його думку робить неможливим відбуття покарання, при цьому стан його здоров`я не був врахований судом першої інстанції. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів вчинення ним кримінального правопорушення, а ОСОБА_16 та ОСОБА_17 необхідно притягти до відповідальності до дачу завідомо неправдивих показів.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та прокурора, які кожен окремо підтримали вимоги, викладені в їх апеляційних скаргах, при цьому обвинувачений просив вирок відносно нього скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно нього в суді першої інстанції, думку захисника обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги свого підзахисного, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає вимоги апеляційних скарг такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій обвинуваченим в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Висновки суду про винність ОСОБА_9 у скоєнні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, скоєного з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я при викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які суд всебічно та повно дослідив, правильно оцінив та послався на них у вироку та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Зазначені висновки зокрема підтверджуються: протоколами пред`явлення особи для впізнання від 04.02.2015 року, із яких вбачається, що свідком ОСОБА_15 та потерпілим ОСОБА_14 обвинувачений був опізнаний як особа, яка біля будівлі школи № 3 по вул. Матросова у м. Дніпродзержинську відкрито, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, заволоділа 200 грн. потерпілого ОСОБА_14 (т. 1,а.с. 59-61, 63-65); протоколами проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_14 та свідком ОСОБА_15 від 05.02.2015 року з фото таблицями до них, із яких вбачається, що потерпілий та свідок розказали та показали при яких обставинах 31.01.2015 року обвинувачений ОСОБА_9 по прізвиську « ОСОБА_18 » під погрозою фізичного насильства відкрито заволодів грішми ОСОБА_14 у сумі 200 грн. (т. 1, а.с. 66-75); постановою про визнання речовим доказом вилученої у потерпілого ОСОБА_14 куртки чорного кольору з жовтими полосами, яка належить обвинуваченому (т. 1, а.с. 141).

Крім того, в основу вироку суд поклав тільки ті покази ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_19 , які вони давали у судовому засіданні та які були безпосередньо досліджені судом.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що 24 січня 2015 року, біля 10 години, одіваючи куртку, він виходив із гуртожитку. Біля входу його зустрів обвинувачений, схопив за руку, завів за гуртожиток і став вимагати гроші. Він відповів, що грошей у нього немає. Обвинувачений вирвав у нього із рук курточку і попросив обмінятись їхніми курточками, при цьому сказав, що курточку йому поверне, але не повернув. Куртку він придбав у листопаді 2014 року за 270 гривень. До міліції він не звертався тому, що обвинувачений пообіцяв йому повернути куртку. 30 січня 2015 року біля 20 години він знаходився у кімнаті у гуртожитку і розмовляв по мобільному телефону. У кімнату зайшов обвинувачений. Підійшовши до нього, став вимагати карту пам`яті. Він не давав і обвинувачений із його рук вибив телефон, дістав карту пам`яті і забрав її, а телефон повернув. На прохання повернути цю карту нічого не відповів і пішов із гуртожитку. Коли обвинувачений забирав карту пам`яті, то йому не погрожував. Карту пам`яті він придбав восени 2014 року за 200 гривень. 31 січня 2015 року біля 09 години він разом з ОСОБА_19 йшли по вулиці Матросова. До них підійшов обвинувачений, який був одітий у його куртку, яку у нього відібрав 24 січня 2015 року, і попросив грошей. Він відповів, що грошей у нього немає, що грошей йому не заборгував і не дасть. Обвинувачений мовчки пішов за ними і запропонував їм зайти за приміщення школи № 3 по вулиці Матросова де, як він сказав, віддасть куртку і карту пам`яті до його мобільного телефону, які раніше у нього відібрав. Він не хотів йти за приміщення школи тому, що знав, що обвинувачений його обмане і відбере гроші, однак обвинувачений схопив його за праву руку і став тягнути за школу. Він боявся обвинуваченого і опору не чинив. ОСОБА_19 також боявся обвинуваченого і пішов з ними. За приміщенням школи обвинувачений став йому погрожувати фізичною розправою якщо він не дасть йому грошей. Боячись обвинуваченого, ОСОБА_19 на його прохання передав обвинуваченому 200 гривень. Після цього обвинувачений схопив ОСОБА_19 за куртку і став вимагати остальні гроші, а потім сказав, що йому достатньо 200 гривень. Також обвинувачений сказав, щоб вони йшли до входу до школи, почекали його і він віддасть йому курточку і карту пам`яті до мобільного телефону. Однак, обвинуваченого вони не дочекались.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що ОСОБА_14 його товариш і 31 січня 2015 року попросив зняти з банківської карти стипендію. Вони зняли 600 гривень, які він передав ОСОБА_14 . Вони поїхали у магазин і коли проходили повз будинок АДРЕСА_3 до них підійшов раніше їм малознайомий обвинувачений по прізвиську « ОСОБА_18 », який був одітий у куртку ОСОБА_14 , яку, як йому відомо, обвинувачений раніше відібрав у ОСОБА_14 . Обвинувачений пішов за ними і став вимагати у ОСОБА_14 гроші. ОСОБА_14 відмовив. Обвинувачений запропонував їм зайти за приміщення школи № 3, сказавши, що віддасть ОСОБА_14 куртку і карту пам`яті від мобільного телефону, яку раніше у нього відібрав. Вони не погоджувались, оскільки знали, що обвинувачений їх обмане і відбере гроші. Почувши відмову, обвинувачений схопив ОСОБА_14 за праву руку і потягнув його за школу. Боячись його, ОСОБА_14 не чинив опору. Він також пішов за ними, бо також боявся обвинуваченого. За школою, погрожуючи фізичною розправою, обвинувачений став вимагати у ОСОБА_14 гроші. Боячись за своє життя, ОСОБА_14 попросив у нього 200 гривень. Він дав 200 гривень і їх ОСОБА_14 передав обвинуваченому. Після цього обвинувачений схопив його, свідка, за куртку і став у нього вимагати остальні гроші. Він сказав, що грошей не віддасть. Після цього обвинувачений сказав, що йому вистачить і 200 гривень і сказав, щоб вони йшли до входу у школу і він поверне ОСОБА_14 курточку і карту пам`яті. Однак, вони обвинуваченого не дочекались і звернулись за допомогою до міліції. Без курточки ОСОБА_14 ходив біля двох тижнів. Обвинувачений вимагав гроші за курточку і говорив ОСОБА_14 , щоб він курточку викупив. Обвинувачений часто приходить до них у гуртожиток, або зустрічає їх на вулиці і вимагає у них гроші у період, коли вони отримують стипендію.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він з ОСОБА_16 обмінялись верхнім одягом, але коли ОСОБА_20 побачив свою куртку на незнайомому молодому чоловіку, сказав ОСОБА_14 , щоб він зі стипендії віддав 200 грн., тільки тоді він віддасть його пуховик, флеш-накопичувач ОСОБА_16 йому віддав з проханням записати на нього музику, а 200 грн. ОСОБА_16 позичив у свого товариша ОСОБА_15 , для того, щоб віддати ОСОБА_20 за його куртку, є безпідставними, оскільки такі показання ОСОБА_9 давались в суді першої інстанції та суд, визнавши їх безпідставними, надав їм належну оцінку в оскаржуваному вироку. Судом при розгляді справи не встановлено дружніх стосунків між потерпілим і обвинуваченим, що могли б свідчити про можливість обміну між ними їх одягом.

Виходячи з сукупності усіх вказаних доказів, доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів вчинення ним злочинів є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку показам потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_19 та підстав ставити під сумнів їх об`єктивність не було. Вони були послідовні, незмінні та узгоджувалась з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Ніяких суттєвих протиріч у їх показах, як на те вказує в апеляції обвинувачений, немає, що спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого у цій частині. З пояснень свідка ОСОБА_15 вбачається, що він бачив обвинуваченого в куртці потерпілого ОСОБА_14 при вчиненні ним наступного епізоду злочину з заволодіння грошовими коштами. Про вчинення раніше відкритого заволодіння курткою потерпілого, свідку ОСОБА_15 було відомо зі слів останнього.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції були досліджені у повному обсязі всі надані сторонами докази, які зібрані в межах діючого кримінального процесуального кодексу, є належними, допустимими та їм дана належна оцінка у вироку.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_9 щодо неврахування судом першої інстанції при ухваленні вироку стану його здоров`я, оскільки, матеріали кримінального провадження не містять такої інформації. Посилання ОСОБА_9 на те, що наявність у нього захворювань, які перешкодять в подальшому відбуття ним покарання, є передчасними, оскільки матеріали провадження не містять висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання згідно з додатком 13 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року за № 1348/5/572.

Порушень процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів сторони обвинувачення щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення, колегія суддів вважає їх невмотивованими.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції повною мірою врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, визнав вину частково, за місцем проживання характеризується посередньо, його відношення до скоєного, врахував думку потерпілих, правильно дійшов висновку щодо призначення ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, доводи обвинуваченого та прокурора, які викладені в їх апеляційних скаргах, є необґрунтованими та за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом 1 інстанції, прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 17 березня 2015 року по 09 лютого 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: