Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Білоцерківська виправна колонія № 35 кримінальне провадження № 0014711 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2010 року

за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 року

за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14.04.2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від ________________________________

Справа № 11-кп/796/1448/2017
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
26.08.2016 року і за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити і і пом`якшити призначене йому покарання до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції не допитав у судовому засіданні потерпілого та свідків, чим порушив його права.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який просив врахувати його щире каяття та добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків і пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши положення ст.69 КК України; доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційних вимог стосовно зміни вироку в частині призначеного покарання; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку майна ОСОБА_9 за наступних обставин.

17 листопада 2016 року близько 20 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території будівельного майданчика на вул. Дегтярівській 43-а в м. Києві, побачив куртку, яка лежала на будівельному обладнанні. Користуючись відсутністю сторонніх осіб і тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 повторно таємно викрав з кишені куртки належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 10 420 гривень та мобільний телефон Xiaomi Note-3 вартістю 3 999 гривень 90 копійок з сім-карткою оператора мобільного зв`язку МТС Україна. Після цього ОСОБА_7 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 14 419 гривень 90 копійок.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Оскільки суд першої інстанції згідно з ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, проти чого не заперечували учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, при цьому суд з`ясував, що ОСОБА_7 правильно розуміє зміст цих обставин і його позиція є добровільною, роз`яснив наслідки застосування положень вказаної норми, у відповідності з якими учасники судового провадження позбавляються права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, доводи в апеляційній скарзі про порушення його прав у зв`язку з тим, що суд першої інстанції не допитав потерпілого та свідків, є безпідставними.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, не працює, відсутність претензій з боку потерпілого, а також обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, і відсутність обставин, що його обтяжують, тобто взяв до уваги ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Вірно застосовано судом і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_7 після постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 року і до відбуття покарання за цим вироком вчинив новий злочин, і остаточне покарання за сукупністю вироків призначено на строк, близький до мінімального.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

До того ж, згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на прохання ОСОБА_7 про пом`якшення йому остаточного покарання до 4 років 3 місяців позбавлення волі не можна вважати, що призначене йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців є явно несправедливим.

Тому підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3