Справа № 357/7171/17
1-кп/357/947/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.08.2017року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000043 від 12.06.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кантелина Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, не одруженого, із повною загальною середньою освітою, не судимого, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 2 вересня 2014 року № 141 (по стройовій частині) призваним на військову службу під час мобілізації 13 серпня 2014 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахованим до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначеним на посаду командира відділення гранатометного взводу 1 механізованого батальйону, згідно з наказом від 23 березня 2015 року № 80 (по стройовій частині) зарахованим у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, однак проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 , вибувши у відпустку на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 24 грудня 2014 року № 257 (по стройовій частині) за сімейними обставинами до місця свого проживання в с. Кантелина Іллінецького району Вінницької області строком на 10 діб з 24 грудня 2014 року по 4 січня 2015 року, з якої повинен був прибути на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 о 8 годині 30 хвилин 5 січня 2015 року, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8 годині 30 хвилин 5 січня 2015 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та до 8 червня 2017 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, а 8 червня 2017 року близько 10 години самостійно прибув до місця дислокації військової частини для подальшого проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), - злочині, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся.

23.08.2017 року сторони кримінального провадження, військовий прокурор Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах: обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на 2 роки зі звільненням його від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням, іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування, прокурором, оскільки своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.3 КК України є злочином середньої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді позбавлення волі на 2 роки зі звільненням його від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням, іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої, середньої тяжкості чи тяжких злочинів.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні, запобіжний захід обвинуваченому не

обирався і підстав для застосування запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не вбачаться.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 23.08.2017 року, укладену у кримінальному провадженні №№0000043 від 12.06.2017 року за ст.407 ч.3 КК України між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 ч.1 п.1,2 КК України на засудженого ОСОБА_5 покласти обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та покласти згідно ст. 76 ч.2 п.2 КК України додатковий обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на органи з питань пробації Іллінецького району Вінницької області, за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1