АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
-----------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012205, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який до утримання в Київському слідчому ізоляторі №13 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору.
Цією ж ухвалою запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до 13 год. 00 хв. 26 лютого 2017 року.
Постановляючи ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції виходив з того, що в обвинувальному акті у змісті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення вказано прізвище ОСОБА_9 як співучасника вчиненого кримінального правопорушення, в той час як останній, згідно з обвинувальним актом, не притягується до кримінальної відповідальності у межах кримінального провадження №0012205.
Крім того, в обвинувальному акті містяться посилання на висновки судово-медичних експертиз № 3278 від 05лютого 2016 р. /а.с.6,7,8/, № 398 від 24 березня 2016 р. /а.с.9,10/, які відповідно до ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні, однак посилання на наявність будь-яких доказів у змісті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, за загальними правилами КК України є неприпустимим.
Також, як підставу для повернення обвинувлаьного акту прокурору, суд першої інстанції вказав невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування обвинувальному акту. Зокрема, обвинувальний акт складено та направлено до суду щодо однієї особи ОСОБА_8 , однак у доданому до вказаного обвинувального акту реєстрі містяться посилання на характеризуючі матеріали стосовно особи на прізвище ОСОБА_9 , відомості про заходи забезпечення кримінального провадження щодо нього, відомості у списку осіб, які підлягають виклику в судове засідання стосовно підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині повернення обвинувального акту прокурору, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

У апеляційній скарзі прокурором наведено доводи про те, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 , відсутні будь-які формулювання щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_9 . На даний час ОСОБА_9 перебуває у статусі обвинуваченого, а обвинувальний акт стосовно нього 26 квітня 2016 року направлено до Оболонського районного суду міста Києва та призначено до розгляду. З урахуванням наведеного, на думку апелянта, посилання в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 на особу ОСОБА_9 , як співучасника вчиненого кримінального правопорушення, не свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Крім того, апелянт посилався на безпідставність висновку суду першої інстанції про наявність в обвинувальному акті відомостей, які не передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України. На переконання прокурора, положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України не передбачені будь-які застереження чи заборони щодо зазначення в обвинувальному акті інших відомостей.

Невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування положенням ст. 109 КПК України не є істотним порушенням та не є підставою у відповідності до ст. 314 КПК України для повернення обвинувального акту прокурору.
Прокурор також зазначав, що при ухваленні рішення про повернення обвинувального акту, суд першої інстанції фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження та оцінки доказів по кримінальному провадженню, а тому вийшов за межі повноважень, передбачених ст. 314 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає обґрунтованим, виходячи з наступного.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

При цьому обвинувачення, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 337КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності протиріч при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки прокурор фактично встановив, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення разом з ОСОБА_9 , в той час як останній, згідно з обвинувальним актом, не притягується до відповідальності.
Так, згідно викладених у обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , останній, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті особам, розпочали переслідування автомобіля таксі «Вольво», та 21 грудня 2015 року, приблизно о 01 год. 29 хв., наздогнавши даний автомобіль на шляхопроводі над вул. Богатирською, в м. Києві, ОСОБА_9 своїм автомобілем «БМВ» порівнявся з автомобілем марки «Вольво», та в цей момент ОСОБА_8 здійснив постріл із гладко ствольної зброї 12-го калібру у напрямку вікна задніх лівих дверей автомобіля «Вольво», де на задньому сидінні знаходився ОСОБА_10 , тим самим спричинивши останньому вогнепальне дробове поранення шиї та грудей з ушкодженням внутрішніх органів та крововтрати, від чого ОСОБА_10 помер на місці події.
Разом з тим, вказівка в обвинувальному про те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_9 , є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст. ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 р., п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 р., ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованою вказівку суду першої інстанції про порушення органом досудового розслідування вимог ст. 109 КПК України при складенні реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 зазначені дані про особу, який не притягується до кримінальної відповідальності за даним обвинувальним актом, та процесуальний статус якої у межах вказаного кримінального провадження не визначений.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування наявні посилання на особу ОСОБА_9 , як на співучасника вчиненого кримінального правопорушення, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, висновок суду першої інстанції про наявність обставини, що перешкоджають подальшому судовому розгляду, є правильним, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційну скаргу прокурора колегія суддів визнає необґрунтованою.

Таким чином, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 прокурору законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 26 лютого 2017 року о 13 год. 00 хв. спливає строк тримання під вартою ОСОБА_8 , а тому колегія суддів, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, вважає за необхідне вирішити питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Враховуючи підстави застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінивши в сукупності тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, його вік, стан здоров`я, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також приймаючи до уваги обставини, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою, які на даний час не змінилися, колегія суддів дійшла до висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.

За таких обставин, враховуючи, що продовжений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року строк строк тримання під вартою ОСОБА_8 закінчується 26 лютого 2017 р., о 13 год. 00 хв. термін дії обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на 30 днів, тобто з 26 лютого 2017 року 13 год. 00 хв. до 27 березня 2017 року 13 год. 00 хв. року включно.
Керуючись ст. ст. 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 30 днів, а саме з 26 лютого 2017 року 13 год. 00 хв. до 27 березня 2017 року 13 год. 00 хв. року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3