Справа № 146/1385/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
свідка ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашпіль кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна середня, не працюючого, не є інвалідом та потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,-

02 липня 2016 року між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Кряж і К» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 було укладено договір № 02-07/16-1 КІК на перевезення вантажів автомобільним транспортом. У пункті 5.2 даного договору зазначено, що перевізник несе повну матеріальну відповідальність за переданий йому для перевезення вантаж.
Відповідно до додатку №1 вищевказаного договору ФОП ОСОБА_7 на виконання умов договору для здійснення перевезення надав автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом СЗАП 8827, державний номерний знак НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_7
23 вересня 2016 року, ОСОБА_4 здійснюючи перевезення зерна кукурудзи на полі № 3 відділку № 5 біля с. Тарасівка Тульчинського району Вінницької області згідно товарно-транспортної накладної № 17 завантажився зерном кукурудзи та направився до ТОВ «АДМ Вапнярський елеватор».
Перевозячи зерно кукурудзи, слідуючи маршрутом с. Тарасівка Тульчинського району смт. Вапнярка Томашпільського району у ОСОБА_4 виник умисел на розтрату ввіреного йому зерна кукурудзи.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом, допитом свідка та характеризуючими даними. З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого, свідка та характеризуючими даними.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 пояснив, що працював водієм автомобіля марки «КАМАЗ» у ФОП ОСОБА_7 між яким та СТОВ «Кряж і К» було укладено договір про перевезення зерна. 23 вересня 2016 року в с. Тарасівка Тульчинського району загрузившись зерном кукурудзи попрямував на зважування в с. Клолоденка Томашпільського району, звідки вказане зерно мав завезти на елеватор в смт. Вапнярка Томашпільського району. Їдучи дорогою, він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6 та запропонував купити декілька тон зерна кукурудзи, на що останній погодився. Доїжджаючи до с. Колоденка, він зустрівся із ОСОБА_6 , який показав йому де зсипати зерно. Тоді він полем заїхав за лісосмугу біля 200 м та шляхом відкриття правого борта автомобіля, висипав на землю біля 6,5 тон зерна кукурудзи, за що ОСОБА_6 дав йому грошові кошти у сумі 300 доларів США. Після чого, він попрямував в смт. Вапнярку на елеватор де розгрузив зерно та знову попрямував в с. Колоденка для зважування автомобіля, де до нього підійшли працівники служби безпеки СТОВ «Кряж і К» та повідомили, що їм відомо про факт висипання ним зерна. Після чого, він разом із працівниками служби безпеки СТОВ «Кряж і К» поїхав на місце де висипав кукурудзу. Зазначив, що коли вони прибули на поле, де він висипав кукурудзу, то купа зерна була більшою за ту, що висипав він.
Представник СТОВ «Кряж і К» ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд даного кримінального провадження у його відсутність, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, при визначенні міри покарання покладається на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що до нього на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_4 та запропонував купити декілька тон зерна кукурудзи. Погодившись на дану пропозицію він неподалік с. Колоденка Томашпільського району Вінницької області, зустрівся із обвинуваченим та вказав на місце, куди останній мав зсипати дане зерно. Після того, як ОСОБА_4 заїхав за лісосмугу та висипав зерно на землю, він дав останньому грошові кошти у сумі 300 доларів США.
Дії ОСОБА_9 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 191 КК України, тобто розтрата чужого майна, яке було ввірено особі.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановленні.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, судимостей немає, позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерному психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, позицію державного обвинувача та представника потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді штрафу, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покаранняу виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Речові докази у справі, а саме:
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1