АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/401/17 Справа № 205/2323/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та заявника ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотань про зарахування строку попереднього ув`язнення, -

встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_9 про зарахування строку попереднього ув`язнення за вироком судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 26 вересня 1997 року.

Своє рішення суд вмотивував тим, що останній є особою, до якої вимоги ч. 5 ст. 72 КК не застосовуються, у зв`язку з тим, що вироком він засуджений до довічного позбавлення волі, яке не є тотожнім до покарання у виді позбавлення волі, у разі засудження, до якого застосовуються вказані вимоги закону.
В апеляції захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання задовольнити та зарахувати засудженому строк попереднього ув`язнення 1 рік 2 місяці 16 днів.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вимоги ч. 5 ст. 72 КК України не містять обмежень щодо застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Вважають, що застосування вказаних вимог закону відповідає КК в якій закріплено принцип зворотної дії закону в часі у випадках, коли він пом`якшує, юридичну відповідальність особи.

Під час апеляційного розгляду захисник та заявник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляції та просили задовольнити її в повному обсязі. Апелянт не заперечував проти проведення судового розгляду без участі засудженого, який належним чином про місце, дату та час розгляду повідомлений.

Згідно вимог ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, враховуючи, що участь засудженого не є обов`язковою, колегія вважає за можливе слухати справу за його відсутністю.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги та просив ухвалу залишити без змін.

Заслухав суддю-доповідача, думку захисника, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається зі змісту наданих матеріалів ОСОБА_10 вироком судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду 26 вересня 1997 року засуджено за ст. 140 ч. 3, ст. 142 ч. 2, ст. 145 ч. 2, ст. 93 п.п. «а», «к», 42 КК України (1960р.) до смертної кари розстрілу з конфіскацією усього майна.

Ухвалою Дніпропетровського обласного суду 30 травня 2000 року покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі з конфіскацією усього майна.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених законом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що довічне позбавлення волі не є тотожнім із покаранням у виді позбавлення волі.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року визначено, що він застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю та застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою.

Із роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих вимог вказаного Закону вбачається, що правила, закріплені у ст. 72 КК розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання.
З урахуванням вказаних обставин справи, беручи до уваги зазначені вимоги закону, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що правила, закріплені у ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься.
Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляції, які зводяться до особистого тлумачення норм закону України про кримінальну відповідальність, а оскільки ОСОБА_10 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, то підстави зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у виді довічного позбавлення волі відсутні.
Рішення суду першої інстанції постановлене за результатами розгляду клопотання ОСОБА_10 та його захисника відповідає вимогам ст. 370 КПК є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Під час апеляційного перегляду підстав для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.
Керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотань про зарахування строку попереднього ув`язнення без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4