АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Чепеліївка Білоцерківського району Київської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі, ч. 4 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Прийнято рішення про залишення без розгляду цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати на користь держави за проведення хімічної експертизи у сумі 932,58 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 24.06.2013 року близько 08 год. 00 хв., знаходячись біля парку 50 років Перемоги в м. Черкаси, умисно, шляхом обману, з корисливих спонукань заволодів автомобілем марки Opel Astra червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , чим, згідно висновку експерта № 8/38 від 25.03.2014р. завдав останньому значної матеріальної шкоди на суму 68776,81 грн., що становить більше ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Зокрема встановлено, що 24.06.2013 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_10 , знаходячись біля парку 50 років Перемоги в м. Черкаси передав ОСОБА_7 власний автомобіль марки Opel Astra червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 та документи на вищевказаний автомобіль з метою подальшого продажу, при цьому довіреностей, розписок та інших документів не підписував. Після чого ОСОБА_7 маючи направлений умисел на заволодіння автомобілем, використав завідомо підроблену генеральну довіреність від 01.08.2013р., в якій згідно висновку експерта № 1/207 від 19.02.2014р. підпис від імені ОСОБА_10 на право користуватись та розпоряджатись автомобілем Opel Astra від 01.08.2013 в графі «Підпис», виконаний не ОСОБА_10 .. Після чого ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, використав її для оформлення генеральної довіреності від свого імені на ім`я ОСОБА_12 , який обміняв з доплатою автомобіль марки Opel Astra червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 на автомобіль Opel Astra, 2000 року випуску, номер кузова - НОМЕР_3 у ОСОБА_9 , який зареєстрував вказаний автомобіль на себе та присвоїв номерні знаки НОМЕР_4 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи встановлені фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного останньому покарання через невідповідність тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за ч. 4 ст. 358 КК України - 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апелянт посилається на те, що при призначенні обвинуваченому покарання судом не було враховано, що останній є не судимим, щиро розкаюється у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, має статус учасника АТО, на утриманні має неповнолітню дитину, повністю відшкодував завдану потерпілим шкоду та віддав своє здоров`я захищаючи територіальну цілісність у зв`язку з чим був двічі поранений та практично не бачить на одне око.

На вказану апеляційну скаргу представником потерпілого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 подано заперечення, в яких останній просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту відмовити як необґрунтованої. Крім того вказує на те, що захисник ОСОБА_8 вводить суд в оману, зазначаючи про відшкодування обвинуваченим завданих ним збитків, оскільки збитки заподіяні останнім не відшкодовано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку доводів викладених в апеляційній скарзі, потерпілого ОСОБА_9 , який просив пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання та зазначив, що обвинувачений повністю з ним розрахувався, представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , який в ході апеляційного розгляду змінив свою позицію з приводу поданого ним заперечення і зазначив, що з потерпілим ОСОБА_10 також обвинувачений розрахувався, а тому просив пом`якшити призначене судом покарання, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману, що завдало значної шкоди потерпілому та за ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа, є правильною.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України суд першої інстанції, врахувавши тяжкість вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, являється учасником АТО та має на утриманні неповнолітню дитину і, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив його останньому в межах санкцій ч.2 ст.190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 як і в суді першої інстанції, під час останнього слова, вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та щиро розкаявся.

Крім того, в ході апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 відшкодовано шкоду завдану потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про що свідчать розписки надані особисто останнім та представником потерпілого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_11 .

Зазначені обставини колегія суддів визнає пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 і, при їх наявності, з врахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, який по місця проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, являється учасником АТО та має на утриманні неповнолітню дитину, за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, такими, що дають підстави для призначення останньому більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ч. 2 ст. 190 КК України та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ч. 4 ст. 358 КК України, які, на виконання ч.3 ст. 72 КК України, підлягають самостійному виконанню.

Зазначене покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_7 покарання через його невідповідність тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. 404, п. 2 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 408, 414, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України змінити, пом`якшивши його в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вказані покарання виконувати самостійно.

В решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.10.2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :