Справа № 712/8168/12
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.01.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2016 року,
Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2014 року відносно ОСОБА_8 .
Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_6 не надала суду доказів того, що автомобіль марки «MITSUBISHI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є її особистою власністю, а не відповідно до ст.60 СК України спільною сумісною власністю подружжя, її та ОСОБА_8 . При цьому суд встановив, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 02 січня 2010 року було накладено арешт на майно підсудного ОСОБА_8 , а саме спірний автомобіль. Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2014 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190,п.9 ч.2ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.
В апеляційній скарзі та додаткових уточненнях до неї ОСОБА_6 та її захисник - адвокат ОСОБА_7 ставлять питання скасування ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 01лютого 2016 року та постановлення нової про задоволення заяви ОСОБА_6 . Зазначають, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги докази, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на автомобіль марки «MITSUBISHI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема, довідку-рахунок № НОМЕР_2 та довідку № 2763 від 21 серпня 2015 року, згідно ОСОБА_9 був виданий тимчасовий реєстраційний талон ТЗ ДАН 250461. Також зазначають про відсутність підстав на даний час у застосуванні арешту належного ОСОБА_6 транспортного засобу, у зв`язку з відсутністю обмежень, передбачених ст.ст.160-166, 170-174 КПК України. Одночасно ОСОБА_6 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 01лютого 2016 року, посилаючись на те, що розгляд заяви відбувся без виклику та участі в судовому засіданні, а копію судового рішення нею отримано лише 30.03.2016 року.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до переконання, що клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а її та захисника ОСОБА_7 апеляційна скарга - частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно норм матеріального права з дотриманням процесуальних вимог, передбачених цим Кодексом.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_6 належним чином не дотримано.
Відповідно до ч.4 ст.539 КПК України клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Як видно з матеріалів провадження, суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_6 без дотримання вимог ст. 318 380 КПК України, не перевірив обставини, на які посилались ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 , а відтак без достатніх підстав відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_6 , чим допустив неповноту судового розгляду.
Так, в матеріалах провадження відсутні вироку Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2014 року щодо ОСОБА_8 , розпорядження про виконання цього судового рішення та інші дані необхідні для правильного вирішення заяви ОСОБА_6 , зокрема, щодо виконання вироку в частині конфіскації майна.
Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 108 КПК України, під час судового засідання ведеться журнал судового засідання.
Із матеріалів провадження видно, що судом першої інстанції заяву ОСОБА_6 розглянуто з порушенням вказаних вимог кримінального процесуального закону, оскільки в ньому відсутній журнал судового засідання, натомість фіксація судового засідання відбувалась в не передбачений КПК України спосіб протокольно.
У відповідності з ч. 2 п. 7 ст. 412 КПК України відсутність журналу судового засідання є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, за наявності якого судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню із призначенням на підставі п.1 ч.1 ст.415 КПК України нового розгляду в суді першої інстанції.
Порушення цих вимог КПК України є істотним, оскільки за відсутності журналу судового засідання суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити дотримання судом першої інстанції процесуального порядку розгляду заяви ОСОБА_6 та прийняття рішення, а також законність і обґрунтованість цього рішення за доводами апеляційної скарги.
При вирішенні цього питання судом першої інстанції також не враховано, що в матеріалах провадження містяться два рішення суду від 17.09.2014 р. та від 08.12.2014 р. (а.с.7,19), якими в задоволенні заяви ОСОБА_6 відмовлено з тих підстав, що вирішення цього питання повинно здійснюватись в порядку цивільного судочинства. При чому постанова суду від 17.09.2014 року є не скасованою і набула законної сили, що слід врахувати при прийнятті рішення.
Із врахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 01.02.2016 року - скасуванню, а матеріали провадження - направленню до суду на новий розгляд.
Клопотання ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду підлягає задоволенню, оскільки зазначені нею підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, є обґрунтованими.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 415 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2016 року .
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01.02.2016 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_6 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2014 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, матеріали провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду.
Ухвалу касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: