У х в а л а
іменем україни

07 лютого 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,, ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0004086, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на судові рішення за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

громадянина України, судимого за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2003 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ст. 15, ч. 3 ст. 185, 69, КК України, остаточно на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого 12 лютого 2005 року за відбуттям покарання (на підставі ч. 5 ст. 90 КК України судимість не погашена),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду міста Харкова від 20 січня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілихна відшкодування матеріальної шкоди: ОСОБА_8 55 690 грн; ОСОБА_9 3 642,40 грн; ОСОБА_10 7 300 грн; ДП «Адідас Україна» 11 329 грн; ТОВ «Модний континент-Україна» 3 992 грн, а також на користь держави 2 580,36 грн процесуальних витрат про проведення експертиз.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 січня 2016 року щодоОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено вважати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду. Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати, починаючи з 07 квітня 2016 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання. Вважає, що суд не звернув уваги на наявність обставин, які є підставою для обрання засудженому покарання на підставі ст. 69-1 КК України, а саме такого, яке не перевищувало б двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

- засуджений ОСОБА_6 вважає, що вирок апеляційного суду є несправедливим, оскільки призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і його особі внаслідок суворості. Вважає, що апеляційний суд неврахував повною мірою конкретні обставини справи і його особу та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без відбування покарання. Просить змінити вирок, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК Україниабо призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він у період з лютого по липень 2015 року, щоразу діючи повторно, за попередньою змовою з іншою особою, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, вчинив ряд таємних крадіжок з магазинів, розташованих на території м. Харкова, а саме:

- 28 лютого 2015 року, приблизно о 18.00 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Mondo Moda», розташованого в ТРЦ «Дафі» за адресою вул. Героїв Праці, 9, викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму 55 690 грн.;

- 10 березня 2015 року, приблизно о 14.20 год., перебуваючи в приміщенні магазину одягу у супермаркеті «РОСТ», розташованого за адресою: вул. Шевченко, 142-А, викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 2 374,48 грн.;

- 04 квітня 2015 року, приблизно о 16.40 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Дрес код», розташованого за адресою: вул. Пушкінська, 32, викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму 7 300 грн.;

- 27 червня 2015 року, приблизно о 19.10 год., перебуваючи в приміщенні магазину «INCITI» в ТРЦ «Ave Plaza», розташованого за адресою: вул. Сумська, 10, викрав майно ТОВ «Модний Континент-Україна» на загальну суму 3 992 грн.;

- 08 липня 2015 року, приблизно о 18.00 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Сгорр Town», розташованого в ТРК «Караван» за адресою: вул. Героїв Праці, 7, викрав майно ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» на загальну суму 617 грн.;

- 08 липня 2015 року, приблизно о 18.30 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Reserved», розташованого в ТРК «Караван» за адресою: вул. Героїв Праці, 7, повторно таємно викрав майно ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» на загальну суму 2 804 грн.;

- 08 липня 2015 року, приблизно о 19.15 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Аdidas», розташованого в ТРК «Караван» за адресою: вул. Героїв Праці, 7, повторно таємно викрав майно ДП «Адідас-Україна», на загальну суму 4 070 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, який вважав, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і правильність кваліфікації дій засудженого у касаційних скаргах не оспорюються.
Доводи засудженого про необгрунтованість рішення апеляційного суду щодо необхідності скасування вироку місцевого суду, яким його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, є безпідставними.

З вироку суду апеляційної інстанції вбачається, що апеляційний суд, перевіряючи вирок районного суду щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами прокурора Харківської місцевої прокуратури та заступника прокурора Харківської області, звернув увагу на те, що суд першої інстанції, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, фактично не врахував тяжкість вчиненого засудженим кримінального правопорушення, не взяв до уваги особу ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований, вчинив декілька епізодів умисного корисливого правопорушення, будучи неодноразово судимим за аналогічні кримінальні правопорушення, спричинену шкоду в повному обсязі не відшкодував, та не звернув увагу, що наведені обставини свідчать про те, що застосування ст. 75 КК України не сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а отже, і про необгрунтованість рішення суду першої інстанції про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання та ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд навів підстави для прийняття такого рішення. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК України.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження доводи захисника про необхідність застосування щодо засудженого положень ст. 69-1 КК України, якою передбачено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 не відшкодував шкоду,спричинену потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ДП «Адідас-Україна» та ТОВ «Модний континент-Україна», тому підстави для призначення засудженому покарання із дотриманням правил названої норми закону відсутні.

Підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для зміниабо скасування оскаржуванихсудових рішень ізадоволення касаційних скарг засудженого і захисника колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Київського районного суду міста Харкова від 20 січня 2016 року та вирок Апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення йоскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3