АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали клопотання КВІ про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком відносно ОСОБА_5 , за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6 засудженої ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року задоволено подання Деснянського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва та скасовано щодо засудженої ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням, з направленням ОСОБА_5 для відбування покарання у виді одного року обмеження волі, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року за ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, в задоволенні клопотання Деснянського РВ КВІ відмовити.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції виніс висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки 4 липня 2016 року вона не могла з`явитись до КВІ у зв`язку з тим, що за проханням матері-інваліда, якій потрібно було піти в поліклініку на кілька годин, була біля хворого батька, який після інсульту лежить і помирає, а на той момент був надто в неадекватному стані, без нагляду міг спричинити шкоду собі та оточуючим (відкрити газ, воду, розбити скло, випити побутову хімію). В такому стані батька залишити не могла, що в свою чергу пояснює поважність причини неявки до КВІ.
Крім того, щодо неявки до інспекції 18 липня 2016 року ОСОБА_5 звертає увагу, що дуже погано себе почувала (мігрень, запаморочення, нудота, рвота), що є наслідком отриманих травм, а також діагностуванням у період госпіталізації з 4 листопада по 17 листопада 2016 року хронічного панкреатиту.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_5 вважає невірним посилання суду першої інстанції на те, що вона зловживає спиртними напоями, оскільки він ґрунтується на основі її відповіді «іноді».
Також, засуджена наголошує, що її нагляду потребує хворий батька, мати-інвалід та неповнолітня донька (16 років), а також сама засуджена потребує лікування в особливих умовах, в тому числі і харчування.

Заслухавши доповідь судді, засуджену, яка просила задовольнити апеляційну скаргу думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний суд розглядає справу в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів провадження, згідно вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, із звільненням ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю на 1 рік, із покладенням на неї обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання і періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції (ас. 2-3).

Згідно матеріалів особової справи, 26 лютого 2016 року ОСОБА_5 ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання, про що свідчать наявні у справі постанова, підписка та пояснення ОСОБА_7 підписка (ас. 14, 16, 17).

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, розглядаючи подання органу виконання покарань про скасування засудженій звільнення від відбування покарання прийшов до висновку, що ОСОБА_5 , будучи належним чином ознайомленою із покладеними на неї Солом`янським районним судом міста Києва за вироком від 25 листопада 2015 року обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, порушила їх, що проявилось через неявку на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції двічі: 4 липня та 18 липня 2016 року. Крім того, за місцем проживання засуджена характеризується негативно, а тому зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не бажає стати.

Разом з тим, з показань засудженої в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду вбачається, що вона 4 липня 2016 року перебувала біля хворого батька, оскільки мати знаходився в полікліниці із-за погіршення стану здоров`я, однак суд першої інстанції не взяв цих пояснень до уваги, а прокурор та представник КВІ не перевірили їх правдивість.

При цьому, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 надані відповідні докази, якими підтверджуються її пояснення, а, крім того, з матеріалів особосої справи вбачається, що ОСОБА_5 4 липня 2016 року була на реєстрації в КВІ (ас. 47), а тому висновок суду про її неявку до КВІ 4 липня 2016 року є помилковим.

Крім того, відповідно до п. 5.2 Розділу IV Інструкції Державного департаменту з питань виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та МВС України від 19 грудня 2003 року № 270/1560, якщо засуджена особа ухиляється від виконання покладених на неї судом обов`язків чи притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку або засуджена жінка не займається доглядом, вихованням дитини, то такій засудженій особі виноситься застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання (частина перша статті 166 Кримінально-виконавчого кодексу України).

При цьому, відповідно до п. 5.3 розділу 1V зазначеної Інструкції, якщо засуджена особа не виконує покладених на неї судом обов`язків після застереження у виді письмового попередження або три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, а також коли засуджена особа не з`являється до інспекції два і більше разів без поважних причин (що повинно бути підтверджено матеріалами) або зникла з метою ухилення від контролю

за її поведінкою з постійного місця проживання, або засуджена жінка не займається доглядом, вихованням дитини, то інспекція вносить до суду подання про

скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.

Як убачається з матеріалів подання та особової справи засудженої, 18 липня 2016 року та 1 серпня 2016 року засуджена не з`являлася на реєстрацію до КВІ (ас. 18).

Проте, судом під час розгляду справи не встановлені обставини, у зв`язку з чим не з`явилася ОСОБА_5 на реєстрацію у зазначені дні, поважність причин неявки не перевірена.
Окрім того, відповідно до матеріалів особової справи, попередження винесене ОСОБА_5 тільки 2 серпня 2016 року (ас.60), тобто, після винесення останнього застереження у виді письмового попередження в матеріалах не зафіксовано не виконання покладених на засуджену судом обов`язків, як цього вимагає п. 5.2, п. 5.3 «Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань» від 19 грудня 2003 року № 270/1560.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, розглянув клопотання старшого інспектора КВІ неповно, не зазначив у своїй ухвалі, з яких підстав засудженій скасовано звільнення від відбування покарання та направлено її для відбування покарання в місця позбавлення волі, зокрема, в судовому засіданні не перевірено належним чином пояснення засудженої щодо причин неявки на реєстрацію у дні, зазначені у поданні, в т.ч. і 1 серпня 2016 року, не встановлено, які обов`язки, покладені на засуджену судом, нею не виконані після винесеного щодо неї попередження, не зазначено, скільки разів і коли вона не з`являлася на реєстрацію в КВІ без поважних на це причин після винесеного щодо неї попередження.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про скасування засудженій звільнення від відбування покарання, належним чином не мотивував таке своє рішення, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, ухвала суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року, якою задоволено подання Деснянського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва та скасовано щодо засудженої ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням, з направленням ОСОБА_5 для відбування покарання у виді одного року обмеження волі, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року за ч. 1 ст. 205-1 КК України, - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________________ _________________________ ___________________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3