Справа № 761/5279/17
Провадження № 1-кс/761/3373/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність старшого слідчого з ОВС четвертого відділу управління розслідування кримінальних проваджень ГСУ ФР ДФС України ОСОБА_5 звернувся гр. ОСОБА_4 .

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що він є власником майна, яке 28.12.2016 тимчасово вилучене вказаним слідчим під час обшуку у ході розслідування кримінального провадження № 120 150 400 300 002 92.

Прагнучи отримати своє майно, заявник 07.02.2017 звернувся до слідчого ОСОБА_5 з клопотанням про повернення тимчасово вилученого, оскільки ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.12.2016 про дозвіл на проведення обшуку не передбачала вилучення комп`ютерної техніки, яка не відповідає визначеним вказаним судовим рішенням критеріям.

Попри зазначене, на день звернення з скаргою заявник не має інформації про результати розгляду вказаного клопотання.

Наведене ОСОБА_4 вважав бездіяльністю, у зв`язку з цим просив визнати цю бездіяльність неправомірною, покласти на слідчого обов`язок розглянути клопотання, прийнявши відповідне процесуальне рішення, та повідомити заявника про результати розгляду.

У судовому засіданні з розгляду скарги представник власника тимчасово вилученого майна адвокат ОСОБА_3 наполягала на задоволенні скарги з підстав, які в ній наведені.

Слідчий ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки суд не повідомив. Зазначене відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, надані матеріали, дійшов висновку про таке.

Пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України визначений перелік осіб, яким надано право під час досудового розслідування оскаржити бездіяльність слідчого щодо нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк. До таких осіб, серед інших, віднесений також володілець тимчасово вилученого майна.

Однак, процесуальні права та обов`язки такої особи кримінальним процесуальним законом прямо не визначені.

У той же час, згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення КПК не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження. До останніх віднесений принцип недоторканності права власності.

Відповідно до ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження має здійснюватися виключно на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку КПК. Згідно з цією ж нормою без судового рішення допускається тимчасове вилучення майна.

Як встановлено ч. 1 ст. 100 КПК речовий доказ, який був вилучений стороною кримінально провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків отримання його у порядку тимчасового доступу до речей та документів, а також у разі накладення на нього арешту.

Сукупність наведеного дозволяє дійти висновку, що під тривалим контролем слідчого у певному кримінальному провадженні можуть перебувати лише предмети, які визнані речовими доказами, за умови, що вони отримані на підставах ст. 160-166, 170-174 КПК.

Перебування у слідчого речей, відшуканих під час проведення обшуку, навіть за наявності прямого дозволу слідчого судді на їх вилучення, зобов`язує слідчого ініціювати вирішення їх подальшої долі у визначений процесуальним законом спосіб, тобто через накладення на них арешту.

Статтею 642 КПК врегульовані права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт її майна. Також встановлено, що права та обов`язки у такої особи виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

У разі ж зволікання прокурора з ініціюванням накладення арешту, вказана вище особа суттєво та упродовж тривалого часу буде обмежена у можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися вилученим речами, що беззаперечно є порушенням її права власності.

Виходячи з загальних засад кримінального провадження, у тому числі закріпленому ст. 24 КПК принципу забезпечення права на оскарження процесуальної бездіяльності, особа, у якої вилучене майно може користуватися правами третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт майна.

Третя особа на стадії досудового розслідування має права підозрюваного в частині, що стосуються арешту майна.

Враховуючи, що підозрюваний має право подавати клопотання, таким же правом наділений і володілець тимчасово вилученого майна.

Сукупність наведених чинників згідно з ст.220 КПК зобов`язувала слідчого у триденний строк розглянути клопотання та у разі відмови у його задоволенні вимагала прийняття процесуального рішення у формі постанови.

Відсутність у заявника на день звернення зі скаргою постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання свідчить про допущену останнім бездіяльність.

Доводи скарги щодо не розгляду клопотання слідчим не спростовані та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Ухилення від розгляду клопотання протягом триденного строку не звільніє слідчого від вказаного обов`язку у подальшому.

Враховуючи зазначене, допущена бездіяльність має триваючий характер, тобто має місце на день розгляду скарги.

Вирішуючи питання щодо визнання бездіяльності протиправною, слідчий суддя відмічає, що ч. 2 ст. 307 КПК визначені види рішень, які слідчий суддя має право прийняти за наслідками розгляду скарги.

Оскільки право визнання бездіяльності протиправною чинний кримінальний процесуальний кодекс слідчому судді не надано, вимоги скарги у цій частині не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають.

Сукупність наведеного приводить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 642, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобов`язати старшого слідчого з ОВС четвертого відділу управління розслідування кримінальних проваджень ГСУ ФР ДФС України ОСОБА_5 або іншого слідчого, якими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 150 400 300 002 92, розглянути клопотання ОСОБА_4 від 07.02.2017.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1