Справа № 742/1404/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/59/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження № 12.016.270.210.000.520, за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року, постановлений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 6 місяців арешту;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з моменту його взяття під варту.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирався.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На вирок місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить його змінити в частині кваліфікації, а саме перекваліфікувати інкриміновані йому діяння на ч. 1 ст. 191 КК України, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вказує, що судом було беззаперечно констатовано факт того, що автомобіль „ВАЗ-21134, д.н.з. НОМЕР_1 , не був протиправно, поза волею власника вилучений обвинуваченим по справі, а знаходився у останнього на підставі усної угоди (арк. 2 абз. 2 вироку). Прийнявши автомобіль на зберігання, продавши його без згоди власника він вчинив злочин проти власності, але кваліфікація його дій помилкова..

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 вирок місцевого суду просить скасувати та ухвалити новий, бо вважає призначене обвинуваченому покарання несправедливим в наслідок його м`якості. На його думку свідок ОСОБА_11 , за попередньою змовою зі свідком ОСОБА_12 , за мовчазної згоди ОСОБА_7 , незаконно заволоділи транспортним засобом, попередньо знявши з нього торпеду зі щитком приборів, газову установку, передні пасажирські сидіння, акустичні колонки, генератор, акумулятор і знищивши номер на кузові автомобіля. Все це було підтверджено показами обвинуваченого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також протоколом огляду за місцем проживання ОСОБА_12 .. Суд, постановляючи вирок, послався на покази обвинуваченого які він давав при проведенні досудового слідства і не взяв до уваги покази дані ним в судовому засіданні. Не дав суд належної оцінки і показам свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які часто плуталися у своїх показах. Покази свідка ОСОБА_19 , суд взагалі не взяв до уваги.

На вирок місцевого суду прокурор також подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити новий і призначити обвинуваченому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 6 місяців арешту;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Мотивує не правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання врахував як пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, врахував тяжкість злочинів, посередню характеристику обвинуваченого, наявність непогашених судимостей та малолітньої дитини. Однак суд, всупереч ч. 1 ст. 69 КК України, п. 8 Постанови Пленуму ВСУ України, не вказав яким чином пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та які дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у звязку з чим необґрунтовано застосував закон України, який не підлягав застосуванню (ст.69 КК України). Вважає, що судом при призначенні покарання не в повному обсязі враховано кількість злочинів (три), їх тяжкість (тяжкий та середньої тяжкості), особу обвинуваченого, попередні судимості, невідшкодування шкоди потерпілому, наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидив злочину. Не враховано судом і обставини вчинення злочинів: викрадення майна та угон транспортного засобу у особи, яка довіряла обвинуваченому; грошову оцінку викраденого (майже 75 тис. грн.). Оскільки ОСОБА_7 вчинив корисливі злочини, він заслуговує і на призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , на подвір`ї свого господарства, по АДРЕСА_1 , де тимчасово перебував на зберіганні автомобіль ОСОБА_6 , марки „ВАЗ 21134, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без дозволу потерпілого, не маючи при цьому права та дозволу розпоряджатися майном, з корисливих мотивів:

- в середині березня 2016 року, точна дата не встановлена, близько 12 год., таємно викрав із салону вказаного автомобіля переднє пасажирське та водійське сидіння, вартістю 1200 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду;

- в середині березня 2016 року, точна дата не встановлена, близько 16 год., повторно, таємно викрав з вказаного автомобіля передню панель (торпеду) з щитком приборів в зборі, вартістю 4096 грн. та газобалонну установку, вартістю 7837, 50 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 11933, 5 грн.;

- 17 березня 2016 року, в обідній час, повторно, незаконно заволодів вказаним автомобілем, вартістю 61250 грн. 44 коп., і того ж дня реалізував його ОСОБА_12 за 5000 грн., чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на суму 61250 грн. 44 коп..

Заслухавши доповідача, прохання обвинуваченого та його захисника задовольнити їхню апеляційну скаргу і відмовити стороні обвинувачення, прохання прокурора та потерпілого задовольнити їхні апеляційні скарги та відхилити апеляційну скаргу сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення всіх апеляційних скарг.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, висновок місцевого суду про доведеність його вини відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Якихось даних про привласнення обвинуваченим чи розтрату ввіреної йому автомашини суду не надано. Автомашина дійсно відкрито стояла на подвір`ї обвинуваченого, але не ввірялася йому і не перебувала в його віданні.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину місцевий суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Колегія суддів вважає ці обставини ще й такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Окрім того колегія суддів враховує і поведінку потерпілого, який залишив автомашину у сторонньої особи, проживаючи в одному населеному пункті долею свого майна належними чином не цікавився.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та його відношення до вчиненого.

Таким чином призначене покарання відповідає характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого, даним, що характеризують особу обвинуваченого і є достатнім та справедливим, а тому підстав для зміни вироку місцевого суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого, потерпілого і прокурора залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4