Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/383/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 364-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000010 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.03.2017 року, якою обвинувальний акт стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Петрово Кіровоградської області, українку, громадянку України, із вищою освітою, не одруженої, працюючої директором ПСП «Богнер», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 197-1, ч.2 ст. 364-1 КК України повернуто прокурору Петрівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури для усунення порушень вимог КПК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч.2 ст. 364-1 КК України, тобто у самовільному зайняття земельної ділянки, що спричинило значної шкоди її власнику, а також зловживання повноваженнями як службової особи юридичної особи приватного права, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам держави.
У підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції прийняв рішення повернути обвинувальний акт прокурору,як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 є неконкретним, що порушує право обвинуваченої на захист та справедливий суд. Зокрема, в обвинуваченні висунутому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 197 -1 КК України не визначено і не конкретизовано по кожній окремо земельній ділянці, у який спосіб і коли ОСОБА_7 самовільно зайняла кожну із дев`яти різних за місцем розташування і площею земельних ділянок та яку конкретно шкоду завдала - законному володільцю чи власнику землі.
Також вказано, що у висунутому обвинуваченні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364-1 КК України не вказано яку саме вигоду отримала обвинувачена від самовільного зайняття кожної із дев`яти земельних ділянок.
Водночас, зазначено, у направленому до суду обвинувальному акті відсутня потерпіла особа, а саме в обвинувальному акті вказано, що шкоду завдано державі проте не встановлено конкретно та не вказано в особі кого - якої юридичної особи.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, просить ухвалу районного суду стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що посилання суду на таке поняття як «неконкретне обвинувачення» є хибним, оскільки кримінальний процесуальний закон не містить такого терміну та не містить визначення його змісту та суперечить вище вказаному принципу законності і не може бути підставою повернення обвинувального акту.
Вважає, що відсутність у висунутому прокурором обвинуваченні зазначення певної фактичної обставини, наявність якої є обовязковою за складом відповідного злочину, передбаченого статтею чи окремою частиною статті КК України є підставою для ухвалення виправдувального вироку. У зв`язку з чим стверджує, що висновок суду про порушення права обвинуваченої на захист та на справедливий суд через не зазначення окремих фактичних обставин складу злочину, які суд першої інстанції передчасно вважає такими, що підлягають доказуванню, є необґрунтованим.
Також, прокурор не може погодитись з твердженням суду,що в обвинувальному акті не зазначено відомості про потерпілого, оскільки закон повязує набуття в особи статусу потерпілого з двома підставами: фактичною (наявність завдання особі кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди) та процесуальним (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, або надання письмової згоди ).
Водночас, жодна особа в даному кримінальному провадженні не зверталась із заявою про вчинення злочину щодо неї та із заяво про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого, а також не надавала письмову згоду на визнання її потерпілою.
Що стосується посилання суду про те, що в обвинувальному акті зазначено, що шкоду завдано державі в особі Богданівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, на думку апелянта, дане твердження не відповідає змісту обвинувального акту, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що шкоду завдано державі.
В обвинувальному акті зазначено, що шкоду завдано державі, оскільки самовільно зайнятті земельні ділянки земель запасу та резерву сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів на території Богданівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, є землями державної власності.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, просили рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.
Частиною 4 ст. 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Згідно з положень до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 197-1, ч. 2 ст. 364-1 КК України є неконкретним, що порушує її право на захист та недотримання гарантій права на справедливий суд.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, в обвинуваченні висунутому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 197 -1 КК України не визначено і не конкретизовано по кожній окремо земельній ділянці, у який спосіб і коли ОСОБА_7 самовільно зайняла кожну із дев`яти різних за місцем розташування і площею земельних ділянок та яку конкретно шкоду завдала своїми діями - законному володільцю чи власнику землі. Також вказано, що у в обвинуваченні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364-1 КК України не вказано яку саме вигоду отримала обвинувачена в результаті самовільного зайняття кожної із дев`яти земельних ділянок, тобто не встановлено корисливий мотив.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що відсутність в обвинувальному акті конкретно викладеного формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 перешкоджає призначенню кримінального провадження до розгляду, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення порушень вимог КПК України.
Відповідно до п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997р., кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Тому, викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація з посиланням на закон про кримінальну відповідальність, має бути чітким, зрозумілим, не повинен містити протиріч, неточностей та неоднозначного тлумачення і лише в такому випадку особа зможе ефективно захищатись від висунутого обвинувачення та не буде порушене її право на захист.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з не зазначенням в обвинувальному акті потерпілої особи, а саме Богданівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.
Згідно з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами, які прокурор вважає встановленими, внаслідок самовільного заняття дев`яти земельних ділянок ОСОБА_7 , завдано шкоду державі в особі Богданівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області на загальну суму 206 477 грн. 55 коп.
Однак, Богданівська сільська рада Петрівського району Кіровоградської області на стадії досудового розслідування, як потерпіла,- юридична особа до участі у справі не залучалась.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що жодна особа в даному кримінальному провадженні не зверталась із заявою про вчинення злочину щодо неї та із заяво про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого, а також не надавала письмову згоду на визнання її потерпілою є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах КПК України.
Також, колегія суддів вважати за необхідне зазначити, що про порушення вимог кримінального процесуального закону України в частині неконкретності викладеного ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 197, ч. 2 ст. 364-1 КК України та відсутності в обвинувальному акті потерпілої особи детально та змістовно вказано в ухвалі Апеляційного суду Кіровоградської області від 04.08.2016 року, якою скасовано вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.02.2016 року стосовно ОСОБА_7 призначенням нового судового розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, з урахуванням вищевказаних висновків суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі від 04.08.2016 року, та відповідно до принципів верховенства права, презумпції невинуватості і забезпечення доведеності вини, а також в контексті застосування практики Європейського суду з прав людини, як джерела права, законно та обґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність правових підстав для повернення обвинувального акту спростовуються вищевикладеним, більш того повернення судом обвинувального акту прокурору не позбавляє його права після усунення викладених в ухвалі суду недоліків відстоювати свої правові позиції (ст. 22 КПК України).
Крім того, обвинувальний акт, який буде чітко сформульований, за своїм змістом та обсягом пред`явленого обвинувачення, на думку колегії суддів лише сприятиме всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню всіх обставин кримінального провадження, та його судового розгляду в розумні строки і в межах висунутого обвинувачення.
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали суду, а рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.03.2017 року, якою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч.2 ст. 364-1 КК України повернуто прокурору Петрівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури для усунення порушень вимог КПК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4