Справа №487/4883/15-к 20.12.2016

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2016 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Вирішено питання про речові докази.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Оспорює висновки суду щодо доведеності його вини та кваліфікацію дій за ч.2 ст. 121 КК України.

Зазначає, що суд не взяв до уваги розбіжності у показаннях свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 стосовно часу вчинення злочину та обставин його вчинення. Вважає, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, що вплинуло на висновки суду.

Вважає, що судом призначено йому занадто суворе покарання. Оспорює висновок суду про його перебування у стані алкогольного сп`яніння, зазначаючи, що дана обставина документально не підтверджена, а висновки суду ґрунтуються лише на його показаннях.

На думку апелянта, при призначенні покарання не враховано, що він від органу досудового розслідування та суду не переховувався, активно сприяв розкриттю злочину, а також дані про його особу, що раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо, має постійне місце проживання, є членом релігійної громади, має матір інваліда 2-ї групи, яка потребує сторонньої допомоги, та стан його здоров`я (наслідки перенесеної травми).

Встановлені судом першої інстанції обставини.
19 квітня 2015 року в обідній час ОСОБА_5 познайомився з ОСОБА_11 , з якою розпивав спиртні напої, та ОСОБА_11 запросила ОСОБА_5 до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де також проживав потерпілий ОСОБА_12 - колишній чоловік ОСОБА_11 , і на цю пропозицію ОСОБА_5 погодився та залишився ночувати в квартирі.
20 квітня 2015 року в ранковий час, більш точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_5 , прямуючи до виходу з квартири, зустрів в коридорі ОСОБА_12 , з яким у нього виник конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_5 наніс декілька ударів руками в область бокової поверхні грудної клітки ОСОБА_13 з обох сторін, від чого останній впав на підлогу.
В подальшому, ОСОБА_5 продовжував наносити удари ногами в область грудної клітки та обличчя ОСОБА_12 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер зліва і праворуч з пошкодженням пристінкової плеври, ускладненої травматичним шоком, лівостороннім гемотораксом, жировою емболією, від яких настала смерть ОСОБА_12 .
Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, та його дії кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд встановив наступне.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, позбавлені підстав, оскільки під час судового розгляду досліджені докази, яким надана належна оцінка.

Так, судом першої інстанції надана оцінка твердженням обвинуваченого, який частково визнав вину, але не заперечував, що саме він 20.04.2015 року спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .

Як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_5 в суді, 19.04.2015 року він познайомився з ОСОБА_11 , з якою вживав спиртні напої спочатку біля під`їзду з іншими особами, а потім він та ОСОБА_11 разом за місцем проживання останньої, де він залишився ночувати. Стверджував, що 20.04.2015 року в коридорі квартири колишній чоловік ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , різко схопив його за шию двома руками та почав душити. Тому він відштовхнув ОСОБА_12 , два рази вдарив кулаками в область грудної клітки справа і зліва, в ребра. Потім ОСОБА_12 схопив його за ногу, потягнув на себе, від чого він впав. Він відбивався від потерпілого ногами, взутими у туфлі, звільнив праву ногу, потягнув її на себе та намагався відштовхувати руки потерпілого, якою останній тримав ліву ногу. Не виключає, що при цьому міг наносити удари ногою не тільки по рукам потерпілого, а і по іншим частинам тіла.

Вдарив 3-4 рази ногою, щоб потерпілий убрав руки з його ніг. Коли він відбився від потерпілого, потерпілий поповз до себе в кімнату.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 24.06.2015 року за участю підозрюваного та його захисника, ОСОБА_5 надав аналогічні пояснення про те, яким чином він заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Таким чином, обвинувачений підтвердив, що саме він заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Зазначена обставина також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що його брат ОСОБА_5 вранці прийшов додому у нетверезому стані та йому розповів, що, мабуть, він вбив людину.

Суд першої інстанції, перевіривши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , дійшов вірного висновку, що твердження ОСОБА_5 про неправомірні дії потерпілого ОСОБА_12 , від якого він нібито змушений був захищатися, не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду.

Зокрема, ці доводи апелянта спростовуються показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який хоча і стверджував, що на руках у нього залишилися невеликі подряпини, на шиї сліди від того, що потерпілий тягнув його за куртку, але ці доводи є голослівними, оскільки тілесні ушкодження у ОСОБА_5 не зафіксовані та за медичною допомогою він не звертався.

Крім того, в цій частині пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 спростовуються даними щодо характеру та кількості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, а також механізму їх заподіяння.

Так, згідно протоколу огляду трупа від 20.04.2015 року, на підлозі кімнати в квартирі АДРЕСА_2 , був виявлений труп ОСОБА_12 , на якому відповідно до висновку судово-медичної експертизи, виявлені тілесні ушкодження у виді численних переломів ребер зліва і справа по різним анатомічним лініям; перелом грудини на рівні 4 міжребір`я; лівосторонній гемоторакс (200 мл); пошкодження пристінкової плеври; підшкірна емфізема; синці грудної клітки справа і зліва; забій, синці, крововиливи в м`які тканини голови, обличчя; синці тильної поверхні лівої кисті, правого стегна. Згідно висновку, смерть ОСОБА_12 настала в результаті тупої травми грудної клітки у виді численних переломів ребер зліва і справа з пошкодженням пристінкової плеври, ускладненої травматичним шоком, лівостороннім гемотораксом, жировою емболією, та за ступенем тяжкості дані пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого.

В суді зазначені висновки підтвердив експерт ОСОБА_15 та пояснив, що переломи ребер зліва: 2, 3, 4, 5, 6, 7 ребер по середньоключиній лінії, 3 і 4 ребер по передньопахвовій лінії, утворилися від однократної дії коліна або ноги. Перелом грудної клітки у вигляді переломів 2, 3, 4, 5, 6 і 7 ребер зліва утворився внаслідок впливу на грудну клітку спереду, імовірно, коли потерпілий перебував в горизонтальному стані, ногою, але не коліном, на потерпілого могли наступати. Ушкодження утворилися не одномоментно, а за деякий проміжок часу. Всі тілесні ушкодження ОСОБА_12 не міг отримати під час падіння з висоти власного зросту.

Таким чином, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, про який зазначив судово-медичний експерт, характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень та їх значна чисельність, а також відсутність у обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень, спростовують доводи останнього про те, що він захищався від неправомірних дій потерпілого.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_5 не був позбавлений можливості покликати на допомогу, якщо вважав, що існує загроза його життю, оскільки в квартирі перебувала ОСОБА_11 . При цьому, з пояснень ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 після того,як звільнив його шию, нахилився від завданого йому удару, тому ОСОБА_5 міг уникнути розвитку конфлікту, покинувши місце події або покликавши на допомогу, але обвинувачений продовжував завдавати потерпілому удари ногами удари, в тому числі, хоча і не цілеспрямовано, але у життєво важливий орган грудну клітку. Також судом першої інстанції враховано, що потерпілий ОСОБА_12 поступався можливостями обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки мав інвалідність 1 групи, вади опорно-рухового апарату та зору.

Та обставина, що ОСОБА_5 перебував в квартирі потерпілого, підтверджується протоколами пред`явлення осіб для впізнання. Зокрема, відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2015 року, ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка перебувала з нею в квартирі АДРЕСА_2 , де між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 виник конфлікт та сталася сутичка.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання, ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_11 як жінку, яка 19.04.2015 року познайомилася з ним та ОСОБА_17 , та розпивала з ними спиртні напої. В свою чергу, ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_16 як особу, з яким вона вживала спиртні напої 19.04.2015 р. біля будинку №8 по вул. Крилова в м. Миколаєві.

Також, як слідує з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_5 , з яким зустрівся 19.04.2015 року та розпивав спиртні напої.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що матір обвинуваченого ОСОБА_18 добровільно видала речі ОСОБА_5 , а саме: брюки бежевого кольору і пару туфель бежевого кольору, на яких, згідно висновку експертизи, знайдена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_12 та ОСОБА_5 .

Окрім зазначених доказів, вина ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідків, які допитані судом, та яким надана належна оцінка.

Зокрема, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_19 пояснили, що їх сусіди ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зловживали спиртними напоями, в нетверезому стані влаштовували сварки.

Крім того, свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона бачила біля під`їзду ОСОБА_11 і двох чоловіків, які вживали спиртні напої, а на наступний день їй повідомили про смерть ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона чула гучну сварку в квартирі ОСОБА_11 , звуки боротьби, ударів, та як ОСОБА_12 кликав ОСОБА_20 . При цьому, чула жіночий та чоловічій голос, але не голос ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_21 повідомила, що ОСОБА_12 помер. Прийшовши до квартири, вона побачила, що ОСОБА_12 лежав на підлозі обличчям донизу, рука була відкинута, синя. Вона викликала швидку допомогу та міліцію.

Показання зазначених свідків наведені у вироку, розбіжності у їх показаннях, про що вказує апелянт, не аргументуючи в чому саме, відсутні. Крім того, ці свідки не були безпосередніми очевидцями подій, що відбувалися в квартирі ОСОБА_11 , а тому їх показання суттєво не впливають на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.

Оцінивши наведені у вироку докази, судом першої інстанції надана їм вірна оцінка, та правильно встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_12 виник раптовий конфлікт, під час якого ОСОБА_5 завдавав потерпілому удари руками і ногами в обидві частини грудної клітки, внаслідок яких утворилися тілесні ушкодження у виді множинних переломів ребер зліва і справа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи є прижиттєвими, утворилися в один часовий проміжок, що обчислюється хвилинами, могли утворитися під час бійки, від ударів, що наносилися ногами, та призвели до смерті потерпілого.

Заподіяння ОСОБА_12 вказаних тілесних ушкоджень іншою особою виключається, оскільки в суді обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував, що в квартирі, яка була місцем події, окрім нього, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 інших осіб не було, а ОСОБА_11 не була присутньою під час бійки з ОСОБА_12 , оскільки перебувала в іншій кімнаті.

Хоча апелянт зазначає про неповноту судового розгляду, що вплинуло на висновки суду, але не зазначає, в чому саме конкретно вона підлягає. Разом з тим, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апелянта, колегія суддів вважає, що судом повно та об`єктивно досліджені докази, їм надана належна оцінка та відсутні підстави вважати, що судом допущена неповнота судового розгляду. Тому є безпідставними вимоги апелянта про направлення кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції.

З огляду на наведене, судом першої інстанції правильно кваліфіковані дії ОСОБА_5 за ч.2 ст. 121 КК України, оскільки наведеними у вироку доказами підтверджена його вина в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого.

Що стосується доводів апелянта про призначення йому занадто суворого покарання, то вони не є слушними, з огляду на наступне.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, а також дані про особу винного та обставину, яка обтяжує покарання.

Зокрема, враховані наступні дані про особу ОСОБА_5 , що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, не працює, потребує нагляду у травматолога через отриману травму.

Як обставину, яка обтяжує покарання, суд вірно врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Доводи апелянта про відсутність достатніх підстав вважати, що злочин він вчинив в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки за поясненнями останнього, він разом з ОСОБА_11 вживав спиртні напої біля під`їзду, що підтвердила свідок ОСОБА_8 , а також в подальшому в квартирі ОСОБА_11 .

Обставини, які пом`якшують покарання, не встановлені.

Обвинуваченому ОСОБА_5 призначено покарання відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, та за розміром мінімальне покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому немає підстав вважати призначене покарання занадто суворим, як стверджує апелянт, та відсутні підстави для його пом`якшення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2016 року у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3