Справа № 357/5589/17
1-кп/357/820/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.06.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 05.05.2017 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, прийнятий 25.02.2013 на військову службу за контрактом, який перебуває у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Так, відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»: - від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; - від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; - від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII; - від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIII, з 18.03.2014 в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 25.02.2013 солдат ОСОБА_5 прийнятий на військову службу за контрактом військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 та цього ж дня відповідно до наказу командира цієї військової частини № НОМЕР_2 призначений на посаду розвідника 2 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти. Наказом командира військової частина польова пошта НОМЕР_1 №7 від 09.01.2015 солдат ОСОБА_5 призначений на посаду розвідника-кулеметника розвідувальної роти. В подальшому, наказом №151 від 28.05.2015 солдат ОСОБА_5 виведений у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 . З 15.09.2015 по 30.09.2015 солдат ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та відповідно довідки військово-лікарської комісії №797 від 29.09.2015 останній потребував відпустки за станом здоров`я на 30 діб, тобто останній мав 30.10.2015 повернутись до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою. Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 30.10.2015, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 з відпустки та в період з 30.10.2015 по 23.04.2017 включно, ухилявся від обов`язків військової служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків. 24.04.2017 солдат ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором надано угоду про визнання винуватості, укладену 29.05.2017 року в даному кримінальному провадженні між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 .

За умовами угоди про визнання винуватості, укладеної між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону та обвинуваченим за участі захисника, ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Крім того, сторони узгодили, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у підготовчому судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Прокурор, захисник та обвинувачений вважають за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 як таку, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 від 29 травня 2017 року, відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 4 ст. 407 КК України, також укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Речові докази судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 394, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29.05.2017 року між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обиралася.

Вирок може бути оскаржено з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_1 ,