Єдиний унікальний номер 205/1414/17
Един. унік. № 205/1414/17
Провадження №1-в/205/164/17
У Х В А Л А
20 березня 2017 року Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Дніпро, клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року на покарання у виді позбавлення на певний строк, -

В С Т А Н О В И В :

До Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, оскільки, на його думку, в період часу з 29 грудня 1999 року до 04 квітня 2000 року, за вчинені ним діяння, було передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.

ОСОБА_4 в судове засідання не доставлений. Відповідно до ч.4 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважає, що клопотання заявлено необґрунтовано та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року, ОСОБА_4 визнаний винним та засуджений за ст.93 п. «а», «з», «и», «і», 215-3 ч.3 КК України (в редакції 1960 року), ст..187 ч.3, 186 ч.3, 263 ч.1, 257, 14 ч.1-187 ч.4 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 04 жовтня 2005 року, вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року, дійсно, положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили чинність з моменту ухвалення цього Рішення. В той же час, згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення, Верховній Раді України необхідно привести Кримінальний кодекс України у відповідність з цим Рішенням Конституційного Суду України.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України №1-5/2011 від 26 січня 2011 року в аспекті конституційного подання та конституційного звернення положення Кримінального кодексу України 1960 року із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України" від 22 лютого 2000 року, якими смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавленням волі, у взаємозв`язку з положеннями статей 3, 8, частини першої статті 58, пункту 22 частини першої статті 92, частини другої статті 152 Конституції України, статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України", частини другої статті 6 Кримінального кодексу України 1960 року, частини другої статті 4, частини першої статті 5 Кримінального кодексу України 2001 року треба розуміти як такі, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 року, до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України", у тому числі на осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не було виконано.

Висловлене Конституційним Судом України рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, згідно яких заміна смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачене законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року).

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява №10249/03).

Таким чином, на думку суду, клопотання засудженого ОСОБА_4 є необґрунтованим, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року на покарання у виді позбавлення волі на певний строк - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк, з моменту вручення копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Копія вірна: Суддя -
Секретар -