н/п 1-кп/490/464/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; потерпіла ОСОБА_5 ,
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
17 січня 2016 року близько 19-00 годин, ОСОБА_3 , знаходячись у будинку на причалі "Нептун", розташованому за адресою: м. Миколаїв, пров. Парковий, 11 (ділянка № 49), разом із потерпілою ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий злочинній намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, наблизився до ОСОБА_5 , та рукою вдарив її один раз в обличчя, тим самим застосувавши до потерпілої фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, після чого, скориставшись розгубленим станом потерпілої, ОСОБА_3 зняв з вух ОСОБА_5 дві сережки з металу жовтого кольору, 585 проби, вагою 2,85 грамів, вартістю 1401 грн. 89 коп., тим самим відкрито викрав її майно.
В подальшому, ОСОБА_3 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми противоправними діями потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1401 грн. 89 коп.
Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю та повідомив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставин, він, знаходився біля будинку на причалі «Нептун», розташованого за адресою: м. Миколаїв, пров. Парковий, 11 (ділянка № НОМЕР_1 ), де розпивав спиртні напої із раніше знайомою ОСОБА_5 . В подальшому у них виник конфлікт, після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення належного їй майна, він наблизився до ОСОБА_5 , та рукою вдарив її один раз в обличчя, та скориставшись розгубленим станом ОСОБА_5 , зняв з її вух дві сережки, та пішов з місця події. В подальшому вказані сережки він здав в ломбард. Увчиненому щиро кається.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила показання обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Зазначила, що вона не має претензій до ОСОБА_3 , просить визначити йому мінімально можливу міру покарання.
Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, має певне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та, що обставин, які обтяжують покарання не встановлено, як обставину, що його пом`якшує, щире каяття.
Згідно досудової доповіді органу пробації, виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі на певний строк є можливим та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб).
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, яке суд вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.
Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1, та п.2 ч.2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлений. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1, та п.2 ч.2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1