АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижні Петрівці та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українці, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого по найму, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_6 обвинувачено за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без дозволу відділу з питань пробації на постійне місце проживання, повідомляти відділ з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися до відділу з питань пробації для реєстрації.

Провадження №11-кп/794/219/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати за проведені експертизи в сумі 703 грн. 68 коп. на користь держави.

Вирішено долю речових доказів.

На вказаний вирок заступник прокурора Чернівецької області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі, прокурор не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із м`якістю призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через необґрунтоване застосування при призначенні основного покарання ст. 75 КК України та незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звертає увагу, що судом не враховано у повному обсязі те, що порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху України призвело до непоправних тяжких наслідків у вигляді смерті малолітньої дитини ОСОБА_11 2003 року народження.

Зазначає, що наслідок у вигляді смерті не має зворотного характеру, а шкода, заподіяна потерпілій особі, не може бути усунена, що унеможливлює її відшкодування або компенсацію потерпілому чимось іншим. Будь-яке грошове відшкодування та щире каяття не усуне заподіяної шкоди та не зменшить суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого злочину, оскільки життя потерпілого ОСОБА_11 , який помер, не можна оцінити в грошовому еквіваленті та повернути жодними діями.

Крім того, вважає, що прийнявши рішення про незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом фактично проігноровано та не взято до уваги як тяжкість кримінального правопорушення, так і наслідків, що настали. При цьому, жодних підстав для прийняття такого рішення у мотивувальній частині вироку не наведено.

Просить скасувати вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, і призначити покарання в межах санкції статті.

Захисник ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 подали заперечення на апеляційну скаргу сторони обвинувачення, в яких просили вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення. Посилаються на те, що обвинувачений примирився із потерпілою ОСОБА_8 , просив вибачення у її сім`ї, відшкодував їй шкоду в розмірі 10 000 доларів США, яку вона сама заявила, та яка вказала в судовому засідання, що претензій до ОСОБА_6 вона не має і просила не позбавляти його волі.

Судом І інстанції встановлено, що 27 грудня 2016 року, приблизно о 09 год. 00 хв., в с. Буденець Сторожинецькрго району Чернівецької області, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ21144» державний номерний знак НОМЕР_1 , у світлу пору доби, рухаючись вулицею «Центральна», зі швидкістю 40 км/год., не врахувавши дорожню обстановку та слизький стан дорожнього покриття, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях не впевнившись, що його дії по керуванню вказаним автомобілем будуть безпечними для інших учасників дорожнього руху, діючи в порушення та невиконання вимог пунктів 1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, допустив занос свого автомобіля, виїхав за межі проїзної частини дороги та скоїв наїзд на малолітнього ОСОБА_11 , 2003 року народження, який рухався лівим узбіччям в попутному із автомобілем напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , 2003 року народження отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців на скроневій ділянці справа; на передній поверхні верхньої третини шиї; на лопатковій ділянці справа; на задній поверхні правого ліктьового згину; на внутрішній поверхні нижньої третини правого плеча; на внутрішній поверхні нижньої третини лівого плеча; на передній поверхні верхньої третини лівого передпліччя; на передньо-внутрішній поверхні верхньої третини лівої гомілки; на внутрішній поверхні середньої третини лівої гомілки; на внутрішній поверхні нижньої третини лівої гомілки; на зовнішній поверхні середньої третини лівої гомілки; садно на лобній ділянці справа; крововиливи у м`які тканини голови з боку внутрішньої, які розташовані на лобній ділянці справа, на лобній ділянці зліва; на тім`яній ділянці справа; на тім`яній ділянці зліва, крововилив у скроневий м`яз справа, субарахноїдальні крововиливи на тім`яній долі головного мозку справа, на лобній долі головного мозку справа; субдуральний крововилив в тім`яній ділянці справа, забій тім`яної долі головного мозку справа, тім`яної долі головного мозку зліва, які за ознакою «небезпека для життя», згідно висновку судово-медичного експерта №878 від 13.01.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті та виникли при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок наїзду автотранспортного засобу на пішохода.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, щиро розкаявся, повністю підтвердив обставини викладені в обвинуваченні та пояснив, що не оспорює жодної з обставин, щиро жаліє та розкаюється в скоєному.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який просив скасувати вирок та ухвалити новий вирок, і призначити реальне покарання, яке передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , а також потерпілу ОСОБА_8 , які просили вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом (ст. 349 ч.3 КПК України), проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви та, які ніким не оскаржується.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушено питання про скасування вироку у зв`язку з недостатнім, занадто м`яким покаранням, а саме з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 апеляцію не подавав, колегія суддів керуючись п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Що стосується застосування до ОСОБА_6 ст.ст. 75, 76 КК України, то колегія суддів вважає, що суд правильно звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають можливість суду зробити висновок, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" та положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Ці вимоги закону судом при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 , від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України були в повній мірі враховані, т. я. він після ДТП одразу надав первинну допомогу потерпілому, відвіз його до лікарні, до початку судового слідства відшкодував шкоду потерпілій, має на утриманні неповнолітню дитину та батьків похилого віку.

Разом з тим, обвинувачений вчинив тяжкий, необережний злочин, яким було спричинено смерть потерпілого ОСОБА_11 2003 року народження, однак як вбачається з вироку (а.с.150-151) визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд ці обставини до уваги не взяв та не призначив йому додаткову міру покарання і не умотивував це у своєму вироку.

Суд не взяв до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_6 проявив не уважність до дорожньої обстановки, не врахував слизький стан дорожнього покриття, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях не переконавшись, що його дії під час керування автомобілем будуть безпечними для інших учасників дорожнього руху, діючи в порушення та невиконання вимог пунктів 1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, допустив занос свого автомобіля, виїхав за межі проїзної частини дороги та скоїв наїзд на малолітнього ОСОБА_11 , який рухався лівим узбіччям в попутному із автомобілем напрямку.

За таких обставин, вирок щодо ОСОБА_6 , в частині звільнення від призначення додаткового покарання підлягає скасуванню, а апеляція прокурора в цій частині задоволенню.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження у3бачається, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся у його скоєнні, повністю відшкодував потерпілим шкоду і примирився з ними, вони до нього претензій не мають та просили його суворо не карати, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено. Вищезазначені обставини, колегія суддів визнає такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і тому, призначене покарання з застосуванням ст. 75,76 КК України відповідає особі правопорушника та обставинам справи.

А також, з урахуванням його особи, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, його вік, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні неповнолітню дитину та тещу з тестем, які потребують сторонньої допомоги, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів вважає що призначене покарання в іншій частині відповідає вимогам закону і підстав для задоволення апеляції прокурора нема.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 ч.2, 414, 418, 420 ч.1 п.4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох річного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання, без дозволу відділу з питань пробації

-повідомляти відділ з питань пробації про зміну місця проживання або роботи,

-періодично з`являтися до відділу з питань пробації для реєстрації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3