Ухвала іменем україни 08 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_4 , на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0005020 щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком засуджено:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка, Маньківського р-н., Черкаської обл., проживаючого по АДРЕСА_1 ., раніше судимого: 11 березня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком на 2 роки згідно з ст.75 КК України,

за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_5 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирішено питання про судові витрати у кримінальному провадженні.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 6 місяців. Вирок щодо останнього в апеляційному порядку не оскаржувався.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28 квітня 2016 року близько 3 години в АДРЕСА_2 незаконно заволодів транспортним засобом повторно. При цьому ОСОБА_5 відчинив двері належного ОСОБА_7 автомобіля марки ''Mitsubishi L300" з номерним знаком НОМЕР_1 вартістю 41921 гривня, проник в салон на місце пасажира, надав ОСОБА_6 , який не був обізнаний в його намірах, ключ для замка запалення і попросив керувати цим автомобілем, оскільки сам керувати не вміє і посвідчення водія не має. ОСОБА_6 прохання ОСОБА_5 виконав і керував згаданим автомобілем в присутності останнього до бул. Перова, а потім до вул. Бориспільської, де на АЗС "WOG" біля 16 години того ж дня ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були затримані працівниками поліції.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 рокустосовно ОСОБА_5 залишено без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_4 без задоволення.
У касаційні скарзі прокурор просить оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування наведеного вказує, що судами обох інстанцій належним чином не обґрунтовано рішення в частині не призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна відповідно до ч. 2 ст. 59КК України.

І як на підставу прокурор зазначає, що судами залишено поза увагою ознаки, що характеризують особу засудженого, який раніше судимий за злочини проти власності, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив під час іспитового строку новий злочин. Вважає, що апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки не дав належної та обґрунтованої відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора в частині незастосування додаткового покарання, чим порушив його право на об`єктивний та неупереджений розгляд провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Санкція частини 2 статті 289 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування та не є обов`язковим для суду.
Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначені засудженому основного покарання та вирішенні питання щодо не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, попередню судимість, дані про особу засудженого, визнав щире каяття, як пом`якшуючу обставину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що був відсутній матеріальний зиск від заволодіння автомобілем, який був знайдений в той же день та повернутий власнику.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливість не призначати засудженому додаткове покарання у виді конфіскації майна за вчинений ним злочин.
При розгляді апеляційної скарги заступника прокурора суд апеляційної інстанції її доводи щодо непризначеного додаткового покаранняперевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши, що обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання і підстав для призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна не знайшов. При цьому апеляційний суд врахував та належним чином перевірив і ті обставини, на які є посилання в касаційній скарзі. Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Інших порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Тому, підстав для задоволення скарги та скасування судових рішень з мотивів викладених у касаційній скарзі заступника прокурора, колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за його скаргою слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_4 , на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3