У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засіданняОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року, -

за участі прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питань про сумніви і суперечності в частині обчислення строку покарання під час виконання вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року, з обґрунтуванням прийнятого судового рішення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти рішення в порядку ст. 539 КПК України, яким визначити строк відбування покарання ОСОБА_6 з 07 лютого 1998 року, тобто з дати фактичного взяття останнього під варту.
При цьому захисник вказує, що місцевий суд формально дослідив матеріали провадження та послався на вирок Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року, яким і була допущена ця помилка, що і в подальшому стало основою для вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, який також не перевіряв законність визначення часу, з якого слід обраховувати строк відбування покарання ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі та чисельних доповненнях засуджений ОСОБА_6 висунув аналогічну вимогу щодо скасування ухвали місцевого суду у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства та постановлення нового рішення, яким необхідно визначити початок строку відбування ним покарання саме з 07 лютого 1998 року, зарахувавши час перебування під вартою у кримінальній справі № 8111.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника та засудженого, що підтримали доводи апеляційних скарг в повному обсязі, пояснення прокурорів, що заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження за клопотанням і матеріали особової справи ОСОБА_6 та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року в обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції саме щодо оскаржуваного судового рішення.
З матеріалів провадження за клопотанням та матеріалів особової справи ОСОБА_11 видно, що він засуджений вироком Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 1998 року за ст. 17 ч. 2, ст. 140 ч. 2; ст. 102 КК України 1960 року та за сукупністю злочинів на підставі ст. 42 КК України 1960 року - на 3 роки позбавлення волі, з визначенням обчислення строку відбування покарання з 07 лютого 1998 року (а.п. 28-32 т. 3).
Вирок Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 1998 року відносно ОСОБА_6 залишено без змін ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного суду Автономної Республіки Крим від 16 червня 1998 року (а.п. 11-13 т. 1 особової справи).

Постановою Сімферопольського районного суду від 01 вересня 1998 року призначене ОСОБА_6 покарання за вироком Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 1998 року на підставі ст. 7 п. а Закону України Про амністію від 24 липня 1998 року скорочено на 1 рік 2 місяці 26 днів (а.п. 33 т. 3).

В подальшому, вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року ОСОБА_12 засуджений за злочин, передбачений ч. 2 ст. 193 КК України 1960 року, який вчинений ним 16 листопада 2000 року, на 2 роки 11 місяців позбавлення волі, та на підставі ст. 43 КК України 1960 року, з урахуванням вироку Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 1998 року, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 1 місяця позбавлення волі, та остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Визначено строк покарання обраховувати з дня обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді взяття під варту - з 26 грудня 2000 року (а.п. 34-37 т. 3, а.п. 19-21 т. 1 особової справи).

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного суду Автономної Республіки Крим від 03 квітня 2001 року вирок Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року відносно ОСОБА_11 залишено без змін.

При цьому предметом дослідження суду касаційної інстанції були і доводи ОСОБА_6 щодо безпідставного застосування до нього положень ст. 43 КК України 1960 року, оскільки, на переконання засудженого ОСОБА_6 , термін покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного за попереднім вироком, на час ухвалення оскаржуваного вироку, сплинув (а.п. 23-25 т. 1 особової справи).

Вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 93 п.п. ж, з, і, ст.ст. 19, 93 п.п. ж, і та ст. 142 ч. 3 КК України 1960 року; ст. 307 ч. 2 та ст. 263 ч. 1 КК України 2001 року та за сукупністю злочинів на підставі ст. 42 КК України 1960 року - до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 42 ч. 3 КК України 1960 року за сукупністю з вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
В строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк покарання, відбутого за вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року - з 26 грудня 2000 року та визначено строк покарання ОСОБА_6 обраховувати з 26 грудня 2000 року (а.п. 38-48 т. 3).

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21 липня 2005 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року відносно ОСОБА_6 залишений без змін (а.п. 121-175 т. 3).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку можуть бути вирішені питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

В порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, суд має право вирішувати лише питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть за собою погіршення становища засудженого.

При вирішенні питання про всякого роду сумніви, що виникають при виконанні вироку, суд першої інстанції не має права змінювати вирок в частині основного та додаткового покарання, цивільного позову, інших питань, які були, у тому числі, предметом оскарження до суду вищої інстанції і залишені без зміни.

А тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, перевіряючи доводи щодо неправильного зарахування строку покарання у досліджуваному вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року, що набрав чинності, правильно прийшов до висновку, що клопотання засудженого є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 фактично оскаржив застосування вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року положень ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року, згідно яких і відрахування строку відбування покарання обчислюється з 26 грудня 2000 року, як прямо вказано і у вироку Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року, до якого і були застосовані приписи ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року та призначено покарання за сукупністю злочинів, - а отже клопотання ОСОБА_6 не могло бути задоволеним, оскільки не підлягає перегляду в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України Шевченківським районним судом м. Києва в частині незаконності застосування норми ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року, що фактично стосується зміни судового рішення, яке набрало чинності.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що в клопотанні ОСОБА_11 не зазначені питання, які могли бути вирішені судом першої інстанції в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироку, а тому ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питань про сумніви і суперечності в частині обчислення строку покарання під час виконання вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року - без змін.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3