Справа №487/3326/15-к 02.06.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/80/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.6,9,12 ч.2 ст.115 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005561 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Добровеличківки Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянин України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий. Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Новомічурінська Рязанської області Російської Федерації, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджена вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 23.12.2014 року за ст. 358 ч. 4 КК України до штрафу у сумі 850 гривень. Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Миколаєва, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий. Обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Учасники судового провадження.
Прокурор ОСОБА_10

захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8

обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження за відсутності в її діях складу злочину.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за відсутності в його діях складу злочину.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2016р :

- ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 України, і призначено йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

- ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 України, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком 15 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України та ч. 3 ст. 72 КК України, постановлено покарання, призначене ОСОБА_7 вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2014 року за ст. 358 ч. 4 КК України у виді штрафу у сумі 850 гривень виконувати самостійно.

ОСОБА_7 виправдано на підставі п. 1 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

- ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст.115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 15 років з конфіскацією майна.

Зараховано до строку відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення у період з 14.12.2014 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Узагальнені доводи апелянтів.
Обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовуючи суворість призначеного покарання, посилається на те, що суд дійшов до хибного висновку про наявність в його діях корисливого умислу.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів які б свідчили, що вчиняючи вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_14 він бажав отримати матеріальні блага для себе чи інших осіб. Показання ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 в частині того, що нібито він знав про продаж будинку та бажав отримати в зв`язку з цим певні кошти, є лише їх бажанням уникнути або пом`якшити свою кримінальну відповідальність.

Обвинувачена ОСОБА_7 вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки до вбивств ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вона непричетна. Вона не вбивала ОСОБА_13 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , не держала його за ноги, не розчленовувала його тіло, а свідчення, що вона дала під час слідчого експерименту, були отримані під тиском.

Просить до показань, які дав під час судового розгляду справи ОСОБА_6 , віднестись критично, так як останній неодноразово їх змінював. Вірними є показання останнього, що вбивство ОСОБА_13 він скоїв самостійно. Вона участь у вбивстві ОСОБА_13 не приймала та умислу на його вбивство, з метою заволодіння квартирою останнього у неї не було.

Зазначає, що в кінці квітня 2014 року у вечірній час вона прийшла в помешкання потерпілого ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 , де побачила ОСОБА_15 , який в деталях розповів, що під час сварки вбив ОСОБА_13 , а тіло потерпілого в покривалі переніс до підвалу квартири, де сам його розчленував, і розчленоване тіло уклавши в пакети, у вечірній час порозносив по різним сміттєвим бакам, які знаходяться поблизу будинку. Через місяць після цієї розмови, проходячи біля пустиря в районі старої маслобійки, ОСОБА_6 показав, де була закопана голова. ОСОБА_6 просив не повідомляти про скоєне до правоохоронних органів, а якщо будуть питати про місце перебування ОСОБА_13 , відповідати, що він у брата, який проживає в Матвєєвці.

Оскільки вона проживала у цивільному шлюбі з сином ОСОБА_6 і має з ним спільну дитину, вона не повідомила про вбивство ОСОБА_13 правоохоронні органи.

14 грудня 2014 року її затримали і під тиском вона погодилась дати такі показання, які примусили її дати працівники досудового розслідування.

Вказує, що про її необізнаність про обставини вбивства, та розтин тіла ОСОБА_13 , свідчать протиріччя в показаннях під час слідчого експерименту з ОСОБА_6 , та її показаннями.

Стверджує, що до вбивства ОСОБА_14 вона також непричетна, електрошокера в неї не було. ОСОБА_14 прийшов до квартири свого брата і почав її ображати. ОСОБА_9 намагався його заспокоїти, сварка переросла в бійку і вони обидва упали на підлогу. Після цього у ОСОБА_14 голова була в крові і вона намагалась надати йому медичну допомогу, а саме спиртом протерла рану на голові, дала понюхати нашатирного спирту, після чого робила примочки на голові. Коли вона пішла з квартири, ОСОБА_14 був живий. Про його вбивство дізналась вже після її затримання від працівників міліції, які змусили її дати неправдиві показання.

Вважає, що посилання суду на висновки судово - медичних та судово криміналістичних експертиз більше свідчать про її непричетність до скоєних злочинів, а не на обґрунтування її винуватості. Наявність її запахового сліду на ножівці підтверджується тим, що в смітнику поряд з ножівкою були викинуті її речі.

Просить визнати недопустимими доказами протоколи пред`явлення її фотознімків для впізнання свідкам ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , оскільки, в порушення вимог ч.1 ст. 228 КПК України, в протоколі не зазначено за сукупністю яких ознак свідок може впізнати особу.

Не погоджується з висновком суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Просить визнати такими обставинами надання нею медичної чи іншої допомоги потерпілому ОСОБА_14 безпосередньо після скоєння злочину, а також той факт, що на день вбивства ОСОБА_14 вона була вагітною від 2 до 9 діб.

Також не погоджується з тим, що судом стягнуто з неї в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 21 073,45 грн., оскільки, відповідно до ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам із Державного бюджету України, а на замовлення підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, їх захисників, законного представника, потерпілого, його представника здійснюється за рахунок замовника.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що висновки суду 1 інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Винуватість ОСОБА_9 у скоєні інкримінованого йому злочину за пунктами 6,9,12 ч.2ст.115 КК України не доведена, а ґрунтується лише на припущеннях.

Зазначає, що суд в основу вироку поклав протокол проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_6 від 14.12.2014 року та показання ОСОБА_6 , надані в ході експерименту, відео запис до нього. Однак, свої покази ОСОБА_6 неодноразово змінював під час судового слідства. На підставі ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Також суд послався на протокол проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_9 від 23.12.2014 року, однак, ОСОБА_9 не підтвердив ці показання в суді 1 інстанції, надав інші, тому суд не вправі обґрунтовувати вирок цим протоколом.

Вважає, що протокол огляду місця події від 13.12.2014р., протоколи обшуків обшуку від 14.12.2014р., від 25.12.2014р. не є прямим доказом наявності вини ОСОБА_9 в скоєні інкримінованого йому злочину за п.п. 6,9,12 ч.2ст.115 КК України.

Показання потерпілого ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_20 не є доказом взагалі, вони не були очевидцями злочинів. Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_21 хоча і вказали на ОСОБА_9 , як на особу, яка приймала участь у продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 ., але це не є прямим доказом наявності вини ОСОБА_9 в скоєнні інкримінованого йому злочину. Він не заперечував, що допомагав ОСОБА_22 за її проханням продавати будинок.

Показання свідка ОСОБА_23 , який вказав що ОСОБА_9 придбав електричний шокер, не є прямим доказом наявності вини ОСОБА_9 в скоєні вбивства ОСОБА_14 . Він не заперечував, що придбав за проханням ОСОБА_22 шокер для її самозахисту.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом 1-їнстанції встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 скоїли умисні злочині проти життя особи при наступних обставинах.

В другій половині 2013 року початку 2014 року, точної дати та часу встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 переїхали жити до рідного дядька ОСОБА_19 , колишнього цивільного чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 постійно виникали конфлікти на ґрунті зловживання спиртними напоями.

24.04.2014 року у ОСОБА_7 виник злочинний, умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння та безперешкодного користування квартирою потерпілого. Перебуваючи в зазначеній квартирі, в ході розмови з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запропонувала останньому вчинити умисне вбивство ОСОБА_13 , з метою безперешкодного користування та в подальшому заволодіння квартирою потерпілого, на що ОСОБА_6 погодився. В цей час потерпілий спав у сусідній кімнаті та перебував у стані алкогольного сп`яніння.

З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 близько 13 год. 30 хв., перебуваючи у зазначеній квартирі, усвідомлюючи, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та не міг чинити опір, ОСОБА_7 підійшла до ліжка потерпілого та почала утримувати його за ноги, з метою подолання можливого опору з боку потерпілого, а в цей час, ОСОБА_6 , металевою кувалдою наніс не менше 2 ударів в область голови та обличчя потерпілого ОСОБА_13 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді багатофрагментального перелому лобної, носової, слізної, решітчастої кісток черепа, вдавленого перелому лобної кістки, від яких потерпілий помер.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 усвідомлюючи, що потерпілий помер, з метою приховання слідів вказаного злочину та уникнення їх викриття, з використанням ковдри, на якій спав потерпілий, перенесли тіло ОСОБА_13 до підвального приміщення квартири АДРЕСА_5 .

25.04.2014 року ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , прийшли до підвального приміщення, із використанням кухонного ножа та металевої пилки відділили від тулуба потерпілого голову, тазостегнову частину, верхні та нижні кінцівки. Помістили від`єднанні ними частини тіла потерпілого, кувалду, кухонний ніж та металеву пилку до заздалегідь заготовлених поліетиленових пакетів та з метою приховування слідів злочину, віднесли їх до сміттєвих баків, розташованих на перетині вулиць Московська Чигрина, Чигрина Мала Морська, Дунаєва Даля та Декабристів Защука, а голову потерпілого за допомогою заздалегідь заготовленої лопати закопали неподалік будинку АДРЕСА_6 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2928, проведеної у період з 16.12.2014 року по 18.01.2015 року причину смерті невідомої людини встановити не можливо у зв`язку з відсутністю тіла. При судово-медичному дослідженні черепа та шийних хребців виявлені тілесні ушкодження у вигляді багатофрагментального перелому лобної, носової, слізної, решітчастої кісток черепа, вдавленого перелому лобної кістки. Характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень на черепі людини представленого на судово-медичне дослідження, дозволяє стверджувати, що вони утворилися від неодноразового впливу тупих твердих предметів з обмеженою контактною поверхнею, найімовірніше мають розміри не менше 5х5 см, і іншого в діаметрі не менше 2-х см.

В подальшому, наприкінці літа початку осіни 2014 року, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння квартирою належною ОСОБА_14 , ОСОБА_7 розповіла ОСОБА_24 про всі обставини вчинення нею та ОСОБА_6 умисного вбивства ОСОБА_13 , та запропонувала йому, а також ОСОБА_6 продати квартиру шляхом використання підставної особи, яка буде виконувати роль власника квартири - ОСОБА_13 , та виручені кошти поділити між собою. Так як ОСОБА_6 має зовнішню схожість з потерпілим ОСОБА_13 , йому було запропоновано виконувати роль господаря, а ОСОБА_7 та ОСОБА_9 шукатимуть ріелторів з нерухомості, за допомогою яких продадуть квартиру ОСОБА_13 . На пропозицію ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 погодилися.

З метою реалізації злочинного умислу направленого на заволодіння квартирою та її продаж, ОСОБА_9 у листопаді 2014 року прийшов до офісу приватного підприємства «Руденко», яке спеціалізується на купівлі-продажі нерухомості, розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , та звернувся до ОСОБА_16 за допомогою у продажі квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому приніс документи на квартиру, яка належить ОСОБА_13 для їх огляду та спільно з ОСОБА_7 внесли передоплату за послуги підприємства в розмірі 8000 гривень та домовились з ОСОБА_16 про зустріч, яка відбудеться 15.12.2014 року для укладення договору з власником квартири АДРЕСА_5 .

Цього ж дня, тобто 12.12.2014 року о 09:24 годині до ОСОБА_7 зателефонував рідний брат потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_14 , який став цікавитись, де знаходиться його брат, став наполягати на зустрічі з ним, на що ОСОБА_7 сказала, що передзвонить ОСОБА_14 та домовиться з ним про зустріч.

Далі, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 в ході розмови з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розповіла їм, що їй телефонував рідний брат ОСОБА_13 ОСОБА_14 та розшукував потерпілого. Усвідомлюючи, що їх злочинні дії можуть бути викриті та ОСОБА_14 може перешкодити досягненню остаточної мети злочину заволодіння квартирою ОСОБА_13 , запропонувала ОСОБА_6 та ОСОБА_9 здійснити напад та вчинити умисне вбивство ОСОБА_14 , після чого з метою приховання слідів скоєння злочину розчленувати труп останнього та рознести частини тіла до сміттєвих баків в м. Миколаєві, на що останні погодились.

З метою реалізації свого злочинного умислу направленого на умисне вбивство ОСОБА_14 та досягнення остаточної мети заволодіння квартирою, з метою приховування вчинення іншого особливо тяжкого злочину умисного вбивства ОСОБА_13 , домовилися про роль кожного із виконавців, а саме: ОСОБА_7 домовиться про зустріч з ОСОБА_14 та коли він зайде в приміщення квартири, вона, стоячи позаду, за допомогою заздалегідь приготовленого електричного шокеру приведе його в безпорадний стан, а ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , в свою чергу, виконають інші необхідні дії для вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розчленують труп потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 12.12.2014 року, близько 11:00 години ОСОБА_9 , придбав електричний шокер марки CN-1202 та передав його ОСОБА_7 . Цього ж дня, ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_14 та домовилась про зустріч за адресою: АДРЕСА_1 .

13.12.2014 року близько 10:00 год. ОСОБА_14 приїхав до квартири ОСОБА_13 . ОСОБА_7 відчинила вхідні двері та впустила ОСОБА_14 в приміщення, де знаходилися ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Усвідомлюючи, що ОСОБА_14 міг перешкодити їх злочинним діям, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_14 , з корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння квартирою ОСОБА_13 та приховування умисного вбивства останнього, будучи особою, яка раніше вчинила вбивство, перебуваючи за спиною ОСОБА_14 , з метою приведення останнього в безпорадній стан, за допомогою електричного шокера марки CN-1202 спричинила йому не менше ніж один удар електричним струмом, в результаті чого ОСОБА_14 почав чинити опір та вибив з рук ОСОБА_7 вказаний пристрій. Далі з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_14 , ОСОБА_9 повалив ОСОБА_14 на підлогу, та утримуючи цеглину в руках наніс не менше 4 ударів в область голови потерпілого. В свою чергу, ОСОБА_6 ножем наніс не менше трьох ударів в область грудної клітини ОСОБА_14 та два удари в живіт. Від вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_14 помер на місці.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2914, проведеної у період з 15.12.2014 року по 29.01.2015 року, смерть ОСОБА_14 настала в результаті проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з пошкодженням лівої легені, серця, які супроводжувалися внутрішньо-плевральною кровотечею.

Після скоєння умисного вбивства ОСОБА_14 , ОСОБА_9 13.12.2014 року на ринку придбав металеву пилку та поліетиленові пакети, та приніс їх та передав ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , а сам пішов по справам.

В подальшому, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 з метою приховання слідів злочину та уникнення відповідальності, за допомогою ножа та металевої пилки відділили від тулуба ОСОБА_14 голову, тазостегнову частину, верхні та нижні кінцівки. Вказані частини тіла ОСОБА_14 , знаряддя вчинення злочину, документи та одяг ОСОБА_14 помістили до заздалегідь підготовлених поліетиленових пакетів. 13.12.2014 року о 17:25 годині ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_6 викинули до сміттєвих контейнерів, що розташовані: навпроти будинку № 2 по вулиці Корабелів, біля будинку № 36 по вулиці Защука та на перетині вулиць Даля - Чигрина поліетиленові пакети з частинами тіла ОСОБА_14 , а голову і частину тіла закопали в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_6 .

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкриміновано, що після вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 , з метою знищення в подальшому слідів злочину, вона зняла одяг з тіла останнього. При обшуку кишень одягу потерпілого, ОСОБА_7 знайшла гаманець, в якому знаходилися грошові кошти та пластикова картка «UKR 143333XIM BANK». В цей час у ОСОБА_7 виник умисел направлений на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_14 і вона заволоділа шкіряним гаманцем, вартістю 220 гривень, в якому знаходились пластикова картка банківської установи «UKR EXIM BANK», чим спричинила ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 220 гривень.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст.185 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України, суд зазначив, що дії ОСОБА_7 щодо вилучення з одежі вбитого ОСОБА_14 гаманця під час його роздягання з метою наступного розчленування трупу не мали прямого умислу на заволодіння вказаним об`єктом, та не передбачали спричинення матеріальної шкоди потерпілому у такий спосіб, а були вчинені як супутні дії, пов`язані із розчленуванням трупу з метою приховування слідів злочину та неможливості ідентифікації вбитої особи при подальшому позбавлення від частин тіла. Наявність корисливого мотиву до незаконного збагачення за рахунок гаманця ОСОБА_14 та корисливої мети - збагатитися самій або незаконного збагатити інших осіб, не встановлено. Гаманець, який згідно пред`явленого обвинувачення був об`єктом злочинного посягання було вилучено у житловому приміщення, в якому проводився розтин трупа ОСОБА_14 . Даних, які поза розумним сумнівом вказували на наявність у діях ОСОБА_7 ознак винного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суду надано не було.

Тому, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, вчинення ОСОБА_7 винного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суд виправдав обвинувачену ОСОБА_7 за вказаною статтею.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримку своїх апеляційних скарг, захисника ОСОБА_12 на підтримку апеляційної скарги ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; міркування прокурора, який просив апеляційні скарги обвинувачених і захисників залишити без задоволення, вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 у виді штрафу змінити, у зв`язку із закінченням строків давності, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, суд дійшов висновку, що апеляційні скарги апелянтів підлягають частковому задоволенню, але з інших підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Однак, апеляційний суд позбавлений можливості переглянути судове рішення суду першої інстанції та перевірити обґрунтованість доводів апелянтів.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України є обов`язковим фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження.

Проте, дані акту апеляційного суду від 28.04.2017 року свідчать про те, що на технічному носії інформації (робочий копії) звукозапис судового процесу суду першої інстанції від 10.07.2015р.(т.1 а.п. 207) відтворити не виявилось можливим, у зв`язку з пошкодженням диску. Відповідно до журналу судового засідання від 10.07.2015р. (т.1 а.п. 205) на зазначеному носії інформації повинне бути зафіксоване судове засідання протягом часу з 13.38 год до 15.43 год. (дослідження документів, відео матеріалів, розгляд клопотання прокурора).

Окрім того, з зазначеного акту вбачається, що на технічному носії інформації (робочий копії диску) звукозапис судового процесу суду першої інстанції від 06.10.2015р. (т.5 а. с. 197) відсутній. Відповідно до журналу судового засідання від 06.10.2015р. (т.5 а.п. а.п. 194-196) на зазначеному носії інформації повинне бути зафіксоване судове засідання протягом часу з 15-54 год. по 17 -21 год. (розгляд клопотання прокурора, допит свідка, потерпілого).

Таким чином, на зазначених носіях інформації не зафіксовані судові засідання від 10.07.2015р. та від 06.10.2015р., що є порушенням вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Як видно з листів Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 та 25 травня 2017р., на звукозаписуючому пристрої звукозапис судових засідань від 10.07.2015р. та від 06.10.2015р. знайдено не було. Окрім того, зазначено, що до апеляційного суду надати копії технічного запису вказаних судових засідань не виявляється можливим, оскільки архівні копії фонограм судових засідань в суді не виготовляються взагалі (а.с. а.с. 250, 252).

Тобто, суд першої інстанції розглядаючи дане провадження допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 412 КПК України судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, в журналах судових засідань від 07.05.2015р. (т.1. а.п.104-108); 03.06.2015р. (т.1 а.п. 127); 25.06.2015р. (т.1 а.п. 135); 01.07.2015р. (т.1 а.п. 161-164); 08.07.2015 ( т.1 а.п. 197-201); 10.07.2015р. (т.1 .а.п. 205-206);13.07.2015р. (а.п. 213-214); 17.07.2015р. (т.1 а.п. 218); 27.07.2015р. (т.1 а.п. 226); 28.07.2015р. (т.1 а.п. 232-233); 25.09.2015р. (т.2 а.п. 192-197); 02.10.2015р. (т.5 а.п. 65-68); 06.10.2015 (т.5 а.п. 194-196); 12.02.2016р. (т.6 а.п. 204-209); 19.02.2016р. (т.6 а.п. 219-220); 29.02.2016р. (а.п. 230-236); 30.06.2016р. (т.7 а.п. 199); 05.08.2016р. (т.7 а.п 211-217); 23.09.2016р. (т.8 а.п. 11-15); 24.10.2016р. (т.8а.с. 55-56); 27.10.2016р. (т.8а.с. 119-120), всупереч вимог п. 1 ч. 1 ст. 108 КПК України, щодо зазначення у журналі судового засідання відомостей про найменування та склад суду, секретарем судового засідання у складі суду зазначений лише головуючий у справі суддя ОСОБА_1 , хоча справа розглядалася колегією суддів, до якої входили також суддя ОСОБА_25 .

З урахуванням викладеного, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та з необхідністю призначення нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду для здійснення нового судового провадження згідно з вимогами розділу ІV КПК України, як це передбачено ст. 416 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому апеляційним судом не перевіряються по суті доводи апелянтів обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ахисника ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 405, 407 ч. 1 п. 6, 412 ч. 1 п. 7, 415 ч. 1 п. 1, 424 ч. 2, 532 ч. 4 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 -скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді