АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2017 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, працюючого на посаді економіста ТОВ «Наука і технологія», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000198 від 27 квітня 2014 року, -

встановила:

26 квітня 2014 року, близько 00 год. 00 хвил. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Мазда-3» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », рухався по пр. К. Маркса з боку вул. Леніна в напрямку вул. Столярова в м. Дніпропетровську. Порушуючи п.п. 8.7.3 (е), 8.10, 16.3 «Правил безпеки дорожнього руху», проявляючи крайню неуважність к дорожнім обставинам та їх змінам, наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Ю.Словацького перед яким світлофорний об`єкт горів в режимі червоного сигналу, що забороняє рух, не зупинився перед дорожньою розміткою (стоп-лінією), продовжив свій рух, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Деу-Ланос» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_2 » під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по вул. Ю. Словацького з боку вул. Ленінградської в напрямку вул. Комсомольської, перетинаючи перехрестя на зелений сигнал світлофора, що дозволяє рух.

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Мазда-3», порушив вимоги п.п. 8.7.3 (е), 8.10,16.3 Правил дорожнього руху України.

Невиконання вказаних пунктів знаходяться в причинному зв`язку з наслідками події.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 13 травня 2017 року задоволено клопотання захисника, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито. Його звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_7 не обиралася.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Обвинувачений та його захисник оскаржують судове рішення. В апеляційній скарзі просять його скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вказаною ухвалою не вирішений цивільний позов.

Вказують, що суд правильно застосував вимоги матеріального закону, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, але внаслідок неправильного тлумачення його змісту послався на доведеність вини ОСОБА_7 , визнавши його винним в інкримінованованому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України.

З посиланням на вимоги ст. 373 ч. 2 КПК України вказують, якщо особа визнається винуватою у вчиненні злочину, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом. Однак, на їх думку, суд першої інстанції порушив норми процесуального закону при звільненні ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, визнавши його винним у скоєному злочині.

Не згодні з висновками суду про доведеність вини останнього і приводять відповідні докази.

Крім того, зазначають, що суд першої інстанції роз`яснив право на звільнення від кримінальної відповідальності, проте не повідомив, що визнає його винним у злочині. Вважають, що закриття справи за умови визнання вини не вимагається.

Під час апеляційного розгляду захисник та обвинувачений підтримали свої вимоги, просили їх задовольнити. Ухвалу скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції. Останній, крім того, заперечував проти формулювання суду в частині визнання його винуватим із закриттям кримінального провадження та звільнення від відповідальності на підставі ст. 49 КК України, оскільки вважає що органом слідства і судом першої інстанції не доведено його вини.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважав ухвалу законною та обґрунтованою. У зв*язку з чим просив залишити її без змін.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задовлленню, ухвала скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши надані матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вказані вимоги процесуального закону належним чином не виконав, тому згідно зі ст. 412 ч. 1 КПК України є істотними, такими, які перешкоджають або можуть перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Як вбачається із роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені кримінальним кодексом. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Звільнення особи з підстав, передбачених ст. 49 КК є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 цієї норми. Встановивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи постановити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання, а також позиції захисника та обвинуваченого в суді апеляційної інстанції, останні хоча і не заперечували проти закриття справи, однак наполягали на тому, що вина Лісіна судом не доведена.

За таких обставин суду першої інстанції необхідно було керуватись вимогами ст. 74 ч. 5 КК, а також роз*ясненнями, які містяться в п. 16 наведеної вище постанови ПВС України. А саме, суд встановивши обставини, що дають підстави для закриття справи, повинен їх дослідити і в разі згоди особи постановити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності. За відсутністю такої згоди, суд повинен провести судове засідання в повному обсязі і відповідно до ст. 74 ч. 5 КК за наявністю для того відповідних підстав ухвалити вирок і звільнити винну особу від покарання.

Даних вимог закону, суд не виконав, тому надійшов помилкового та передчасного висновку про можливість закриття справи з підстав, передбачених ст. 49 КК із звільненням Лісіна від кримінальної відповідальності.

Таким чином, для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 та направлення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду.

Під час якого суду першої інстанції з дотриманням вимог процесуального закону необхідно повно і всебічно дослідити зібрані докази, дати їм належну оцінку, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника, детально роз*яснити підстави для закриття справи та наслідки такого процесуального рішення для винної особи. З урахуванням отриманих даних, прийняти законне і обгрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду набуває чинності з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4