Справа № 522/7454/17
Провадження № 1-кс/522/7050/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю по матеріалам досудового розслідування, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001017 від 05.12.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчім відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001017 від 05.12.2016 р. за підозрою ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

09.12.2016 р. об 13 год. 31 хв., ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є діючим адвокатом ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 002902 від 16.11.2016 року, видане на підставі рішення ради адвокатів Одеської області № 52 від 16.11.2016 р.) співробітниками прокуратури Одеської області та ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі п. 1 ст. 208 КПК України незаконно затримано на розі Адміральського проспекту та Фонтанської дорозі в м. Одесі.

Наступного дня, 10.12.2016 р. об 13 год. 48 хв., з порушенням строку передбаченого КПК України, а саме вимог ст. 278 КПК України (письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання), ОСОБА_3 , прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , діючим за дорученням виконуючого обов`язки прокурора Одеської області ОСОБА_7 , відповідно до ст.ст. 36, 42, 276, 277, 278, 481 КПК України та ст. 23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ст. 27 та ч. 3 ст. 368 КК України.

З тексту висунутої підозри встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на посаді оперуповноваженого ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Під час здійснення своєї службової діяльності отримав інформацію від свого колеги оперуповноваженого ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , робоче місце якого знаходиться у службовому кабінеті № 117, про те що у останнього перебувають на розгляді матеріали ЖЄО № 30753 від 16.11.2016 р. за заявою ОСОБА_9 про неможливість встановлення його знайомого ОСОБА_10 , та знаходження за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем його мешкання сторонніх осіб.

Так, 26.11.2016 р., оперуповноважений ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 викликав до приміщення поліції ОСОБА_11 з метою з`ясування обставин придбання останньою квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що під час придбання зазначеного житла була використана підроблена довідка форми № 1 на колишнього власника житла.

Так, 28.11.2016 р. ОСОБА_11 за викликом прибула до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де зустрілась з працівником кримінальної поліції зазначеного підрозділу, а саме оперуповноваженим ОСОБА_5 .

В ході розмови, ОСОБА_5 пояснив ОСОБА_11 , що квартира, яка знаходиться у власності останньої, до цього була придбана шахрайським шляхом і до неї є питання, як до власниці квартири, а також повідомив, що під час оформлення квартири використана підроблена довідка форми № 1.

Наступного дня, а саме 29.11.2016 р. ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_11 , та запитав коли остання може надати йому документи щодо придбання зазначеної квартири, мотивуючи що вказані документи необхідні для справи.

У той же день, ОСОБА_11 , біля 18 год. 00 хв. прибула до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, де зустрілась з ОСОБА_5 . Під час розмови ОСОБА_5 , нагадав ОСОБА_11 , що деякі документи, які стосуються квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , мають ознаки підроблення та в подальшому, на зазначену квартиру може бути накладено арешт, а квартира може бути передана на баланс ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 залучив до участі у злочині, який планував, свого знайомого юриста за освітою, який є головою громадської організації « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (колишнього працівника прокуратури Малиновського району м. Одеси) ОСОБА_3 , який надав свою добровільну згоду на участь у злочині спільно із зазначеним співробітником поліції та отримання відповідної незаконної грошової винагороди у разі успішної реалізації злочинного наміру.

При цьому ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_11 , що його знайомий може вирішити питання щодо квартири та надав мобільний телефон ОСОБА_3 , запропонувавши зустрітися з останнім.

Відповідно до відведеної ролі ОСОБА_3 , останній повинен був зустрітися з ОСОБА_11 та повідомити про вирішення питання щодо передачі останньою в якості неправомірної вигоди грошових коштів за не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та подальшого не накладання арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_11 30.11.2016 р. та домовився про зустріч з останньою 01.12.2016 р.

Надалі 01.12.2016 р. ОСОБА_11 приблизно о 18 год. 00 хв. прибула до офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де зустрілась з ОСОБА_3 .

Під час розмови ОСОБА_3 повідомив, що йому в повній мірі відомо від співробітників поліції про підстави виклику ОСОБА_11 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час зустрічі в приміщенні офісу перебувала особа, яка представилась ОСОБА_4 та останній ознайомився із документами на квартиру, які надала ОСОБА_11 .

Створюючи умови для передачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 неправомірної вигоди від ОСОБА_11 та продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_3 , залучивши до спільних злочинних дій свого знайомого члена громадської організації « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_4 , чиї дії були обумовлені корисливими мотивами, надав ОСОБА_4 документи на придбання квартири ОСОБА_11 .

ОСОБА_4 , ознайомившись з документами повідомив ОСОБА_3 про те, що під час придбання ОСОБА_11 вищевказаної квартири в її діях будь-яких порушень не виявлено, однак до колишніх власників наявні сумніви щодо законності права набуття власності.

У свою чергу, ОСОБА_3 повідомив, що для скорішого вирішення проблеми ОСОБА_11 повинна, як найшвидше, передати останньому 4 (чотири) тисячі доларів США. У випадку відмови від передачі грошових коштів, працівником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 буде вжито заходів щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та накладено арешт на зазначену квартиру. У випадку передачі грошей ОСОБА_3 , працівниками Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області не будуть вживати заходів з арешту квартири ОСОБА_12 .

Діючи узгоджено, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виконуючи вказівки ОСОБА_5 , 09.12.2016 р. о 13 год. 00 хв. зустрілись з ОСОБА_11 , на розі вулиць Малиновського та Космонавтів біля будинку АДРЕСА_3 в салоні автомобіля «Лексус RX-330», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .

В ході розмови ОСОБА_3 передав ОСОБА_12 висновок про списання матеріалів ЖЄО, та повідомив, що ними виконані всі домовленості з приводу відмови співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 в реєстрації кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не накладання арешту на квартиру останньої, за що ОСОБА_12 , виконуючи незаконні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , передала останнім в якості неправомірної вигоди кошти у сумі 3200 (три тисячі двісті) доларів США та 8000 (вісім тисяч) грн.

Після скоєння зазначеного злочину, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на розі Адміральського проспекту та вул. Фонтанська дорога в м. Одесі були затримані співробітниками прокуратури області та ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході огляду місця події з автомобіля, яким керував ОСОБА_3 , виявлено та вилучено предмет неправомірної вигоди у сумі 3200 (три тисячі двісті) доларів США та 8000 (вісім тисяч) грн.

Крім того, 09.12.2016 о 14 год. 20 хв. у приміщенні кабінету № 117 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що розташований по АДРЕСА_4 на робочому місці затримано оперуповноваженого ВКП зазначеного відділу поліції ОСОБА_5 , виявлено та вилучено матеріали ЖЄО № 30753.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконали усі дії, які вважали за необхідними для доведення злочину до кінця та одержали неправомірну вигоду у сумі еквівалентній 3500 доларів США, якими не встигли розпорядитись, у зв`язку з тим, що були затримані працівниками правоохоронних органів.

Своїми навмисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, а саме співучасть в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування та проведення відносно ОСОБА_3 невідкладних слідчих дій та (негласних слідчо-розшукових дій) стала заява в порядку ст. 214 КПК України на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від гр. Лікар ОСОБА_13 від 05.12.2016 р., в якої вона просила прийняти заходи та притягнути до кримінальної відповідальності співробітників ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 та посадових осіб ГО « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які за попередньою змовою, вимагали від неї неправомірну вигоду в сумі 4000 доларів США за невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи із змісту вказаної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 05.12.2016 р. ОСОБА_11 , до заяви було долучено диск з аудіозаписами, що можливо може свідчити про наявну провокацію або підбурювання до вчинення злочину зі сторони співробітників правоохоронних органів відносно ОСОБА_3 .

Крім цього, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження № 0001017 від 05.12.2016 р. було встановлено, що на диску з аудіо-записом є три бесіди: перша та друга - від 28.11.2016 р. та 29.11.2016 р., що відбувалась в кабінеті Малиновського ВП ГУНП між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , третя - від 01.12.2016 р., що відбувалась в кабінеті адвоката ОСОБА_3 між ОСОБА_11 та адвокатом ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 . При цьому відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_11 були внесені тільки 05.12.2016 р. Згідно до пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в процесі всіх зазначених бесід ОСОБА_11 користувалась належним їй мобільним телефоном (приймала дзвінки та здійснювала дзвінки), що підтверджує той факт, що запис на телефон не здійснювався (телефони всіх марок так влаштовані, що диктофон при прийнятті дзвінку припиняє запис). Вважаю за необхідне звернути окрему увагу суду, що на кожній із зазначених зустрічей (бесід) ОСОБА_11 в руках тримала невелику жіночу строгу сумочку марки «LOUIS VUITTON», яка за кольором (рожеві написи «LOUIS VUITTON» на темному фоні) аж ніяк не співпадала з одягом ОСОБА_11 (спортивного стилю), та постійно направляла її боком, на якій був невеликий отвір, в бік облич співрозмовників. В ході бесід ОСОБА_11 поводила себе знервовано, підбираючи слова, намагалась багато не говорити, більше ставила питання компрометуючого характеру.

З вищезазначеного можна зробити об`єктивний висновок щодо того, що ОСОБА_11 використовувала для запису розмов з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації ще до моменту внесення відомостей до ЄРДР, тобто не в рамках проведення НСРД, відповідно могла скоїти кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 359 КК України, у вигляді незаконного придбання та використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, вчинені повторно, що заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини не забороняє використовувати у кримінальному провадженні докази, отримані в результаті проведення НСРД, наприклад, операцій під прикриттям.

Проте ІНФОРМАЦІЯ_7 забороняє судам використовувати докази, отримані в результаті провокації правоохоронців. Тому проведення заходів, пов`язаних, наприклад, із використанням негласних агентів, повинне супроводжуватися відповідними гарантіями. У цій частині ЄСПЛ виділяє дві групи гарантій.

Перша стосується заходів, які вживаються безпосередньо на етапі здійснення контролю за вчиненням злочину. Друга - це процесуальні гарантії на стадії розгляду справи у суді.

Так, у справі «Тексейра де Кастро проти Португалії» ЄСПЛ провів межу між неналежними діями працівників поліції в ході контрольованої закупки та діями звичайних агентів, які діють під прикриттям з метою отримання доказів щодо вчинення особою злочину без активного підбурювання до його вчинення. Заборона підбурювання поширюється як на працівників поліції, так і на осіб, які діють за їх вказівкою.

Так, перед проведенням контролю за вчиненням злочину працівники правоохоронних органів повинні: володіти достатнім обсягом інформації про причетність особи до вчинення злочину; вступати у злочин лише на етапі його підготовки або вчинення; поведінка агентів повинна бути пасивною.

Загалом про активну поведінку, яку може бути розцінено як провокацію, може свідчити самостійне звернення до особи (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ванян проти Росії»), повторні пропозиції після відмови особи, наполягання (див. рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви») і навіть спроба викликати співчуття (див. рішення ЄСПЛ у справі «Худобін проти Росії»).

Провокація (підбурювання) до вчинення злочину збоку правоохоронців є порушенням п.1 ст.6 Конвенції.

Відповідно до українського законодавства, рішення ЄСПЛ є для українських судів джерелом права й підлягають застосуванню для правовідносин, що виникають у судовій практиці.

Таким джерелом права зокрема є постанова ЄСПЛ від 4 листопада 2010 р. у справі «Баннікова (Bannikova) проти Російської Федерації» (скарга № 18757/06). Заявниця Баннікова у своїй скарзі в ЄСПЛ стверджувала, що її визнали винною у вчиненні злочину, спровокованого правоохоронними органами через агента провокатора й що вона не вчинила би злочину без їхнього втручання.

За період своєї великої прецедентної практики ЄСПЛ розробив поняття провокації злочину з метою його викриття, адже використання такої провокації порушує п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, на відміну від застосування законних агентурних методів при розслідуванні кримінальних справ. Європейський Суд ухвалив, що використання особливих методів ведення слідства зокрема, агентурних методів не може саме по собі порушити право на справедливий розгляд. Ризик підбурювання з боку співробітників поліції, викликаний зазначеними методами, означає, що їхнє використання має бути строго регламентованим (Постанова Європейського Суду в справі «Раманаускас проти Литви», п. 51).

Безпосередньо, для відмежування провокації злочину від передбачених методів розслідування Європейський Суд розробив наступні критерії.

Перевірка обґрунтованості підбурювання.

У частині розгляду заяві про провокаційні дії, спрямовані на спонукання вчинення злочину з метою його викриття, Європейський Суд, звертає увагу на те, чи був б вчинений злочин без втручання органів влади. Визначення підбурювання, дане Європейським Судом у згаданій Постанові Європейського Суду в справі «Раманаускас проти Литви» (див. п. 55), говорить наступне: «Підбурювання з боку поліції має місце там, де задіяні посадові особи - співробітники служб безпеки або особи, що діють за їх розпорядженням - не обмежувані фактично необхідною пасивною слідчою діяльністю, а такі, що здійснюють такий вплив на особу, як підбурювання до вчинення злочину, що в іншому випадку не був би вчинений, з метою забезпечити докази й почати карне переслідування…».

При визначенні, чи було слідство «фактично пасивним», Європейський Суд розглядає причини проведення прихованої операції й поводження органів влади при її проведенні. Європейський Суд буде опиратися на те, чи були об`єктивні відомості про те, що особа була залучена в злочинну діяльність і була істотна ймовірність вчинення злочину.

У справі Малінінас (Malininas) ЄСПЛ установив, що оперативно-розшуковий захід мав на увазі провокацію злочину з метою його викриття: «ЄСПЛ відзначає, що ініціатива належить співробітникові поліції В., коли той уперше звернувся до заявника з питанням про те, де він може придбати заборонені наркотики. Потім заявниця сама запропонувала постачати їм наркотики. У ході операції заявникові запропонували значну грошову суму 3000 дол. США за поставку великої кількості наркотиків, що явно являє собою підбурювання до постачання товарів. Суд першої інстанції визнав визначальну роль поліції… У цій справі дані елементи, на думку ЄСПЛ, розширили роль поліції від рамок таємних агентів до «агентів - провокаторів». Поліція не просто «приєдналася» до вчиненого злочину, а спровокувала його. Необхідний висновок з даних обставин: поліція не обмежила себе розслідуванням злочинної діяльності заявника у фактично пасивній манері, а вжила вплив, такий, як підбурювання до вчинення злочину…».

Отут слід зазначити, що саме таким чином, тобто - незаконно, провокативно, у більшості випадків діють працівники багатьох українських підрозділів правоохоронних органів.

При визначенні границь між законним втручанням таємного агента й провокуванням злочину, ЄСПЛ розглядає питання, чи піддавалася особа примусу до вчинення злочину.

Застосовуючи перераховані вище критерії, ЄСПЛ покладає тягар доказування на органи влади. У даному зв`язку ЄСПЛ ухвалив, що «обов`язок довести відсутність підбурювання покладає на обвинувачення, за умови, що заяви відповідача не є цілком неправдоподібними».

Ст. 6 Конвенції буде дотримана тільки у випадку, якщо заявник зміг ефективно підняти питання про підбурювання під час розгляду його справи, як за допомогою заперечення, так і іншим способом. Обов`язок довести відсутність підбурювання покладається на обвинувачення, за умови, що заяви захисту не є цілком неправдоподібними. За відсутності будь-якого такого доказу, завданням судових органів є розгляд фактів справи й вжиття необхідних заходів для з`ясування істини з метою визначення, чи мало місце підбурювання. У випадку встановлення, що підбурювання мало місце, судові органи повинні зробити висновки відповідно до Конвенції.

Якої би процесуальної форми національні суди не дотримувалися, ЄСПЛ вимагає, щоб така форма була змагальною, детальною, комплексною й незаперечною в питанні провокації злочину.

Питання, на які повинні були звернути судові органи при ухваленні рішення за заявою про провокацію злочину з метою його викриття, викладені в справі Раманаускаса: «ЄСПЛ відзначає, що в ході судочинства заявник повторював, що був спровокований на вчинення злочину. Відповідно, національні органи влади й суди повинні були, щонайменше, ретельно розглянути… чи мало місце підбурювання з боку органів прокуратури до вчинення злочинного діяння. У даному зв`язку вони повинні були встановити, зокрема, причини проведення операції, ступінь задіяності поліції в злочині й характер будь-якого підбурювання або тиску, якому піддавався заявник. … Заявник повинен був мати у своєму розпорядженні можливість викласти свою справу по кожному з даних пунктів». Крім того, ЄСПЛ встановив, що заява підсудного про визнання провини стосовно інкримінованих злочинних діянь не звільняє суд першої інстанції від обов`язку розглядати заяви про підбурювання (там же, п. 72).

Наостанок, ЄСПЛ вказує, що загальною рисою багатьох справ про агентів провокаторів є те, що заявник не може подати заяву про підбурювання, оскільки захист не має доступу до значимих доказів, часто внаслідок формального рішення про обмеження, яке надається доказам особливої категорії (наприклад перевірка показів агента, який вчинив контрольовану закупку). При цьому, ЄСПЛ приймає той факт, що можуть існувати обмеження в праві на цілком змагальну процедуру у випадку гострої потреби у світлі істотного зустрічного суспільного інтересу, такого як національна безпека, необхідність нерозголошення певних поліцейських методів ведення розслідування або захист основних прав іншої особи. Проте, розгляд не буде справедливим, якщо тільки які-небудь складності, що виникли у відповідача внаслідок обмеження його прав, не будуть достатнім образом збалансовані процедурами, проведеними судовими органами.

ЄСПЛ вимагає, щоб секретні агенти та інші свідки, які можуть дати показання з питання підбурювання, були заслухані в суді й піддані захистом перехресному допиту, або щоб щонайменше були надані вагомі підстави, чому такі дії не були виконані.

Таким чином, ЄСПЛ цією постановою фактично затвердив, так би мовити, «тест» з 2-х частин, який він застосовує для того, щоб відрізнити провокацію від припустимого поводження правоохоронних органів.

Перша частина такого тесту укладається в тім, що необхідно встановлювати, чи був би злочин вчинений, як би не втрутилися владні органи.

Друга частина тесту, викладеного в постанові «Баннікова проти Росії», укладається в оцінці Європейським Судом процедури, у рамках якої була розглянута заява обвинувачуваного про провокацію. При розгляді процедури, що застосовується національними судами, ЄСПЛ бере до уваги, чи могло ствердження про провокацію мати сприятливі наслідки для заявника. Так, ЄСПЛ повинен переконатися, чи володіли національні суди достатніми правами розглянути подібну скаргу у спосіб, який є сумісним із правом на справедливий судовий розгляд. Незалежно від виду процедури, до якої прибігають національні суди, ЄСПЛ вимагає, щоб вона була змагальною, ретельною, всеосяжною й здатною розв`язати питання про провокацію.

Ч. 2 ст. 8 КПК України проголошує: 1. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права. 2. Принцип верховенства права у кримінальному проваджені застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позиція вказаного суду є обов`язковою для виконання і судами першої інстанції України при розгляді судових справ.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що працівники правоохоронних органів вчинили підбурювання до вчинення злочину з метою його викриття.

Відповідно до ст. 42 КПК України, підозрюваний має право заявляти клопотання про проведення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КПК України, захисник користується процесуальними правами підозрюваного, захист якого він здійснює.

Ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

З показань заявника та свідка по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_11 встановлено, що в період з 26.11.2016 р. по 09.12.2016 р. вона неодноразово розмовляла за допомогою мобільного телефонного зв`язку з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 з приводу наявних в Малиновському ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області матеріалів ЖЄО № 30753 від 16.11.2016 р. за заявою ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_3 з приводу надання їй правової допомоги у ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно заяви ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 214 КПК України від 05.12.2016 р. встановлено, що ОСОБА_11 використовувала мобільний телефон оператора мобільного зв`язку ПрАТ " ІНФОРМАЦІЯ_9 " № НОМЕР_2 , за яким здійснювалися нею телефоні дзвінки з мобільними телефонами за період з 26.11.2016 р. по 09.12.2016 р.

У зв`язку з вищевикладеним сторона захисту приходить до висновку, що з метою дослідження обставин кримінального провадження, виявлення як тих обставини, що викривають, так і тих, що виправдовують підозрюваного ОСОБА_3 , а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, або вчинення відносно мого підзахисного кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 370, 397 КК України, є всі підстави в отриманні тимчасового доступу до вищевказаних речей та документів, та можливості їх вилучення.

Крім цього, отримання вищевказаної інформації може підтвердити або спростувати факт співпрацювання потерпілої ОСОБА_11 зі співробітниками Національної поліції України та прокуратури Одеської області ще до внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ст. 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, які мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, у випадку можливості використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та у разі неможливості іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, а також у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 160 КПК України, у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів повинні бути зазначені підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність підстав вважати, що ці речі або документи перебувають чи можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 163 КПК України, якщо сторона кримінального провадження, яка звернулася з клопотанням, доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, клопотання може бути розглянуто слідчим суддею, судом без виклику особи, у володінні якої вони знаходяться.

Керуючись ст.ст. 159-166 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю задовольнити.

Надати захиснику підозрюваного ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України по к/п № 0001017 від 05.12.2016 р. адвокату ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, а саме можливості оглянути та вилучити у телефонної компанії ПрАТ " ІНФОРМАЦІЯ_9 ", що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , інформацію про вхідні та вихідні телефонні з`єднання з абонентським номером № НОМЕР_2 , а також телефонних трафіків з визначенням азимуту та адреси базової станції зазначених номерів мобільних телефонів за період з 26.11.2016 по 09.12.2016 року.

Встановити строк дії ухвали протягом 1 (одного) місяця з дня її постановлення.

Ухвала підлягає оскарженню протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

24.04.2017