АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/187/13- к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/442/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 серпня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, №0000094, внесене, 19.12.2012р. до Единого реєстру досудових розслідувань відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Широке Широківського
району Дніпропетровської області, громадянина
України, не одруженого, не працюючого, маючого
на утриманні малолітню дитину, 2011 року народження,
освіта повна середня, зареєстрованого та мешкаючого
в
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017р.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді 6р. позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, посвідчення водія НОМЕР_1 строком на 3р.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 80000 грн..
Вирішено питання по речовим доказам і процесуальним витратам
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , просить змінити вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_6 - виключивши додаткову кваліфікуючу ознаку скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння або у стані викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.
25.03.2006 року близько 22.00 год., ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, управляючи автомобілем марки «ВАЗ-21063» державний номер НОМЕР_2 , на підставі довіреності № 2619 від 29.12.2005 року, що належить на праві приватної власності його батькові ОСОБА_10 , рухався по проїжджій частині вул.Леніна смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області в напрямку від в`їзду в смт. Широке з північної сторони до центру селища, і поблизу будинку № 79 вищезгаданої вулиці водій ОСОБА_6 не врахував дорожню обстановку, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, в населенному пункті перевищив швидкість руху, що дозволяється і при виявленні перешкоди у вигляді пішохода, що рухається йому на зустріч, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийняв заходів для зменшення швидкості аж до зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а продовжував рух, в разі чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який рухався перебуваючи в стані алкогольного спяніння, чим грубо порушив вимоги п. 2.9 а), 12.3, 12.4 і 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які проголошують:
п. 2.9 Водієві забороняється:
а) управляти транспортним засобом в стані алкогольного спяніння або знаходячись під впливом наркотичних або токсичних речовин;
п. 12.3 В разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен незабаром прийняти заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
п. 12.4 в населенних пунктах рух транспортних засобів вирішується з швидкістю не більше 60 км/год.
п. 12.9 Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, вказану в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлений пізнавальний знак відповідно до підпункту 2 і) пункту 30.3 сьогоденню Правил.
Порушення вищезазначених вимог Правил дорожнього руху України привело до наїзду на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого згідно висновку судово-медичної експертизи № 0848 від 18.05.2006 року останньому були заподіяні тілесні пошкодження у вигляді: багато чисельних переломів кісток склепіння і основи черепа, кісток обличчя, крововиливи під м`які оболонки та в речовину головного мозку. Розміжчення головного мозку. Перелом тіла під`язичної кістки. Забій легень. Крововиливи в прикореневі ділянки легень, основу серця. Переломи 8-10 ребер зправа без ушкодження пристінкової плеври. Рідка кров в черевній порожнині (30 мл). Крововиливи в навколониркову клітковину з права та брижу тонкого кишківника. Перелом хребта між 9-м і 10-м грудними хребцями. Переломи обох стегнових кісток на висоті 68 см зліва, 62 см з права з утворенням ромбоподібного уламку, основою направленого до передньо-внутрішньої поверхні, перелом правого плеча, вдавлений перелом лівої лопатки, який помер на місці пригоди.
Смерть потерпілого наступила від тупої сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, яка ускладнилась розвитком травматичного шоку, що підтверджується морфологічними змінами внутрішніх органів.
В своїй сукупності дані ушкодження у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і стоять в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить змінити вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 - виключити додаткову кваліфікуючу ознаку у стані алкогольного сп`яніння або у стані викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Сторона захисту вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину і його особі внаслідок його суворості.
При цьому захисник вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання у виді реального позбавлення волі не врахував, що ОСОБА_12 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, обвинувачений, з 03.04.2017р. має постійне місце роботи, оскільки працює на ТОВ «НВО «УНІВЕРСАЛ БІЗНЕС» на посаді слюсар черговий та з ремонту устаткування, що також підтверджено оригіналом довідки, наявною у справі, в силу ст.89 КК України, раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , повністю відшкодував потерпілій матеріальні збитки, що підтверджено її письмовою розпискою, частково визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.
На думку сторони захисту, додаткова кваліфікуюча ознака скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, інкримінована судом ОСОБА_12 не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, тому повинна бути виключена із вироку.
Так, захисник звертає увагу, на те, що протокол №42 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 26.03.2006р. (ар.пр.94, т.2) відображений на бланку Кіровоградського обласного наркологічного диспансеру і копія протоколу №42 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 26.03.2006р., яка міститься в матеріалах справи на ар.5, т.3, різні між собою.
Крім того, копія цього, ж протоколу, яка міститься на ар.пр.21, т.3, містить час і результати дослідження, однак вони написані в іншому місті, цей же протокол, наявний в матеріалах справи на ар.202 т.3 не відповідає протоколу №42, який міститься у т.2 на ар.94, тобто змінений, оскільки в ньому відсутні час та результати дослідження, а також різні печатки медичного закладу.
Захисник вважає неналежними і недопустимими доказами довідки КЗ «Широківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради №273/16 від 18.03.2016р. та №315/16 від 29.03.2016р., згідно, яким станом на 26 березня 2006р. зазначеним медичним закладом проводилися медичні огляди осіб на стан сп`яніння по направленню органів МВС і результати фіксувалися в «Протоколі медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння» за формою 129/о, затвердженою МОЗ України, 27.12.1999р. №302, оскільки матеріали справи не містять жодного письмового доказу, який би підтверджував, що ця медична установа, станом на 26.03.2006р. була внесена в перелік лікувальних закладів, що здійснюють медичні огляди на стан сп`яніння.
Захисник зауважує, що лікар ОСОБА_14 , яка склала протокол медичного огляду обвинуваченого, станом на 26.03.2006р. не проходила спеціалізовану підготовку по проведенню медичних оглядів на стан сп`яніння.
Сторона захисту також вважає, що копію журналу взяття крові на алкоголь, де зазначено, у ОСОБА_6 після здачі аналізу крові виявлено, 1,0%, неможливо вважати належним і допустимим доказом, оскільки він отриманий під час судового слідства з порушенням вимог ст.290 КПК України, тобто не був стороною обвинувачення відкритий стороні захисту під час досудового розслідування.
Захисник звертає увагу на те, що у всіх перелічених ним протоколах №42 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 26.03.2006р., зазначена особа ОСОБА_6 , виправлення зроблені медичними працівникам, оформлені без належного засвідчення зробленого виправлення.
Сторона захисту зазначає, що, суд першої інстанції проігнорував клопотання сторони захисту про виключення зазначених ним вище доказів, з числа інших доказів по справі, чим порушив ч.3 ст.358 КПК України.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, змінити вирок суду першої інстанції, виключити додаткову кваліфікуючу ознаку скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння або у стані викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі захисника.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, однак звертає увагу на те, що, що вирок суду підлягає зміні в частині виключення з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку - порушення правил експлуатації транспорту, як зайву.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечувала проти вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , просила рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Виходячи з вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
Доводи сторони захисту щодо незаконності судового рішення і наявності підстав для застосування до ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що не можуть бути задоволені з огляду на наступне.
З вироку видно, що суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого (ар.ар.218, т.3), проти такого висновку суду сторона захисту не заперечує.
Також, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, виходячи з вимог ст.65 КК України, визнав за обставину, яка згідно п.13 ч.1 ст.67 КК України обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння (ар.пр.218, т.3).
Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що матеріали кримінального провадження не містять жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів перевірила матеріали кримінального провадження, прослухала технічний запис судових засідань і встановила, що суд першої інстанції дослідивши у сукупності всі докази наявні в матеріалах справи, дійшов правильного висновку, що злочин обвинувачений вчинив в стані алкогольного сп`яніння.
Так, суд першої інстанції ретельно дослідив наступні докази:
- протокол №42 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 26.03.2006р.;
- копію направлення інспектора ДАІ ОСОБА_15 від 26.03.2006р. на медогляд до Широківської ЦРБ ОСОБА_6 ;
- листи КЗ "Широківська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" № 273/16 від 18.03.2016р., №315/16 від 29.03.2016р.;
- копію трудової книжки лікаря ОСОБА_14 ;
-копію журналу реєстрації медичних оглядів для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння;
- копію журналу взяття крові на алкоголь;
- допитав свідка ОСОБА_16 .
Колегія суддів перевіряючи дотримання судом першої інстанції вимог закону щодо належності та допустимості доказів, які оскаржує сторона захисту, встановила, що обвинувачений у судовому засіданні суду першої інстанції і в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечував, проти того, що 25.03.2006 року близько о 18 год. він випив пляшку пива, і, що за направленням він проходив медичний огляд, при цьому у нього брали аналіз на кров, однак він не пам`ятає чи ставив підпис у медичному висновку.
З дослідженого судом першої інстанції протоколу №42 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 26.03.2006р., видно, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.03.2006р., направлений на огляд по причині дорожньо-транспортної події Широківським ГАИ інспектором ОСОБА_15 о 1-30 і оглянутий черговим лікарем ОСОБА_17 . Під час огляду виявлені ссадна на правій кисті, зазначено відомості про вживання алкоголя - 1 пляшка пива 25.03.2006р., проводився аналіз крові на алкоголь результати - 1, 0%, м., тобто встановлено факт вживання алкоголю, алкогольне сп`яніння легкого ступеню, акт був підписаний обстежуваним.
Колегія суддів встановила, що оскільки, у протоколі №42 було зазначено ім`я ОСОБА_6 , а по батькові ОСОБА_18 , замість ОСОБА_19 , суд першої інстанції, з метою перевірки відношення зазначеного протоколу до обвинуваченого, надіслав запит і отримав копію зазначеного протоколу, де по батькові « ОСОБА_18 » було виправлено на ОСОБА_19 і вказано, що копія знята з оригіналу, який зберігається в архіві ЦРЛ.
Крім того, суд першої інстанції дослідивши копію направлення інспектора ДАІ ОСОБА_15 26.03.2006р. на медогляд до Широківської ЦРБ ОСОБА_6 , встановив, що в направленні зазначено про необхідність взяття проби Рапопорта та крові на алкоголь.
Перевіряючи зазначені обставини суд першої інстанції отримав з КЗ "Широківська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" відповіді на запити №273/16 від 18.03.2016р., №315/16 від 29.03.2016р., про те, що станом на 26.03.2006р. Широківською ЦРЛ проводились медичні огляди осіб на стан сп"яніння за направленнями органів МВС. Результати фіксувались в "Протоколі медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп"яніння" форма 129/о, яка затверджена наказом МОЗ України 27.12.1999 року №302.
Крім того, станом на 26.03.2006р. Широківська районна лікарня була внесена в перелік лікувальних закладів, що здійснюють медичні огляди на стан сп`яніння.
Лікар ОСОБА_14 станом на 26.03.2006 р. працювала в Широківській ЦРЛ, і за окремим графіком здійснювала чергування у вихідні дні та нічний час, як черговий лікар проводила огляди осіб, які були направлені органами МВС на стан сп`яніння.
Дослідивши копію журналу реєстрації медичних оглядів для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, суд першої інстанції встановив, що під порядковим номером 42 - 26.03 о 1-30 зазначено про направлення ОСОБА_6 на медичний огляд.
Перевіривши копію журналу взяття аналізу крові на алкоголь, суд встановив, що ОСОБА_6 здавав кров на алкоголь і у нього було встановлено 1, 0 % пром.
Суд першої інстанції з`ясовуючи обставини, щодо стану обвинуваченого під час скоєного злочину, допитав свідка ОСОБА_16 , яка працювала у березні 2006р., на посаді завідуючого лабораторії Широківської лікарні. Свідок підтвердила, що у березні 2006р. лабораторія пройшла акредитацію, і тому у лікарні проводилися аналізи крові на алкоголь, в теперішній час такі аналізи не проводяться. Свідок детально розповіла порядок фіксування виконаних аналізів, а саме: до лабораторії надходить біоматеріал - кров у флаконі, після чого у журналі, реєструється порядковий номер, дата, прізвище, та результати аналізу. Результати дослідження крові передаються лікарю.
В журналі за 26.03.2006р. робила записи саме вона, свідок підтвердила, що в ніч з 25 на 26 березня 2006р. чергувала лікар ОСОБА_14 .
Перевіривши копію трудової книжки ОСОБА_14 , суд першої інстанції встановив факт того, що в 2006р. вона працювала лікарем в Широківській ЦРЛ.
Крім того, слід зазначити, що в судовому засіданні суду першої інстанції і суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 , яка прибула на місце ДТП незабаром після скоєного злочину підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_6 , знаходився в нетверезому стані.
Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно дослідивши і проаналізувавши докази, законно, обґрунтовано і вмотивовано дійшов висновку, щодо стану сп`яніння обвинуваченого в час скоєння злочину.
Твердження сторони захисту про те, що суд незаконно не визнав недопустимим доказом протокол № 42(ар.пр.94т.2) медичного огляду для встановлення стану сп`яніння від 26.03.2006р., відносно обвинуваченого, оскільки в протоколі неправильно вказано по батькові, колегія суддів вважає безпідставними.
Враховуючи докази, на які суд послався у вироку, надавши їм належну оцінку, і виходячи з приписів ст..89 КПК України, де зазначено в яких випадках слід визнавати докази недопустимими, а також те, що проти факту медичного огляду на стан сп`яніння обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує, і те, що предмет спору полягає тільки у тому відносно якої особи складено медичний протокол, колегія судів приходить до висновку, що у протоколі має місце виправлення по батькові у прізвищі ОСОБА_20 , однак, відомості зазначені у протоколі відносяться саме до обвинуваченого, оскільки співпадають основні данні як відносно нього - прізвище, ім`я, дата народження, так і обставини з приводу яких проводилося обстеження на предмет встановлення факту сп`яніння, а також підстави з приводу яких було видано направлення на медичний огляд інспектором ОСОБА_15 , (ар.пр.181 т3).
Щодо доводів сторони захисту про те, що медичний огляд і висновки лікаря зазначені у протоколі, виконано особою яка не мала повноважень, то вони теж є не спроможними і спростовуються доказами в матеріалах кримінального провадження (ар.пр.3, 181-187т.3) і свідченнями свідка ОСОБА_16 .
Вимоги сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі Закону України "Про амністію в 2014 році" не можуть бути задоволеними, оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, тому відповідно до п.є ст.8 Закону України "Про амністію у 2014 році", амністія до нього не може бути застосована.
Доводи сторони захисту про суворість покарання колегія суддів вважає не обґрунтованими, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, його особу, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання і оцінивши їх у сукупності, дійшов правильного висновку, що покарання ОСОБА_6 необхідно призначити у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який, згідно ст.12 КК України, належать до категорії тяжких злочинів, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка наполягала на призначенні суворого покарання, дослідив особу винного, який в силу ст.89 КК України вважається не судимим, проте, суд звернув увагу, що обвинувачений вчиняв злочини : 18.10.2006р. за ч.1 ст.186 КК України, 18.11.2008р. за ч.1 ст. 307 КК України, що має значення для питання застосування строків давності, передбачених ст.49 КК України, офіційно не працює, працевлаштований на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував потерпілій 7500грн. майнової шкоди, обставин, що пом`якшують покарання, суд не встановив.
Доводи захисника проте що обвинувачений ОСОБА_6 з 3 квітня 2017р., працює в ТОВ «НВО «УНІВЕРСАЛ БІЗНЕС» на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування, не підтверджуються матеріалами справи.
Колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і не вбачає підстав для його скасування, однак, приходить до висновку, про необхідність зміни вироку виходячи з того, що суд першої інстанції у вироку зазначив кваліфікуючу ознаку ч.2 ст.286 КК України - порушення правил експлуатації транспорту, яка не була предметом дослідження на досудовому слідстві і у судовому засіданні.
Враховуючи вимоги ст.ст.404, 408 КПК України, не погіршуючи становище обвинуваченого, вважає за необхідне змінити вирок суду і виключити з мотивувальної частини вироку, зазначення кваліфікуючої ознаки - порушення правил експлуатації транспорту.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Змінити вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення злочину за ч.2 ст.286 КК України.
Виключити з мотивувальної частини вироку зазначення суду на кваліфікуючу ознаку за ч.2 ст.286 КК України - «порушення правил експлуатації транспорту».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вигляді домашнього арешту закінчився 29 липня 2017р.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4