АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/329/17 Справа № 698/67/17 Категорія: ч. 1 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 березня 2017 року про відмову в затверджені угоди про примирення від 29.09.2016, укладеної між підозрюваним ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 та повернення прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000363 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Мокра Калигірка, останній раз судимого: вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 17.08.2012 за ч. 2 ст. 263 КК України на 2 роки обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки; ухвалою цього ж суду від 22.02.2013 відмінено звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено в місця обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.03.2017 відмовлено в затверджені угоди про примирення від 29.09.2016, укладеної між підозрюваним ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 та повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000363 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України, як такий, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Підставами прийняття такого рішення у підготовчому судовому засіданні суд вказав на те, що покарання сторонами угоди визначено не у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, а тому її умови не в повній мірі відповідають вимогам КК України та інтересам суспільства, що, на виконання п.п. 1,2 ч. 7 ст. 474 КПК України, є підставою для відмови у затверджені угоди.

Що стосується обвинувального акта, затвердженого в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , судом першої інстанції зазначено, що він не відповідає вимогам п.2 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема не містить дані про час звільнення останнього з місця відбування покарання у виді обмеження волі, а надання такої інформації в ході підготовчого судового засідання прокурором не забезпечена. Крім того, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті, в формулюванні обвинувачення, не зазначено форму вини і мету прибуття обвинуваченого до приміщення магазину та не конкретизовано місце вчинення злочину, а лише зазначено населений пункт без зазначенням області, що свідчить про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є нечітким та неконкретним.

Наведені недоліки обвинувального акта, на думку судді місцевого суду, унеможливлюють його подальший судовий розгляд в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судового рішення з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що викладені в ухвалі недоліки, які, на переконання суду стали підставою для повернення обвинувального акта прокурору, не відповідають вимогам ст. 291 КПК України і не можуть бути перешкодою для призначення провадження до судового розгляду по суті пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.

Зокрема зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 містить в собі посилання на прямий умисел останнього, як на форму вини, а саме на те, що ОСОБА_10 своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України та мотив його вчинення корисливий, а зазначення мети прибуття обвинуваченого в магазин, на відсутність якої вказано в ухвалі суду першої інстанції, не визначена як обов`язкова в ст. 291 КК України і підлягає доказуванню в ході судового розгляду.

Що стосується відмови в затвердженні угоди про примирення, стверджує, що станом на момент її укладення діяла норма ст. 76 КК України в редакції від 14.04.2009 року, а тому вимоги закону щодо обов`язковості покладання на засудженого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, вона не містила.

Звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненому визнав в повному обсязі, добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки, позитивно характеризується за місцем проживання, у скоєному щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, а відтак, висновки суду про те, що узгоджене сторонами покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, є хибними та не відповідають фактичним обставинам справи.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 не з`явились хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Крім того, від потерпілого надійшла заява про проведення апеляційного розгляду за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора в підтримку поданої прокурором в кримінальному провадженні апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено, зокрема угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Зміст угоди про примирення та загальний порядок судового провадження на підставі угоди регламентовано ст.ст. 471, 474 КПК України.

За наслідками розгляду угоди під час підготовчого судового провадження суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження ті інших учасників судового провадження, має прийняти одне з таких рішень: затвердити угоду про примирення, або відмовити у затверджені угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону або не відповідають інтересам суспільства.

За змістом ст.ст. 392, 394 КПК України, роз`яснень Пленуму ВССУ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» в апеляційному порядку може бути оскаржено лише вирок суду першої інстанції постановлений на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим. Ухвала про відмову в затвердженні угоди оскарженню не підлягає.

Оскільки прокурор в апеляційній скарзі, окрім іншого, оскаржує законність ухвали суду першої інстанції про відмову в затвердженні угоди про примирення від 29.09.2016, укладеної між підозрюваним ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 , що не може бути предметом апеляційного перегляду, то апеляційні вимоги останнього в цій частині до перевірки в апеляційному порядку не підлягають.

Що стосується рішення суду про невідповідність обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000363 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України вимогам кримінального процесуального закону, то колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України визначений вичерпний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті та перелік документів, що додаються до нього. Надання до суду інших відомостей або документів до початку судового розгляду забороняється.

Зокрема, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Інших вимог до обвинувального акта, ніж перелічені вище, чинний КПК України не передбачає.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Дослідивши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт, оскільки його зміст відповідає положенням ст. 291 КПК України.

В обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, обвинувачення сформульовано достатньо, щоб можна було зрозуміти, яке саме діяння ставиться обвинуваченому у вину. Цілком зрозумілою є інформація щодо кваліфікації діяння обвинуваченого; наведений перелік доказів, які сторона обвинувачення вбачає такими, що підтверджують винуватість ОСОБА_8 .

Посилання місцевого суду на те, що обвинувальний акт не містить дані про час звільнення ОСОБА_8 з місця відбування покарання у виді обмеження волі, не узгоджується з вимогам процесуального закону, оскільки він містить анкетні відомості обвинуваченого, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство.

Що стосується твердження суду про те, що в обвинувальному акті не вказано місце вчинення злочину, то вони є недоречними, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 вчинив крадіжку, знаходячись в магазині «Гастроном», що за адресою: вул. Щорса, 35 в смт. Катеринопіль, а не зазначення області знаходження населеного пункту, не є підставою для визнання пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення неконкретним.

Колегія суддів вбачає необґрунтованим і посилання місцевого суду на те, що обвинувальний акт не містить посилання на форму вини ОСОБА_8 , оскільки суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 185 КК України, визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується прямим умислом. Крім того, необхідне посилання на прямий умисел як на форму вини, а саме на те, що ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, міститься в кваліфікації його дій.

Також, не заслуговують на увагу і доводи про те, що в обвинувальному акті не зазначено мету прибуття ОСОБА_8 в магазин, де він вчинив інкриміновану йому крадіжку, оскільки вказане, необхідно для розмежування кримінально-караних діянь, передбачених різними частинами ст. 185 КК України і підлягає доказування в ході судового розгляду.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 404, п. 6 ч. 1 ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 березня 2017 року про відмову в затверджені угоди про примирення від 29.09.2016, укладеної між підозрюваним ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 та повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000363 щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :