Справа № 369/1726/17
Провадження № 1-в/369/25/17
ПОСТАНОВА
іменем України
01.03.2017 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_4 про зняття арешту, накладеного під час досудового слідства у кримінальній справі № 49-2714,-

встановив:
09.02.2017 року до суду надійшла скарга ОСОБА_4 , в якій він просить скасувати постанови про арешт майна, власником якого він є, який був накладений постановами слідчого в ОВС ГСУ Генеральної прокуратури України від 30.04.2010 року під час досудового слідства у кримінальній справі № 49-2714, мотивуючи тим, що у 2009-2010 роках ГСУ Генеральної прокуратури проводилось досудове розслідування у рамках кримінальної справи стосовно нього за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 368 КК України та слідчим було накладено арешти на все належне йому майно. В подальшому, постанова про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_4 була скасована судом, постанова суду оскаржувалась до апеляційної та касаційної інстанції та набрала законної сили. Проте арешт з його майна знятим не був. Про існування заборон щодо розпорядження майном ОСОБА_4 стало відомо лише у 2016 році. Накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує його законні права, як власника нерухомого майна, щодо вільного розпорядження ним. Подаючи до суду скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, йому не було відомо про накладені арешти, тому він не ставив питання про скасування арешту. Під час розгляду 28.09.2016 року судом його аналогічної скарги прокурор запевнив, що це питання буде вирішене, про такий порядок він повідомив у листі, надісланого на його адресу, але в повторному листі повідомив, що йому було відмовлено у скасування арешту. Просить скасувати постанови слідчого ГСУ Генеральної прокуратури від 30.04.2010 року про накладення арешту на майно, власником якого він є.
У судовому засіданні ОСОБА_4 скаргу підтримав, просив її задовольнити.
У судовому засіданні прокурор заперечив задоволенню скарги, мотивуючи тим, що КПК України (в редакції 1960 року) не передбачено під час розгляду скарги на постанову про порушення кримінальної справи вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті, в тому числі питання про зняття арешту. При цьому, ст. 236-8 КПК України, яка має пряму дію, передбачає , що набрання законної сили постановою судді про скасування постанови про порушення справи тягне за собою скасування запобіжних заходів, повернення вилучених речей та поновлення прав, щодо яких на час досудового слідства встановлюватись обмеження. Враховуючи викладене, він не вбачає підстав для скасування постанов слідчого про накладення арешту на майно.
Суд, вивчивши скаргу, додані до неї документи, вислухавши думку учасників процесу, приходить до переконання, що скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановою від 29.04.2011 року Києво-Святошинського районного суду Київської області була задоволена скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 та скасовані постанова заступника Генерального прокурора України від 30.03.2009 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, постанова слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України від 14.04.2009 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 368 КК України, постанова слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України від 08.07.2009 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 368 КК України, постанова заступника Генерального прокурора України від 31.03.2010 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, та відносно ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 368 КК України, постанова слідчого з ОВС Генеральної прокуратури України від 02.04.2010 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 368 КК України.
Ухвалою від 30.05.2011 року колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області постанова суду першої інстанції частково змінена виключено із мотивувальної частини висновки суду першої інстанції про незаконність приводів до порушення кримінальної справи та незаконність джерел отримання даних, в решті постанова залишена без змін.
Ухвалою від 28.02.2012 року Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.04.2011 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 30.05.2011 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 залишені без змін.
З наведених вище документів вбачається, що постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.04.2011 року про скасування постанови заступника Генерального прокурора України від 31.03.2010 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, та відносно ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 368 КК України набрала чинності.
Згідно п. 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Постановами від 30.04.2010 року слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 було накладено арешт на автомобіль Nissan Primera, д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , на 9/200 будинку АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_4 , на вклади, цінності та інше нерухоме майно ОСОБА_4 , де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось.
Відповідно до ст. 236-8 КПК України 1960 року набрання законної сили постановою судді про скасування постанови про порушення кримінальної справи тягне за собою скасування запобіжних заходів, повернення вилучених речей та поновлення прав, щодо яких під час досудового слідства встановлювались обмеження.
За таких обставин, скарга ОСОБА_4 про зняття арешту майна не підлягає до задоволення, оскільки припинення обтяження повинно відбуватися в позасудовий спосіб, тобто в порядку ст. 236-8 КПК України 1960 року, шляхом внесення уповноваженим органом відповідних даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, така можливість на даний час не втрачена.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 236-8 КПК України 1960 року, п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд,
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні скарги про зняття арешту, накладеного під час досудового слідства у кримінальній справі № 49-2714.

На постанову може бути подана апеляція до Апеляційного суду Київської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1