АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДм. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

перевіривши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом, ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року задоволено клопотання заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 та визнана наявність підстав для подальшого тримання під вартою й продовження строку дії екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, який народився в м. Тбілісі, Грузія, зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; на території України несудимий, який розшукується компетентними органами Російської Федерації, для вирішення питання про його видачу та здійснення його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації на строк, що не може тривати більше дванадцяти місяців із дати затримання, а саме о 09:30 годині 19 травня 2016 року.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя врахувавши, відповідно до ст. 584 КПК України, наявність правових підстав для продовження застосування до ОСОБА_6 екстрадиційного арешту, зокрема наявність рішення Гагаринського районного суду м. Москви від 20.03.2015 та 27.05.2016 якими ОСОБА_6 застосовано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за вчинення злочину, який відповідає ч. 4 ст. 190 КК України та є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше одногу року, а також врахувавши те, що ОСОБА_6 тривалий час перебуває за межами Російської Федерації, тяжкість можливого застосування до останнього покарання, що свідчить про можливість переховування ОСОБА_6 від компетентних органів, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Крім того, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою та продовження строку екстрадиційного арешту, оскільки продовження застосованого до нього екстрадиційного арешту до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу постановленою з порушенням процесуальних норм, просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, захисник вказує на те, що слідчий суддя не взяв до уваги позицію сторони захисту в розрізі ст. 585 КПК України, оскільки належним чином не дослідив документи надані стороною захисту, а також не розглянув можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави. Крім того, звертає увагу на те, що не був перевірений запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_6 .

Зазначає, що слідчий суддя не в повній мірі дослідив міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , а саме те, що на території нашої держави у останнього є двоє дітей, онука та колишня дружина.

Враховуючи дані про особу заарештованого захисник вважає незрозумілим факт продовження екстрадиційного арешту до особи, яка раніше жодного разу не притягувалась до кримінальної відповідальності, має стійкі соціальні зв`язки, довгий час проживала на території України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, ОСОБА_6 розшукується правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.

Постановою слідчого четвертого відділу слідчої частини щодо розслідування організованої злочинної діяльності «СУ УВД по ЮЗА ГУ МВД России по городу Москве» від 27.05.2016 року винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_9 за злочин, передбачений ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.

Рішенням Гагаринського районного суду м. Москви від 20.03.2015 та 27.05.2016 ОСОБА_6 застосовано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з моменту його передачі правоохоронним органам Російської Федерації.

19.05.2016 р. громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий в аеропорту «Бориспіль» в зв`язку з перебуванням останнього в розшуку правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності.

21.05.2016 р. ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області до ОСОБА_6 застосовано тимчасовий арешт строком на сорок діб, до отримання запиту про його видачу.

Генеральною прокуратурою України отримано запит від компетентного органу Російської Федерації про видачу ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Генеральною прокуратурою України прокуратурі Київської області доручено проведення екстрадиційної перевірки обставин, щодо видачі особи, у відповідності до вимог ст. 587 КПК України.

22.06.2016 року заступник прокурора Київської області ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) відносно ОСОБА_6 до вирішення питання Генеральною прокуратурою України про його видачу і фактичну передачу (екстрадицію).

22.06.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва клопотання прокурора було задоволено та застосовано до ОСОБА_6 екстрадиційний арешт строком не більше дванадцяти місяців, починаючи з дня затримання, а саме з 19.05.2016 року.

09.11.2016 року заступник прокурора Київської області ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва про визнання наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою та продовження до нього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до рішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу і здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.

10.11.2016 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 та визнана наявність підстав для подальшого тримання під вартою й продовження строку дії екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, який народився в м. Тбілісі, Грузія, зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; на території України несудимий, який розшукується компетентними органами Російської Федерації, для вирішення питання про його видачу та здійснення його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації на строк, що не може тривати більше дванадцяти місяців із дати затримання, а саме 09:30 години 19 травня 2016 року.

Правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

Згідно ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Відповідно до п. 10 даної статті екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Крім того, відповідно до ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року (ратифікована Україною 29 травня 1997 року) "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду першої інстанції, а також журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника з`ясовані обставини справи, на підставі яких було прийнято рішення про продовження щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту, які мають значення при вирішенні питання продовження запобіжного заходу до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Російської Федерації, на строк не більше дванадцяти місяців.

При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_6 виходячи з тих обставин, що постановою слідчого 4-го відділу слідчої частини щодо розслідування організованої злочинної діяльності «СУ УВД по ЮЗА ГУ МВД России по городу Москве» від 27.05.2016 року винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_9 за злочин, передбачений ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації та рішенням Гагаринського районного суду м. Москви від 20.03.2015 та 27.05.2016 ОСОБА_6 застосовано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за вчинення злочину, який відповідає ч. 4 ст. 190 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше одного року, а також, що отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу останнього для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину на території держави і проведення екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_6 , при цьому врахувавши характеризуючі дані про його особу, а саме те, що останній тривалий час перебував за межами Російської Федерації, тяжкість застосованого до ОСОБА_6 покарання, що свідчить про наявність реального ризику, що вказана особа, перебуваючи на волі може переховуватися від компетентних органів як України, так і іноземної держави.

Крім того, колегія суддів, погоджується з висновками, які викладені в ухвалі слідчого судді, а саме те, що слідчий суддя, під час розгляду вказаного клопотання, не досліджує питання про винуватість особи і не перевіряє законність рішень прийнятих компетентними органами інших іноземних держав, а лише перевіряє наявність підстав, достатніх для застосування чи продовження щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив компетентний орган держави відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Приймаючи рішення про продовження щодо ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу слідчим суддею, враховано наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості останнього ухилятися як від компетентних органів України, так і від компетентних органів іноземної держави, та обґрунтовано прийнято рішення про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що в клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні обставини та законні підстави, при наявності яких щодо ОСОБА_6 не можливе продовження екстрадиційного арешту, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422, 584 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 та визнана наявність підстав для подальшого тримання під вартою й продовження строку дії екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, який народився в м. Тбілісі, Грузія, зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; на території України несудимий, який розшукується компетентними органами Російської Федерації, для вирішення питання про його видачу та здійснення його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації на строк, що не може тривати більше дванадцяти місяців із дати затримання, а саме о 09:30 годині 19 травня 2016 року, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил ч. 4 ст. 424 КПК України є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 и б а к