АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2008 та 2012 року народження, працюючого інженером в ПАТ «Укрпласт», зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_9
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 надійшла апеляційна на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 13.01.2017, в якій захисник просить суд апеляційної інстанції змінити оскаржуваний вирок, залишивши без розгляду цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди завданої злочином.
Так, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 13.01.2017 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 2821 (дві тисячі вісімсот двадцять одну) грн. 06 (шість) коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 120 000 грн. 00 коп. (сто двадцять тисяч) на відшкодування моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), що в сумі становить 122 821 (сто двадцять дві тисячі вісімсот двадцять одну) грн. 06 (шість) коп. Стягнуто з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведені експертизи у справі на користь держави: №247мб, від 04.05.2015 року ? 2245 грн. 28 коп., №3-01/691, від 19.05.2015 року ? 460 грн. 80 коп., №34/9, від 24.04.2015 року ? 491 грн. 04 коп., що у сумі становить 3 197 грн. 12 коп.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, захисник оскаржує вирок в частині задоволення цивільного позову, що стосується моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_10 . Зокрема адвокат вказує, що в порушення правил диспозитивності, суд першої інстанції під час судового розгляду суб`єктивно, з урахуванням свого власного переконання, ігноруючи вимоги закону, встановив наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_11 , яка була завдана кримінальним правопорушенням та суб`єктивно визначив розмір такої шкоди, який оцінив у 120 000 грн. без проведення атестованим спеціалістом (експертом) психологічної експертизи. Також в апеляційній скарзі наголошується на відсутності доказів, які б підтверджували позовні вимоги ОСОБА_9 , що пов`язані з завданням потерпілому немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які визначають негативні зміни у житті останнього. Крім зазначеного в апеляційній скарзі звертається увага на те, що до цивільного позову не було додано документ, що підтверджує сплату судового збору.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 26.02.2015, приблизно о 23 год 16 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходився на платформі станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен», де у нього виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з потерпілим ОСОБА_10 . Під час цього, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. ОСОБА_5 дістав зі своєї сумочки розкладний ніж та почав тримати його у правій руці, після чого умисно наніс ОСОБА_10 один удар в область черева, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. 26.02.2015 потерпілий ОСОБА_10 був доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Згідно висновку експерта №688/Е від 02.04.2015, у ОСОБА_11 проникаюче колото-різане поранення живота: рана на передній черевній стінці справа в мегогастральній ділянці (на відстані 5 см від пупка), від якої проходить рановий канал, направлений ззовні до середини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини з пораненням великого чепця (сальника з явищами внутрішньочеревної кровотечі - гемоперитонеум (наявність у черевній порожнині крові). Відповідно п.2.1.3 «к» «Правил», зазначене тілесне ушкодження, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось внаслідок однократної травматичної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 26.02.2015.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, скасувавши вирок суду першої інстанції, думку прокурора та потерпілого, які заперечили проти наявної апеляційної скарги та вважали оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення існуючих апеляційних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України ? є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались сторонами по справі. Будь-яких заперечень щодо цього учасниками не надано, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст.404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду, оскільки учасниками судового провадження не оскаржується та не ставиться ніким під сумнів.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі захисника щодо безпідставності висновку суду в частині задоволення цивільного позову, що стосується стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Суд задовольняє цивільний позов повністю або частково, якщо в судовому засіданні були доведені стороною обвинувачення та цивільним позивачем матеріально-правові підстави позову.
У разі повного або часткового задоволення позову суд має навести відповідні докази, провести розрахунки розміру відшкодування, а також вказати норми матеріального права, на підставі яких вирішується позов.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано, що підтверджується слідуючим.
Неправомірність дій ОСОБА_5 , що проявились в умисному завданні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченого та спричиненими наслідками, учасниками не оспорюється.
Згідно висновку експерта №688/Е від 02.04.2015, ОСОБА_9 за критерієм небезпеки для життя завдано тяжке тілесне ушкодження. У ОСОБА_9 виявлено проникаюче колото-різане поранення живота: рана на передній черевній стінці справа в мегогастральній ділянці, від якої проходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини з пораненням великого чепця (сальника) з явищами внутрішньочеревної кровотечі.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховано за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
Разом з тим, згідно п.9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне ? за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого ? спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
На переконання колегії суду, із врахуванням характеру та обсягу страждань, який зазнав потерпілий внаслідок вчиненого відносно нього ОСОБА_5 кримінального правопорушення, характеру немайнових витрат, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих та трудових відносинах, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, стягнута судом моральна шкода в розмірі 12 000 грн. є цілком обґрунтованою. Такий висновок суду відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Більше того, ст.3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.
З огляду на те, що жодним нормативним актом не передбачено обов`язку проводити психологічну експертизу для визначення розміру моральної шкоди, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.
Між тим, ані кримінальний процесуальний закон України, ані спеціальним Законом України «Про судовий збір» не визначає обов`язку сплачувати судовий збір потерпілим при подачі цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950),Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення п.1 ст.6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
Таким чином, зважаючи на викладене, доводи наявної апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а отже підстав для зміни оскаржуваного вироку, як того просить апелянт, колегія суддів не знаходить.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 13.01.2017, яким ОСОБА_5 визнано винним за ч.1 ст.121 КК України і призначено покарання із застосуванням ст.75 КК України та покладенням обов`язків у відповідності до ст.76 КК України, а також стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 2821 (дві тисячі вісімсот двадцять одну) грн. 06 (шість) коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 120 000 грн. 00 коп. (сто двадцять тисяч) на відшкодування моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), що в сумі становить 122 821 (сто двадцять дві тисячі вісімсот двадцять одну) грн. 06 (шість) коп., ? залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/919/2015
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1