Справа № 415/6672/15-к
Провадження № 11-кп/782/318/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши 11 січня 2017 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 05 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, з повною вищою освітою, не працюючого, неодруженого, не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

засуджено:
- за ч. 2 ст. 260 КК України, на підставі ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 08 (вісім) місяців без конфіскації майна,

- за ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 06 (шість)місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 08 (вісім) місяців без конфіскації майна.

ВСТАНОВИЛА
Вироком суду першої інстанції встановлено, що у період часу приблизно з 06 вересня 2014 року до 27 березня 2015 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_6 , маючи умисел на участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань, достовірно знаючи, що на території Луганської області невстановленими особами створено не передбачене законом збройне формування, добровільно увійшовши в структурний підрозділ останнього. Озброєний автоматичною зброєю та діючий на території міст Луганської області: Луганськ, Щастя, Алчевська, Брянка, Красний Луч та Свердловська, приймав активну участь в діяльності зазначеного не передбаченого законом збройного формування в межах вказаних міст, здійснюючи несення служби на підконтрольних об`єктах в якості медичного працівника, виконуючи функції з надання медичної допомоги пораненим особам, приймаючих участь у бойових зіткненнях.

Окрім того, в період часу приблизно з 29 березня 2015 року по 28 травня 2015 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, зокрема, придбання та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, придбавши, за невстановлених обставин, - 2 споряджені корпуси ручної осколкової оборонної гранати Ф-1, які відносяться до категорії вибухових речовин, а також бойові припаси, у кількості 28 штук, - 7,62 мм гвинтівочці патрони зразку 1908 року, призначені для стрільби з військової нарізної вогнепальної зброї, які придатні для стрільби. Зберігав останні бойові припаси у квартирі за місцем свого мешкання, по АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу, до моменту виявлення та вилучення правоохоронцями під час обшуку житлового приміщення 28 травня 2015 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання: за ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна. Прокурор вважає, що зазначений вирок суду не відповідає вимогам закону, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає вимогам КК України внаслідок м`якості. На думку прокурора, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.260, ч. 1 ст.263 КК України із застосуванням ст.69 КК України суд не врахував, що вину останній під час всього досудового розслідування та майже всього судового розгляду не визнавав, визнав її тільки під час останнього судового засідання, при цьому відмовившись від надання пояснень та лише відповівши на питання про місце вчинення кримінальних правопорушень, з метою уникнути призначення судом суворого покарання, що свідчить про його не каяття у вчинені кримінальних правопорушень та не сприянню у розкритті вказаних злочинів. Також, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 вчинено два умисні тяжкі злочині проти громадської безпеки, які полягали в участі у неконтрольованому суспільством і державною владою збройному формуванні, незаконному поводженні з бойовими припасами та вибуховими речовинами, незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів та вибухових речовин, що має підвищену суспільну небезпечність із урахуванням соціально-політичної та криміногенної обстановки в Україні.

На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим і його захисником подані заперечення, в яких вони просять відмовити прокурору в задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на її доводи;

- обвинувачений та його захисник, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись до доводи заперечень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона частково підлягають задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що прокурором не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого, зокрема щодо зміни судом обвинувачення за ч. 2 ст. 260 КК України. Прокурором не ставиться питання про збільшення обсягу обвинувачення.

За таких обставин колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

Ці обставини підтверджуються дослідженими та перевіреними судом першої інстанції доказами.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив покарання з застосуванням ст. 69 КК України, яке є невідповідним ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Крім того, судом першої інстанції не наведено переконливих мотивів призначення покарання за ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 263 КК України нижче від найнижчої межі, встановлених в санкції цих статей цього Кодексу за вчинення умисних тяжких злочинів проти громадської безпеки, а також не взято до уваги ступінь тяжкості та наслідки вчиненого.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності тяжких наслідків від вчиненого, оскільки діяльність не передбаченого законом збройного формування в Луганській області, в якому приймав участь ОСОБА_6 , призвела до тимчасової окупації територій окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, відсутності повного контролю України за державним кордоном України та інших тяжких наслідків.

При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на початку її розслідування ОСОБА_6 визнав свою вину і дав детальні показання щодо обставин вчинених ним злочинів. Протягом досудового розслідування у справі показання ОСОБА_6 були послідовними і незмінними.

Така позиція ОСОБА_6 під час розслідування у кримінальному провадженні щодо нього, свідчить про сприяння органу досудового розслідування у встановленні усіх дійсних обставин вчинених ним злочинів, тому висновок суду про щире каяття, активне сприяння ним розкриттю злочину є обґрунтованими.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 вчинив тяжкі злочини, особу винного, який не працює, має постійне місце мешкання, за місцем проживання позитивно характеризується, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має захворювання катаракта лівого ока; обставину, яка пом`якшує покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Про те колегією суддів не встановлено декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку з чим підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 , не вбачається.

Враховуючи тяжкість злочинів, особу винного, колегія суддів приходить до висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а тому не може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним призначити покарання в межах санкції відповідних статей закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому апеляційні вимоги прокурора про призначення покарання ближче до максимальної межі санкції цих статей закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними, оскільки є явно суворими за своїм розміром, не відповідають ступеню тяжкості злочинів та особи обвинуваченого.

Вирок суду першої інстанції в частині вирішення питань щодо процесуальних витрат, речових доказів не оскаржувався.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 420, 426 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 05 вересня 2016 року, щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 260 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців без конфіскації.

Початок строку відбування покарання 11 січня 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 травня 2015 року по 11 січня 2017 рік включно, який провести з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3