УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисника при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні 22 червня 2017 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_5 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 4 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Розкошівка Лисянського району Черкаської області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 23 травня 2016 року близько 19.30 годин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» та рухаючись автодорогою Звенигородка-Буки в с. Ризине Звенигородського району Черкаської області на перехресті з вулицею Виноградською, в порушення п.п. 1.10, 2.3 б), 2.9 а), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати рух, перевищив дозволену в населеному пункті швидкість, виїхав на праве узбіччя, не призначене для руху транспортних засобів, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у результаті чого останні отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала їх смерть.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25 жовтня 2016 року вирок суду залишено без зміни.

У касаційних скаргах:
- захисник ОСОБА_5 зазначає, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання належним чином не врахував дані про особу засудженого, пом`якшуючі покарання обставини, збіг тяжких особистих сімейних обставин, думку потерпілого, який не мав претензій матеріального характеру та просив суворо не карати ОСОБА_7 , а тому просить судові рішення щодо його підзахисного змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком;
- прокурор порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вважає, що підстав для застосування судом ст. 69 КК України не було. При цьому не враховано обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та тяжкі наслідки протиправних дій, від яких настала смерть двох людей.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання поданої скарги та залишення без задоволення скарги прокурора, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги захисника та про часткове задоволення скарги прокурора й скасування ухвали апеляційного суду й призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши кримінальне провадження та, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, в касаційних скаргах прокурора та захисника не оспорюються.

Доводи касаційних скарг прокурора та захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року ( з внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року) «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, засуджений уперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем роботи й проживання, має сім`ю, на утриманні двох неповнолітніх дітей, повністю визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілому, неодноразово просив вибачення у потерпілого, в тому числі, в судовому засіданні, допомагав із похованням. Також у засудженого батьки похилого віку, які за станом здоров`я потребують постійного догляду та піклування, наявність захворювань у дітей і дружини, а заробітки ОСОБА_7 були основним джерелом існування його родини. Ці пом`якшуючі покарання обставини суд обґрунтовано визнав такими, що істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, і дійшов вірного висновку про можливість призначення засудженому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Окрім того, потерпілий у судовому засіданні щодо визначення міри покарання покладався на розсуд суду та претензій щодо відшкодування шкоди, у тому числі, моральної не заявляв.

Таким чином, рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України вмотивовано та ґрунтується на законі.

Окрім того, судом ураховано й інші обставини справи, зокрема, грубе порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, що спричинило двом особам тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого вони померли, а також, що кримінальне правопорушення було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано визнано судом обставиною, що обтяжує покарання. А тому посилання в касаційній скарзі захисника про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, є безпідставними.

Отже, покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, і воно за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційним судом при перевірці даного кримінального провадження в апеляційному порядку правильно прийнято рішення. Суд надав відповіді на всі доводи захисника та прокурора, які були викладені у їх апеляціях, та за змістом є аналогічними тим, що в касаційних скаргах. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів із цих питань, суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 434-436 КПК України суд,
п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 4 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3