Справа № 461/2944/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/597/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 21.03.2017 року у кримінальному провадженні, внесеного у ЄРДР за № 0001290 від 26.03.2016 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України

з участю прокурора ОСОБА_13 ,

потерпілого ОСОБА_11

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,

встановила:
цим вироком обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, ОСОБА_8 , призначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутих частин покарання за вироками Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2016 року та Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2016 року, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишено без змін, у виді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з дня його затримання, тобто з 02.09.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України постановлено зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 02.09.2016 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 постановлено не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у сумі 1100 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнані винними у тому, що 26.03.2016 року, у період часу з 16.30 год. по 17.30 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , перебуваючи на пл. Галицькій у м. Львові, групою осіб, діючи умисно, з хуліганських мотивів та з мотивів явної неповаги до установлених норм поведінки, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, усвідомлюючи те, що перебувають в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, під надуманим дріб`язковим приводом вчинили конфлікт з ОСОБА_11 . Під час конфлікту вони відкрито, в присутності перехожих, шарпали потерпілого за одяг, знущались над ним, ображали та висловлювались до нього нецензурною лайкою, наносили удари по обличчю. Після чого, провівши ОСОБА_11 до скверу біля церкви Св. Андрія, що по вул. Сербській у м. Львові, силоміць намагались силою поставити його на коліна. Вказаними діями потерпілому були заподіяні синці в ділянці лівого ока та на губах, садно в ділянці лівого ока, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Крім цього, 26.03.2016 р., у період часу з 17.30 до 18:18 годин, ОСОБА_8 , перебуваючи у сквері біля церкви Св. Андрія, що по вул. Сербській у м. Львові, діючи з умислом на відкрите заволодіння чужим майном, що виник раптово, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, застосовуючи до ОСОБА_11 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, нанісши удар рукою в обличчя, а також погрожуючи застосуванням такого насильства, схилив ОСОБА_11 слідувати до банкомату. По дорозі відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 100 грн., які потерпілий мав при собі. А також відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 1000 грн., які ОСОБА_11 на вимогу ОСОБА_8 зняв з банкомата ПАТ «Укрексімбанк», що знаходиться у приміщенні ПАТ «Укрексімбанк» на пл. Міцкевича, 4 у м. Львові. Вказаним діями ОСОБА_8 потерпілому було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1100 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_14 закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що докази, якими суд першої інстанції обґрунтовує вирок не доводять його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Зазначає, що висновок судово-медичної експертизи № 594 від 28.03.2016 року, є недопустимим доказом, оскільки у матеріалах справи відсутній дозвіл потерпілого ОСОБА_11 на розголошення його конфіденційних даних. Недопустимими, на його думку, є відеозаписи з камери відеоспостереження на буд. АДРЕСА_5 та відеозапис з камери відеоспостереження в приміщенні ПАТ «Укрексімбанк» на пл. Міцкевича, 4 у м. Львові, оскільки вони долучені до матеріалів кримінального провадження на підставі рапорту оперуповноваженого.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 у апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а ОСОБА_10 виправдати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в діях ОСОБА_10 , відсутній склад злочину, передбачений ст..296 КК України, а наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КупАП. Суд першої інстанції невірно надав оцінку здобутим в судовому засіданні доказам.

Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду в частині цивільного позову змінити, стягнувши з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 завданому йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн., оскільки після нанесених тілесних ушкоджень у нього були болючі відчуття у ділянці нижньої щелепи, а відтак не правильно визначив розмір моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників та не заперечив проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження №0001290, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченими кримінальної відповідальності, покликання захисників на те, що обвинувачені не вчиняли інкримінованих їм злочинів, оскільки такі спростовуються зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_11 у суді першої інстанції пояснив, що в березні 2016 р. в мережу Інтернет познайомився з групою осіб, серед яких були обвинувачені. В процесі спілкування між ним та цими особами під вигаданими іменами мали місце взаємні образи з використанням ненормативної лексики. Домовились про зустріч, на чеку він не зміг прийти. В подальшому, з однією з учасників чату з нікнейомом «Туся» домовився про зустріч 26.03.2016 р. о 16 год. 30 хв. біля пам`ятника Королю Данилу в м.Львові. На зустріч прийшли приблизно вісім невідомих осіб, серед яких були ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Після зустрічі та уточнення його імені, обвинувачені силоміць заставляли його йти до скверу біля церкви Св. ОСОБА_15 . По дорозі смикали за одяг та тримали. В сквері обвинувачені нанесли йому удари по обличчю: ОСОБА_8 один удар в область ока, ОСОБА_10 два удари в область ока та в щелепу. Силою заставляли стати на коліна та просити вибачення у дівчини, яка була йому відома під нікнеймом «Туся» ( ОСОБА_16 ). ОСОБА_10 заставляв стати на коліна, а ОСОБА_8 , тримаючи за одяг, примушував опуститися на землю. Перехожі робили обвинуваченим зауваження. Після цього, ОСОБА_8 , вимагав у нього гроші за образу дівчини, які необхідно було передати йому. Серед документів ОСОБА_8 побачив, що у нього є 100 грн. та забрав їх. Коли перехожі почали робили ОСОБА_8 зауваження намагався втекти. Для цього сів в трамвай та доїхав до «Укртелекому» на вул. Дорошенка у м. Львові. ОСОБА_8 сів в цей самий трамвай та вийшов з ним. Там, посилаючись на те, що він втікав, вимагав зняти з банкомату 1000 грн. та віддати йому. В супроводі ОСОБА_8 зняв кошти в банкоматі в приміщенні «Укрексімбанку» та змушений був віддати обвинуваченому.
Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили знайомство та спілкування з потерпілим в мережі Інтернет, зустріч з ним та обвинуваченими біля пам`ятника ОСОБА_19 26.03.2016 р. Однак зазначили, що не бачили подій в сквері та по вул. Дорошенка в м.Львові.
Висновком судово-медичної експертизи № 594 від 28.03.2016 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_11 виявлено синці в ділянці лівого ока, на губах, садно в ділянці лівого ока, які утворилися від дії тупих предметів, що могли виникнути 26.03.2016 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.м.п.20);
Даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 28.03.2016 р. з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 в присутності понятих, законного представника впізнав особу під № 2 ( ОСОБА_10 ) як особу, яка вчиняла щодо нього хуліганські дії 26.03.2016 року (а.м.п.65-69);
Даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 29.03.2016 року з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 в присутності понятих, законного представника впізнав особу під № 2 ( ОСОБА_8 ) як особу, яка вчиняла щодо нього хуліганські дії 26.03.2016 року (а.м.п.70-74).
Оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з камери спостереження на буд. АДРЕСА_5 встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 проходячи по вулиці о 17 год. 02 хв. 26.03.2016 року, штовхають та смикають ОСОБА_11 ;
Оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з камери спостереження в приміщенні ПАТ «Укрексімбанк» на пл. Міцкевича, 4 у м. Львові, яким встановлено як в період часу з 18 год. 15 хв. до 18 год. 18 хв. 26.03.2016 року ОСОБА_8 заводить тримаючи за рукав ОСОБА_11 до приміщення, де знаходиться банкомат. Потерпілий, тримаючись руками за голову, знімає грошові кошти, які забирає ОСОБА_8 .
Колегія суддів вважає, що покликаючись на вказані докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм діянь.

Разом з цим, не заслуговує на увагу колегії суддів покликання захисника ОСОБА_9 на те, що дії ОСОБА_10 невірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України.

Об`єктивна сторона вказаного злочину характеризується вчиненням грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчиненого групою осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 в групі з ОСОБА_8 під надуманим дріб`язковим приводом спровокували конфлікт з ОСОБА_11 . Під час конфлікту відкрито, в присутності перехожих, шарпали потерпілого за одяг, знущались над ним, ображали та висловлювались до нього нецензурною лайкою, наносили удари по обличчю. Після чого, провівши ОСОБА_11 до скверу біля церкви Св. Андрія, що по вул. Сербській у м. Львові, силоміць намагались поставити його на коліна. Вказаними діями потерпілому були заподіяні синці в ділянці лівого ока та на губах, садно в ділянці лівого ока, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.
З огляду на те, що зазначений злочин був вчинений у громадському місці у присутності інших людей, супроводжувався нецензурною лайкою, нанесенням ударів потерпілому, приниженням його особи, колегія суддів вважає, що у дії ОСОБА_10 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, вчинене групою осіб, а доводи захисника про наявність у діях ОСОБА_10 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КпАП України, а саме дрібне хуліганство, є безпідставними.
Аналізуючи зазначені діяння обвинувачених колегія суддів приходить до висновку про те, що їхні дії супроводжувались особливою зухвалістю, а кваліфікуюча ознака винятковий цинізм є зайво вмінена, яка в порядку ч.2 ст. 404 КПК України підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.
До того ж, аналіз дій ОСОБА_8 , які полягали в тому, що після вчинення хуліганських дій відкрито заволодів грошима потерпілого в сумі 100 грн., а в подальшому, коли той намагався втекти, наздогнав його, та силоміць примусив знати з картки гроші в сумі 1000 грн., якими заволодів, колегія суддів вважає вірно кваліфікованими за ст.186 ч.2 КК України.
Покликання захисника ОСОБА_7 на те, що відеозапис з приміщення банку є недопустимим доказом, оскільки не був вилучений слідчим на підставі ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає необґрунтованим виходячи з наступного. Ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Відповідно до ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, серед іншого, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що відеозаписи з камер спостереження, які досліджені в судовому засіданні, долучені на підставі рапорту оперативного працівника поліції, які йому були надані юридичною особою за її згодою. Оптичний диск з відеозаписом долучений до матеріалів кримінального провадження після визнання його речовим доказом, про що у справі наявне процесуальне рішення слідчого. Відтак, колегія суддів вважає, що вказані докази є допустимими.
Безпідставним є і твердження захисника ОСОБА_7 про недопустимість висновку судово-медичної експертизи, яким встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, оскільки такий отриманий у порядку, передбаченому КПК України.
Колегія суддів вважає що при вирішенні цивільного позову суд першої інстанції у відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України правильно встановив, що внаслідок неправомірних дій обвинувачених потерпілий зазнав вимушених змін у життєвих стосунках та втрату душевної рівноваги. З врахуванням конкретних обставин справи, характеру правопорушень, злочинних дій кожного з обвинувачених та їх матеріального стану, врахувавши вимогу розумності та справедливості суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди, з яким колегія суддів погоджується.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що вирок Галицького районного суду м. Львова від 21.03.2017 року є законним, обґрунтованим та вмотивованим, істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для його скасування чи зміни колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
у задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 відмовити.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 21.03.2017 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою протягом трьох місяців з моменту отримання копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4