№1-кс/760/5491/17
(№760/675/16-к)

27. 07. 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Києві, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 , є власником транспортного засобу, легкового автомобіля MERCEDES - BENZ S - 500, д.н.з. НОМЕР_1 .
Заявник зазначав, що з відомостей наданих йому Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 14.03.20і 7 р. «Про розгляд звернення» заявнику стало відомо, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25. 11. 2016 року, внесено інформацію про арешт/заборону відчуження транспортного засобу, MERCEDES - BENZ S - 500, д.н.з. НОМЕР_1 .
Заявник посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем транспортного засобу, а також на те, що ані він, а ні попередній власник транспортного засобу не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим у кримінальному провадженні в межах розслідування якого було накладено арешт на транспортний засіб, вважає своє право власності на вказаний автомобіль порушеним, в зв`язку з чим просив слідчого суддю скасувати арешт легкового автомобіля Mersedes-Benz S-500, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_3 , шляхом скасування заборони на відчуження та користування вказаним автомобілем.
Представники заявника в судовому засіданні подане клопотання підтримали з підстав зазначених у клопотанні та просили слідчого суддю про його задоволення.
Детектив НАБУ в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представників заявників, вивчивши та дослідивши матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, приходить до наступного висновку.
Заявник в поданому клопотанні про скасування арешту майна посилався на те, що з відомостей наданих йому Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 14.03.2017 р. «Про розгляд звернення» йому стало відомо, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25. 11. 2016 року, внесено інформацію про арешт/заборону відчуження транспортного засобу, MERCEDES - BENZ S - 500, д.н.з. НОМЕР_1 . Заявник зазначав, що він є добросовісним набувачем транспортного засобу, а також на те, що ані він, а ні попередній власник транспортного засобу не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим у кримінальному провадженні в межах розслідування якого було накладено арешт на транспортний засіб, вважає своє право власності на вказаний автомобіль порушеним, в зв`язку з чим просив слідчого суддю про задоволення клопотання, на що слід зазначити наступне.
Встановлено, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу, легкового автомобіля MERCEDES - BENZ S - 500, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 12.10.2016 року серії НОМЕР_4 .
Вбачається, що транспортний засіб MERCEDES - BENZ S - 500, д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний ОСОБА_3 у гр. ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №4647/2016/124184. Таким чином вказаний автомобіль придбано за відплатним договором купівлі-продажу, тобто в порядку встановленому законом.
В процесі розгляду клопотання, даних відносно того, що на даний час договір купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним, стороною обвинувачення надано не було та судом не здобуто.
Окрім того вбачається, що ОСОБА_3 не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні в рамках розслідування якого було накладено арешт на транспортний засіб. Також, вказаний автомобіль не є речовим доказом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Окрім того вбачається, що попередній власник автомобіля ОСОБА_6 також не є а ні підозрюваною, ані обвинуваченою у кримінальному провадженні в рамках розслідування якого було накладено арешт на транспортний засіб, ОСОБА_6 придбала вказаний автомобіль ще 16.09.2016 року, тобто перед зверненням детектива Національного антикорупційного бюро України із клопотанням про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на викладене вище, зважаючи на обставини справи вбачається, що на даний час відсутні підстави для арешту вищезазначеного майна, а тому подане клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1