Справа № 308/4642/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі
головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 24.03.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прага Чеської Республіки, зареєстрованого за адресою та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що він не перебував та не перебуває на лікуванні в Ужгородському міському центрі первинної медико-санітарної допомоги у період часу з 06.01.2016 року по 19.01.2016 року, отримав від невстановленої слідством особи довідку про перебування на лікуванні в даному закладі за вищевказаний період.
В подальшому, ОСОБА_4 при перевезенні транспортного засобу з порушенням відповідних термінів, вчинив адміністративне правопорушення, та для уникнення притягнення до адміністративної відповідальності на підставі ст. 460 Митного кодексу України, пред`явив вищевказану довідку №44 від 19.01.2016 року про перебування на лікуванні в Ужгородському міському центрі первинної медико-санітарної допомоги.
За результатами проведеної перевірки Управлінням боротьби з митними правопорушеннями Закарпатської митниці ДФС щодо видачі даної довідки та відповідно до листа відділу охорони здоров`я Ужгородської міської ради №145/29-18 від 10.03.2016 року встановлено, що довідка №44, яка видана на ім`я ОСОБА_4 у журналі видачі довідок не зареєстрована, медична документація на особу відсутня. Разом з тим, встановлено, що за №44 в журналі реєстрації видачі довідок Ужгородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги міститься запис про видачу довідки на ім`я ОСОБА_5 , а 19.01.2016 довідки на ім`я ОСОБА_4 не видавалися.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що він, будучи у відрядженні не міг вивезти транспортний засіб, тому розуміючи, що такий ввезений на територію України у режимі «транзит», отримав медичну довідку з метою уникнення від адміністративної відповідальності.
Оскільки учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст скоєного, а учасники процесу зміст обставин події кримінального правопорушення, винуватості, суд, переконавшись у добровільності та істинності їх позицій, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмеживши вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу. При цьому, судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку та положення ст. 394 КПК України.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він дав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, є молодим за віком.
Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є визнання своєї вини, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, а також зважаючи на особу винного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому відносно нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази в даному кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 гривень 00 копійок.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.
Речовий доказ довідку №44 від 19.01.2016 року, видану на ім`я ОСОБА_4 від імені Ужгородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги лікарем ОСОБА_6 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1