АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/828/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.289 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002817 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області, Сахновщанського району, с. Константинівка, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 10.12.2003 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.121 КК України до 5-ти років позбавлення волі, на підставі ст..75 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 13.09.2007 вироком Комінтерновського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.296 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст..75 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки; 28.02.2012 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 23.10.2013 з Диканьовської ВК Харківської області на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.10.2013 звільнений згідно ст..81 КК України умовно-достроково, на невідбутий термін покарання 10 місяців 16 днів; 06.04.2015 вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.04.2015 за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком 6 місяців, та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 6 років, без конфіскації майна.
Строк відбуття призначеного покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Витрати, пов`язані з залученням експерта в сумі 736 (сімсот тридцять шість) гривень 56 копійок, стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави.
Згідно вироку, 15.06.2015 близько 10 години ОСОБА_8 та раніше знайомий йому ОСОБА_7 в ході спілкування усно домовились про ремонт автомобіля ОСОБА_8 , а саме пофарбування переднього та заднього бамперу автомобіля « Smart Micro» 2002 року випуску р.н. НОМЕР_1 за грошову винагороду в сумі 1200 гривень, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 погодився. В цей же день, на власному автомобілі « Smart Micro» 2002 року випуску р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , приїхали разом з ОСОБА_7 на станцію технічного огляду «Гігант-2», що розташована за адресою: м. Харків, пр-кт Тракторобудівників, 79-А, де передав вищевказаний автомобіль та ключі від нього ОСОБА_7 , який на той час без офіційного працевлаштування, працював на зазначеному СТО у якості маляра автомобілів.
У цей же день 15.06.2015, приблизно о 17 годині, знаходячись на території СТО «Гігант-2» за адресою: М. Харків, пр.-кт Тракторобудівників, 79-А, у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем « Smart Micro» 2002 року випуску р.н. НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_8 , та обернути вищевказаний транспортний засіб на свою користь.
Так , реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 діючи повторно, маючи вільний доступ до вказаного автомобіля та ключі від нього, сів на водійське сидіння автомобіля та запустив двигун ключем запалювання, при цьому не маючи дозволу на це у власника автомобіля на вчинення таких дій, та керуючи автомобілем « Smart Micro» 2002 року випуску р.н. НОМЕР_1 , покинув територію станції технічного огляду, чим фактично незаконно заволодів автомобілем « Smart Micro» 2002 року випуску р.н. НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_8 , вартість, якого згідно висновку судово - автотоварознавчої експертизи №57С від 22.06.2015, становить 92834 гривень 94 копійки.
Після вчинення злочину ОСОБА_7 з місця скоєння злочину на вказаному автомобілі зник, чим розпорядився транспортним засобом на власний розсуд всупереч волі власника - ОСОБА_8 .
В продовж періоду часу з 17 годин 15.06.2015 до 15 годин 16.06.2015 ОСОБА_7 здійснював поїздки за власних потреб, доки він не зупинився у зв`язку із відсутністю пального та автомобіль не був виявлений потерпілим ОСОБА_8 о 15 годині 15.06.2016 навпроти будинку № 51 по Салтівському шосе в м. Харкові.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та призначити йому більш м`яке покарання. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, допомагав слідству, запобіжного заходу, обраний запобіжний захід не порушував та виконував усі покладені на нього обв`язки, фактичні обставини не оспорював, добровільно відмовився від захисника, у зв`язку з чим вважає призначене покарання занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404, 421 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження та особисто ОСОБА_7 не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 289 КК Україниу апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в межах доводів поданої апеляційної скарги щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 полягає у зайвій суворості призначеного покарання. З цим він пов`язує своє апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, що на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 107-113).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, що вчинено повторно, - у виді позбавлення волі, строком на 5 років 6 місяців, тобто в межах строку цього виду покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 289 КК України. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, скоїв злочин в період звільнення від відбування покарання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має реєстрацію та постійне місце мешкання.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що містяться в оскаржуваному вироку, пов`язаних з щирим каяттям та не оспорюванням обвинуваченим фактичних обставин справи, оскільки фактично відомості кримінального провадження свідчать про визнання вини ОСОБА_7 за наявності обвинувальних доказів щодо вини в інкримінованому йому злочині, а позиція обвинуваченого, стосовно змінювання своїх показів у суді свідчить про намір спростувати можливими способами обставини справи, зменшити їх у вигідному до себе напрямку, або зменшити ступінь своєї вини, та полегшити свою участь, а також вибраною тактикою захисту у суді.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що обраний запобіжний захід він не порушував та виконував усі покладені на нього обв`язки, фактичні обставини не оспорював, добровільно відмовився від захисника, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину та належними підставами для зменшення призначеного покарання і звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само сукупність даних, що посередньо характеризують винного та відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, що було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку. Зокрема судом належно враховані правові та фактичні обставини, відповідно до яких ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але до закінчення цього строку знову вчиняв умисні, тяжкі корисливі злочини. Крім того, останній злочин обвинувачений вчинив протягом першого року після звільнення з місць позбавлення волі.
Крім того, сукупність задовільних та незадовільних даних про особу винного були належним чином досліджені та встановлені судом першої інстанції, а також об`єктивно враховані при призначені ОСОБА_7 покарання за вчинений ним тяжкий злочин в межах безальтернативної санкції ч.2 ст.289 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного остаточного покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частки покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.04.2015 року, - у виді позбавлення волі строком на 6 років, за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, що вчинено повторно, шляхом застосування норм ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 2 ст. 289 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а твердження щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (арк. 107-113).

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість пом`якшення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України та застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 69, 69-1 та 75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за умисний корисливий злочин, що був вчинений обвинуваченим.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 05 липня 2016 року по 30 травня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахувати у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 05 липня 2016 року по 30 травня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4