11-кп/775/434/2016(м)
220/403/16-к

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001113 за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 12 липня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Октябрське Великоновосілківського району Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.

24 грудня 2015 року приблизно о 20 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в залу будинку АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , де між ним та ОСОБА_9 на ґрунті ревнощів до ОСОБА_10 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 наніс удар пустою пляшкою по голові ОСОБА_10 , а коли ОСОБА_9 намагався вступитися за ОСОБА_10 він двічи штовхнув останнього на крісло. Коли втретє ОСОБА_9 піднявся з крісла, ОСОБА_8 , зупиняючи ОСОБА_9 , який здоровіший за нього, відчуваючи погрозу узяв зі столу кухонний ніж та не цілячись наніс ОСОБА_9 один удар в грудну клітину зліва, спричинивши умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

На зазначений вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом не досліджені характеризуючи матеріали провадження. Також вказує, що неодноразово просив потерпілого покинути приміщення його житлового будинку, але потерпілий ігнорував ці прохання, чим погіршував ситуацію та створений конфлікт. Зазначає, що при винесені рішення суд не взяв до уваги свідчення обвинувачення та ґрунтувався лише на свідченнях потерпілих, які не відповідають дійсності. Також обвинувачений вважає, що порушено його право на захист та вказує, що при затриманні йому не було вручено акт про підозру, не роз`яснені його права та він був позбавлений можливості поспілкуватися зі своїм захисником перед першим допитом. Просить вирок суду скасувати та застосувати ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що висновки суду першої інстанції помилкові, а перекваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України безпідставна. Оскільки, показанням обвинуваченого та потерпілого не надано належної оцінки, висновки суду не відповідають дослідженим доказам і обставинам події. Також судом першої інстанції не були враховані роз`яснення, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2, що свідчить про вірну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, прокурора, який не погодився з доводами апеляційної скарги обвинуваченого та просив у повному обсязі задовольнити вимоги його апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оцінивши досліджені докази, в їх сукупності, приймаючи до уваги поведінку потерпілого ОСОБА_9 під час вказаної події, його перебування у стані алкогольного сп`яніння, поведінку обвинуваченого за недоведеності, а отже і відсутності умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на позбавлення потерпілого життя, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, так як в його діях відсутній умисел на вбивство, а присутній умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, з чим погоджується і колегія суддів.

Про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого свідчать дії ОСОБА_8 .. А саме те, що після того, як обвинувачений наніс потерпілому 1 удар він припинив свої дії, хоча мав можливість продовжувати свої протиправні дії, спрямовані на позбавлення життя потерпілого. Намагався надати потерпілому допомогу, спинити кровотечу та інш.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується об`єктивними доказами, а саме: показаннями самого потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також письмовими доказами, дослідженими судом у встановленому законом порядку.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що при постановлені вироку суд першої інстанції не врахував роз`яснення, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2, то вони не є слушними, оскільки саме на ці роз`яснення послався суд при ухваленні судового рішення.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2 ст. 15 ст. 115 ч. 1 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення його права на захист та проведення першого допиту слідчим до його побачення з адвокатом спростовуються матеріалами справи. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник ОСОБА_14 здійснювала захист обвинуваченого за призначенням на підставі доручення Регіонального Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій області № 005-0012869 від 25.12.2015 року зі стадії досудового розслідування. Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_8 від 25.12.2015 року за участю понятих, захисник ОСОБА_14 була при цьому присутня, про що свідчить її підпис, а також у протоколі обвинувачений власноручно зазначив, що у нього відсутні заяви та клопотання, при цьому, затриманому були роз`яснені його права відповідно до ч. 3 ст. 42 КПК України (т. 1 а.п. 152-155). З протоколу проведення слідчого експерименту від 26.12.2015 року вбачається, що ця слідча дія була проведена за участю підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 102-105), копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинувачений та захисник ОСОБА_14 отримали 29.02.2016 року (т. 1 а.п. 9-10).

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Покарання, призначене обвинуваченому, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки визначено в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до положень загальної частини КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, конкретних обставин даного провадження. На думку колегії суддів по своєму виду і розміру призначене покарання ОСОБА_8 є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим і призначив йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

При обранні розміру та міри покарання судом першої інстанції було враховано те, що обвинувачений ОСОБА_8 на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимий, не працює, характеризується за місцем проживання посередньо, потерпілий не має претензій до обвинуваченого і не бажає для нього суворого покарання, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину, а обставиною, яка обтяжує покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції вірно визначив ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону без застосування ст.ст. 75, 76 КК України. При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, і буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про пом`якшення призначеного йому покарання неспроможні.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано і підстав для його скасування або зміни немає, апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 12 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: