№1-кс/760/3850/17
(№760/4056/17)

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених в клопотанні.
Слідчий суддя на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України вважає за можливе розглянути дане клопотання без повідомлення власника майна, оскільки, це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з положеннями ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні встановлено, що 05.03.2016 о 08 год. 22 хв. посадові особи ПАТ «Авант-Банк», діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно та узгоджено з невстановленими особами, шахрайським шляхом, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, способом внесення завідомо неправдивих відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно, зареєстрували право власності на нерухоме майно ТОВ НВУКФ «ЕСКО» ЛТД на користь ОСОБА_6 , а також зареєстрували ОСОБА_7 іпотекодержателем даного майна.
30.01.2014 р. між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД було укладено кредитний договір № 22/1/14-KL. В забезпечення виконання ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД умов кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки від 30.01.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 547, за умовами якого ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД передало в іпотеку нежилий будинок АЗС з сервісним комплексом (літера А) площею 355 кв.м, яке розташоване по проспекту Повітрофлотському, 77 в м. Києві та яке належить на праві власності ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 10.08.2004 р.
Листом від 11.12.2014 р. вих. № 4710 ПАТ «Златобанк» повідомив ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД про укладення 09.12.14 р. між ПАТ «Златобанк» та ПАТ «Авант-Банк» договору відступлення права вимоги (цесії) (надалі договір цесії) за умовами якого до ПАТ «Авант-Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 22/1/14-KL від 30.01.14 р., виконання якого було забезпечене договором іпотеки від 30.01.2014 р.
Пунктом 4 Договору цесії ПАТ «Златобанк» та ПАТ «Авант-Банк» визначили порядок проведення розрахунку, а також суму грошових коштів право вимоги на яку передаються ПАТ «Авант-Банк», а саме: - «Цесіонарій зобов`язаний в день укладення цього Договору здійснити оплату (відшкодування) за відступлення права вимоги за Кредитним договором № 22/1/14-KL від 30.01.14 р., шляхом перерахування на рахунок Цедента № НОМЕР_2 в ПАТ «Златобанк», код банку 380612, отримувач: ПАТ «Златобанк», код ЄДРПОУ 3589445, грошових коштів в сумі 31 590 308 (тридцять один мільйон п`ятсот дев`яносто тисяч триста вісім) гривень 44 копійки, що на дату укладення цього Договору складає еквівалент 2 005 021 (два мільйони п`ять тисяч двадцять один) долар США 99 центів».
Згідно умов п. 6 договору цесії датою (фактом) переходу права вимоги (цесії) за даним договором від цедента до цесіонарія є дата (факт) здійснення оплати за цим договором відповідно до умов цього договору.
Пунктом 10 договору цесії ПАТ «Златобанк» та ПАТ «Авант-Банк» визначили, що: - «З моменту переходу прав Цесіонарій має право: - вимагати від Боржника погасити заборгованість за кредитом в розмірі 2 005 021 (два мільйони п`ять тисяч двадцять один) долар США 99 центів, сплатити проценти в розмірі 11,5 % за фактичне користування кредитом з моменту набуття права вимоги за цим Договором».
Пунктом 15 договору цесії передбачено, що: - У випадку нездійснення Цесіонарієм повної оплати за цим Договором у строк зазначений в п. 4 цього Договору, цей Договір вважається припиненим з наступного дня, визначеного п. 4 цього Договору, без будь-яких додаткових год та договору про розірвання.
«03» лютого 2016 р. на адресу ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД надійшла письмова вимога від громадянина ОСОБА_6 , датована 29.01.2016 р., згідно якої останній, вимагав протягом 30-ти днів, з моменту отримання дпної вимоги, погасити йому заборгованість за кредитною угодою № 22/1/14-KL від 30.01.14 р. В обґрунтування своєї вимоги гр-н ОСОБА_6 посилався на те, що між ним та ПАТ «Авант-Банк» 29.12.15 р. було укладено договір цесії за умовами якого, до нього перейшло право вимоги за кредитною угодою № 22/1/14-KL від 30.01.14 р. Втім, до своєї вимоги гр-н ОСОБА_6 не додав копії договору цесії від 29.12.15 р. з огляду на що, ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД звернулося до останнього з листом про надання завіреної належним чином копії договору відступлення права вимоги (цесії) від 29.12.15 р. Станом на 17.03.16 р. відповідь від гр-н ОСОБА_6 не надходила.
29.02.16 р. на адресу ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД надійшло повідомлення від ПАТ «Авант-Банк» вих. № 857 від 25.02.16 р., за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_9 , про нікчемність договору цесії від 29.12.15 р. укладеного між ПАТ «Авант-Банк» та гр-н ОСОБА_6 .
Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 показав, що у 2012 році точну дату він не пам`ятає, ним в ПАТ «Авант-Банк», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Івана Клименка, 23, було відкритого депозитний рахунок, валюта долар США, номер не пам`ятає, на який було покладено кошти в сумі приблизно 1,8млн. Вказані кошти ним були отримані за рахунок коштів отриманих як заробітна плата та коштів від інвестиційної діяльності на протязі останніх десяти років.
Станом на грудень 2015 року сума коштів на вказаному рахунку складала 2,150 млн доларів США.
В кінці 2015 року він неодноразово звертався до голови правління ОСОБА_10 НОМЕР_3 з метою повернення йому коштів, на що йому пояснювали, що кошти повернуть через деякий час.
В кінці грудня 2015 року він зустрівся з ОСОБА_10 , який запропонував йому можливість повернення його коштів, шляхом укладання договору права вимоги шляхом перерахування коштів в розмірі 49,494 млн. гривень на рахунок ПАТ «Авант-Банк».
Згідно повідомлення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Авант-Банк» ОСОБА_9 вих. № 957 від 25.02.2016 року, договір про відступлення права вимоги (цесії) від 29.12.2015 року, укладеного між ПАТ «Авант-банк» та ОСОБА_6 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим № 873, ПАТ «Авант-Банк» відступив ОСОБА_6 право вимоги за: кредитним договором № 22/1/14-KL від 30.01.2014 року, укладеним між АТ «Златобанк» та ТОВ «Науково-виробнича упроваджувальна комерційна фірма «ЕСКО» ЛТД»; договором іпотеки, посвідченого 30.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 547, визнано нікчемними згідно п.п. 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
10.05.2016 року на підставі звернення посадових осіб ТОВ «Науково-виробнича упроваджувальна комерційна фірма «ЕСКО» ЛТД» від 04.05.2016 року Наказом Міністерства Юстиції України №1538/5 від 10.05.2016 року було скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 від 24.03.2016 року №28917876 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
В зв`язку із зазначеним слідчий просив про задоволення клопотання, на що слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Зважаючи на викладене вище, з метою запобіганню подальшого перепродажу об`єкта нерухомості нежилого будинку АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єкт не житлової нерухомості, загальною площею 355 метрів квадратних, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 77, а також з метою забезпечення заявлених у майбутньому цивільних позовів, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки слідчим було обґрунтовано правову підставу для арешту майна, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про арешт майна, в зв`язку з чим вважаю за можливе клопотання задовольнити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Слідчий суддя ОСОБА_1