Номер провадження: 11-кп/785/467/17
Номер справи місцевого суду: 496/3271/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2017 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000807 від 16.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, -

встановив:
19.09.2016 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000807 від 16.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 КК України.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2017 року вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення невідповідністю обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а саме: до обвинувального акту не долучена розписка підозрюваної про отримання копії обвинувального акту. А з доданих до суду матеріалів не вбачається безпосередня умисна відмова ОСОБА_8 та її захисника від отримання копії обвинувального акту.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями вимог КПК України, просить її скасувати і направити обвинувальний акт на новий розгляд до Біляївського районного суду Одеської області.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що ним неодноразово здійснювались спроби вручення обвинувального акту підозрюваній та її захиснику, був здійснений виїзд за місцем проживання ОСОБА_8 , з метою подальшого вручення їй копії обвинувального акту, з попереднім повідомленням в телефонному режимі про час прибуття, однак в указаний час підозрювана була відсутня за місцем проживання. З метою підтвердження вказаних фактів прокурором ОСОБА_7 в присутності понятих було застосовано відеофіксацію. Аналогічні дії були проведені прокурором при спробі вручення обвинувального акту захиснику ОСОБА_9 , однак, її також не виявилось за місцем мешкання.

Також прокурор зазначає, що направляв копії обвинувального акту та реєстру матеріалів поштою на адресу підозрюваної ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 про що зазначено в доданих до обвинувального акту матеріалах (а.с. 60, 63) повідомленнях про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; дослідивши обвинувальний акт та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України, передбачені вимоги яким повинен відповідати обвинувальний акт та можливість повернення його прокурору у разі його невідповідності вимогам передбачених цією статтею.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, воно є неконкретним та незрозумілим, що є перешкодою для судового розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, як зазначено п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що прокурор безпідставно направив обвинувальний акт без розписки підозрюваної про отримання його копії, оскільки такий випадок передбачений лише при здійсненні спеціального судового розслідування, що закріплено главою 24-1 КПК України.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що прокурором не виконані в повному обсязі вимоги ст. 291 КПК України, тому складання прокурором відповідного обвинувального акту не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинуваченої на захист, оскільки копію обвинувального акту ні вона, ані її захисник не отримали в передбачений чинним законодавством спосіб, сам обвинувальний акт не є належним та допустимим процесуальним документом, складеним відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають прийняттю судом першої інстанції обвинувального акту до свого провадження, а також повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про наявність обставин, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .

Разом з цим, апеляційним судом встановлені інші обставини, які унеможливлювали призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , але на які районний суд не звернув уваги, та, приймаючи рішення про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, не зазначив в своїй ухвалі.

Як вбачається з обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення містять посилання на докази, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, зокрема на висновок судово-медичної експертизи, що суперечить вимогам ч.4 ст.291 КПК України.

Наведене порушення свідчить про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, ст.9 ч.6, ст.ст. 21, 22, ч.4 ст.291 КПК України, визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, а з урахуванням положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу - змінити, доповнивши мотивувальну частину ухвали районного суду недоліками обвинувального акту, які є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, встановленими апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 291, 404, 405, 407, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000807 від 16.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - змінити.

Доповнити мотивувальну частину ухвали районного суду недоліками обвинувального акту, які є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, встановленими апеляційним судом, які викладені в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4