В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2017 року смт Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника служби пробації ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000042 від 06.02.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Софіївського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, судимого:

1. 14.12.1995 року Лубенським міським судом Полтавської області за ст. 81, ч. 4 ст. 44 до 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна. Відстрочено виконання вироку на 2 роки;

2. 26.12.2000 року Оржицьким районним судом за ч. 3 ст. 101, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, 17, ч. 2 ст. 140, 42 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Постановою Полтавського обласного суду від 21.02.2001 року виключено з вироку ст. 43 КК УРСР та засуджено на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

3. 14.10.2008 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

4. 27.01.2011 року Оржицьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

5. 28.03.2011 року Оржицьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1360 грн.;

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів, повторно, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин за наступних обставин:

05.02.2017 року, близько 21 год. 30 хв., у ОСОБА_6 , котрий перебував у будинку потерпілого ОСОБА_5 , з дозволу останнього в АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння після спільного розпиття спиртних напоїв, виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме, мобільного телефону, яким користувалася ОСОБА_7 з дозволу власника ОСОБА_5 , і знаходилась в даному будинку.

Реалізуючи свій корисливий, злочинний намір, діючи з прямим умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна вчиненого повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись тим, що власник майна відсутній, відкрито викрав з рук ОСОБА_7 мобільний телефон «NОМІ і 241 +» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 400 грн., належний ОСОБА_5 , та з викраденим майном залишив місце скоєння злочину і розпорядився ним за власним розсудом.

В результаті умисних злочинних дії ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріального збитку на загальну суму 400 грн.

У судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю та пояснив, що того дня він приїхав до ОСОБА_5 та з ним спільно вживали алкоголь. Дочка тримала у руках телефон, який забрав, щоб зателефонувати знайомому. Закінчивши розмову, телефон поклав до кишені і та поїхав додому. Вранці побачив, що замість одного телефону є вже 2 телефони, хотів відвезти його потерпілому, але приїхали працівники поліції та вилучили мобільний телефон. У вчиненому розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 суду зазначив, що вживав алкоголь разом із обвинуваченим. Потім пішов спати, з ОСОБА_6 у кімнаті залишилась дочка, яка дала обвинуваченому телефон для тимчасового користування. Замість того, щоб повернути телефон у кінці розмови, ОСОБА_6 його забрав та поїхав з ним додому. Після вказаного зателефонували до поліції.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України правильно, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені в судовому засіданні, суд знаходить винність обвинуваченого доведеною повністю.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та сприяння у розкритті злочину. Обтяжуючими обставинами є в силу ст. 67 КК України вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

Враховуючи наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, особу підсудного, який характеризується посередньо, суд вважає за доцільне застосувати до нього покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки вказана особа неодноразово засуджувалась за аналогічні корисливі злочини та мала міру покарання, що була пов`язана з позбавленням волі. З урахуванням відсутності претензій з боку потерпілого, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України щодо призначення іспитового строку з відповідними наслідками визначеними ст. 76 КК України щодо покладення на ОСОБА_6 зобов`язань визначених законодавством при призначенні іспитого строку.

Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Застосовувати альтернативні види покарання суд визнав за недоцільне.

Висновок служби пробації від 23.03.2017 року містить інформацію про високий ризик вчинення обвинуваченим повторних злочинів, але враховуючи обставини саме даного правопорушення вважають, що виправлення обвинуваченого можливе без ізолювання від суспільства.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Судові витрати та цивільний позов відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком терміном 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Речові докази: мобільний телефон «NОМІ і 241 +» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , із сім картами операторів мобільного зв`язку МТС та Київстар, а також флеш картка пам`яті об`ємом 8 Гб, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Оржицького ВП Лубенського відділу поліції повернути потерпілому ОСОБА_5 , як йому належні. Упаковку від мобільного телефону та гарантійний талон повернуто потерпілому ОСОБА_5 , як йому належні.

Цивільний позов та процесуальні витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до апеляційного суду Полтавської області через Оржицький районний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1