УХВАЛА

14 березня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду змінити, застосувати щодо обвинуваченого ст. 75 КК України та встановити ОСОБА_5 іспитовий строк три роки.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 за ст. 121 ч. 1 КК України покарання у виді семи років позбавлення.
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано часткове визнання ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину та добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, у зв`язку з чим останній заявив в суді першої інстанції, що повністю пробачає ОСОБА_5 та претензій до нього немає.
Крім того, захисник ОСОБА_7 звертає увагу на те, що під час судового розгляду ним були надані документи, які позитивно характеризують особу обвинуваченого та підтверджують наявність на його утриманні малолітньої дитини. Апелянт зазначає, що хоча суд і послався на ці характеристики, проте фактично не взяв їх до уваги.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого злочину, виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування покарання, застосувавши до нього ст. 75 КК України.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також особі обвинуваченого.
На думку апелянта, суд, призначаючи ОСОБА_5 міру покарання, недостатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, наслідків, завданих діями обвинуваченого.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_5 був раніше неодноразово засудженим за вчинення умисних злочинів, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 червня 2015 року приблизно в 10 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_8 , реалізуючи умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи в руці розкладний ніж, наніс ним потерпілому удар в груди з правого боку, спричинивши ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 . Захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора. Обвинувачений ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого не підлягають задоволенню з наступних підстав

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, в повній мірі дотримався вимог закону.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 надав показання в суді першої інстанції, частково визнав свою вину та повідомив, що вчинив злочин на грунті раптово виниклих неприязних стосунків із потерпілим ОСОБА_8 .
Судом правильно визнано обставиною, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування потерпілому майнової шкоди, оскільки як зазначив сам ОСОБА_8 обвинувачений відшкодував йому матеріальну шкоду в розмірі 12000 грн.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Крім того, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів є безпідставними, оскільки як вбачається з вироку суду, ця обставина була предметом обговорення та врахована при ухваленні вироку.
Що ж стосується доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_5 неодноразово судимий і знову вчинив тяжкий злочин проти здоров`я особи.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за попередніми вироками не досягли своєї мети щодо виправлення обвинуваченого, відтак підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням немає.
Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливе лише за наявності двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують сутінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.
З урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, зокрема позитивну характеристику та наявність на утриманні малолітньої дитини, суд призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_5 покаранняє справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3