Справа № 1-157/11
Провадження № 1/349/3/17
ПОСТАНОВА
іменем України

17 березня 2017 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні справу щодо обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуша, жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:
Ухвалою ВССУ від 18 лютого 2016 року скасовано постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінальної справи щодо нього і передано справу на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву в якій повідомляє, що примирився з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Підсудний та його захисник підтримали заяву потерпілого.

Прокурор заперечив щодо її задоволення з тих підстав, що під час судового розгляду не встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно з ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

В п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.

Згідно з п. 2 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Якщо органи дізнання або досудового слідства зазначені обставини не встановили, а суд при попередньому чи судовому розгляді справи не може усунути допущену ними неповноту або неправильність, справу необхідно направити на додаткове розслідування з дотриманням вимог ст. 246 або ст. 281 КПК.

З`ясовуючи, чи органи досудового слідства встановили зазначені обставини (що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні), суд враховує наступне.

В ухвалі від 18 лютого 2016 року ВССУ вказав на необхідність під час нового судового розгляду усунути зазначені у цій ухвалі порушення, у межах наданих законом повноважень вирішити питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, дати його діям належну правову оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до ст. 399 КПК України (1960 року) вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання чи досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

Порушеннями вимог кримінально-процесуального закону згідно з ухвалою ВССУ від 18 лютого 2016 року є:

1. Прийняття судом рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, не переконавшись, що діяння, яке поставлене ОСОБА_4 за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

2. Не взяття судом до уваги, що:
2.1. відповідно до фактичних обставин, викладених як у початковому, так і у зміненому обвинуваченні, і ОСОБА_8 , і ОСОБА_4 інкримінувалося вчинення дій, що полягали у стрілянині на вулиці, у людному місці, які за своїм характером посягали не лише на здоров`я потерпілого, а і на інші охоронювані законом цінності - громадський порядок, спокій та безпеку багатьох осіб;
2.2. за умови кваліфікації аналогічних дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України, змінене обвинувачення не містить жодного обґрунтування іншої правової оцінки дій ОСОБА_4 , зокрема, їх відмінності за суб`єктивною стороною, відсутності у ОСОБА_4 умислу на грубе порушення громадського порядку та заподіяння ним потерпілому тілесних ушкоджень з мотивів особистої неприязні;
2.3. в зміненому обвинуваченні не мотивовано причин особистої неприязні ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , враховуючи, що протиправні дії всіх співучасників були зумовлені сваркою між потерпілим і батьком ОСОБА_8 ОСОБА_9 ; ОСОБА_4 із ОСОБА_6 раніше знайомий не був, жодних конфліктів з ним не мав і взагалі не спілкувався, а прибувши на місце події, навіть не намагаючись з`ясувати обставини інциденту, одразу почав стрілянину;
2.4. у постанові про зміну обвинувачення ОСОБА_4 вказано про спричинення ОСОБА_6 внаслідок вчиненого злочину легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, що не узгоджується з висновком СМЕ № 373 від 04 листопада 2011 року;
2.5. у разі суперечливості та неконкретності обвинувачення, у тому числі зміненого прокурором у порядку ст. 277 КПК України (1960 року), яка не може бути усунута в ході судового слідства, суд наділений повноваженнями направити справу на додаткове розслідування.
На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку, що досудове слідство не встановило факт вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та вину ОСОБА_4 у його вчиненні.

З`ясовуючи, чи можна при судовому розгляді справи усунути допущену досудовим слідством неправильність, суд врахував наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 КПК України (1960 року) розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

Статтею 277 КПК України (1960 року) надано прокурору право під час судового розгляду до закінчення судового слідства змінити пред`явлене особі обвинувачення.

Постановою від 24 грудня 2014 року прокурор змінив пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.

Після скасування постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року та передання справи на новий розгляд згідно з думкою прокурора розгляд справи повинен здійснюватися відносно ОСОБА_4 у межах пред`явленого йому обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України відповідно до обвинувального висновку від 18.11.2011 року.

Така думка прокурора є необґрунтованою, з огляду на положення ч. 1 ст. 275 КПК України, а також з огляду на відсутність повноважень у судів будь-якої інстанції на скасування обвинувальних висновків, постанов про зміну обвинувачення. В іншому випадку це б означало перебирання судом на себе повноважень державного обвинувачення і порушення вимог ч. 2 ст. 16-1 КПК України (1960 року) згідно з якою при розгляді справи в суді функції обвинувачення, захисту і вирішення справи не можуть покладатися на один і той же орган чи на одну і ту ж особу.

Суперечність між пред`явленим обвинуваченням згідно з постановою про зміну обвинувачення та думкою прокурора про те, що підсудному пред`явлено інше обвинувачення, не дає можливості в суді усунути неправильність досудового слідства.

Тому, врахувавши думку підсудного, захисника, потерпілого, які за встановлених обставин не заперечували щодо повернення справи на додаткове розслідування, думку прокурора, який заперечив щодо повернення справи на додаткове розслідування з тієї підстави, що вважає пред`явленим підсудному обвинувачення за ч. 4 ст. 296, а не ч. 1 ст. 125 КК України, суд дійшов висновку про повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неправильності досудового слідства, результатом якого є формулювання суперечливого, неконкретного обвинувачення.
Керуючись ст. ст. 273, 281, 399 КПК України (1960 року),

у х в а л и в:
Відмовити в задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_6 про звільнення підсудного ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Повернути справу щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на додаткове розслідування.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1