УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/363/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №278/363/16-к за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2017 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати, як незаконний та необґрунтований, а кримінальне провадження закрити, так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого, скасувавши запобіжний захід обраний ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню.
В зміненій та доповненій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважає, що вказаний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які не знайшли свого підтвердження сукупністю належних, достатніх і допустимих доказів, та допущених судом під час розгляду даного провадження істотних порушень чинного кримінального процесуального законодавства, яке призвело до помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у скоєнні даного кримінального правопорушення. Звертає увагу на те, що часткове визнання ОСОБА_11 своєї вини у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети їх збуту (лише для власного споживання) не є тією обставиною, яка виключала необхідність дослідження судом доказів та перевірки їх на допустимість. Наголошує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заперечували факт збуту ОСОБА_11 їм наркотичного засобу та пояснювали, що їм нічого не було відомо про наявність у рюкзаку ОСОБА_11 наркотичних засобів, і останній ними їх не пригощав. Крім того, кожен із них пояснив, що вони самі окремо від ОСОБА_11 і не залежно один від одного раніше (за кілька днів до часу їх затримання) вживали наркотичні засоби. Посилаючись на це, зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні жодні об`єктивні, прямі докази, які б спростовували такі показання засудженого ОСОБА_11 та цих свідків.
Суд першої інстанції у вироку на підтвердження вини ОСОБА_11 в умисному збуті наркотичних засобів послався на відповідні письмові докази, а саме - протокол огляду місця події від 23.09.2015 р., протокол огляду місця події від 24.09.2015 р., результати аналізів Житомирського обласного наркодиспансеру від 28.10.2015 р. №147, 147, 148, 149, однак в порушення вимог ст.94 КПК України, належно не перевірив, чи були вони здобуті органом досудового слідства з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, тобто не дав їх оцінки з точки зору їх допустимості і належним чином не перевірив кожен із них на відповідність вимогам ст.ст.87, 97, 233, 234 КПК України.
Також, зазначає, що висновки експерта не можуть ґрунтуватися на доказах, які здобуті з істотним порушенням вимог КПК та визнані судом недопустимими. Тому, посилаючись на ч.1 ст.87 КПК та ч.5 ст.101 КПК, вважає, що підлягають визнанню недопустимими і висновки експертів №2/293 від 09.10.2015р. та № 2/295 від 07.10.2015р., предметом дослідження яких були речовини, які були виявлені та вилучені під час проведення вказаних незаконних слідчих дій.
Допущені слідчим порушення вимог чинного законодавства щодо порядку вилучення речових доказів та складання процесуальних документів (протоколи огляду місця події від 23.08.2015 р. та 24.09.2015 р.) являється безумовною підставою для визнання таких речових доказів недопустимими.
Звертає увагу і на те, що з 23 год. 55 хв. 23.09.2015р., відповідно до вимог ч.1 ст.42 КПК України, ОСОБА_8 , набув статус підозрюваного по підозрі у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.309, 307 КК України, і саме в цей час слідчий відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.20 КПК зобов`язаний був негайно роз`яснити йому його права, передбачені ч.3 ст.42 КПК, в т.ч. і право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника, чого не відбулося, чим порушено право ОСОБА_15 на захист.
Посилаючись на те, що витяг із ЄРДР від 24.09.2015р., який підтверджував факт виконання слідчим вимог ст.214 КПК, та який надавав би слідчому право на початок досудового слідства, у матеріалах судової справи взагалі відсутній, зазначає, що достовірно не відомо о якій годині, хвилині та секунді 24.09.2015р. слідчим була внесена до ЄРДР інформація про факт виявлення ознак кримінального правопорушення, після чого у нього виникали законні права на збирання відповідних доказів шляхом проведення відповідних слідчих дій.
Крім того, визнаючи допустимими доказами довідки №578-581 від 02.10.2015р., що є виписками із медичних карток амбулаторних (стаціонарних) хворих, та обґрунтувавши ними свій висновок про доведеність вини ОСОБА_11 в умисному збуті ним наркотичних засобів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , суд також не дав їм належну оцінку з точки зору їх допустимості, оскільки, як вбачається із матеріалів справи дані виписки були витребувані прокурором не у спосіб, визначений чинним КПК та поза межами досудового розслідування даної справи, у зв`язку з чим під час виконання вимог ст.290 КПК стороні захисту не були відкриті.
Як вбачається із журналу судового засідання речові докази по даній справі судом взагалі не оглядалися у зв`язку з тим, що прокурор не вважав за потрібне надати їх суду для огляду та приєднати до матеріалів справи в якості речових доказів. Тобто, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_11 у незаконному зберіганні як без мети збуту так і з метою збуту наркотичних засобів, а також в умисному їх збуті ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , без їх безпосереднього дослідження, суд істотно порушив вимоги ч.2 ст.23 КПК України.
В порушення вимог ч.3 ст.290 КПК України, стороною обвинувачення під час відкриття матеріалів справи не був наданий доступ стороні захисту до вказаних речових доказів для їх огляду з можливістю відобразити їх відповідним чином, у зв`язку з чим виходячи із вимог ч.12 цієї ж статті, суд також не мав права допустити відомості, що містяться у них як докази.
Також, зазначає, що стороні захисту судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в клопотанні про допит свідка, а саме оперуповноваженого СКР МРВ Житомирського району ОСОБА_19 , якого слід допитати, чому він направлення ОСОБА_13 видав 24.07.2015 року, та якими нормативно правовими актами він користувався під час направлення осіб на освідування.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.309 КК України - 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.307 ст.59 КК України - 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.1 ст.70, ст.59 КК України, остаточно шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, однак безпідставно виключив кваліфікуючу ознаку, вчинення злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.309 КК України. Крім того, суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував діяння ОСОБА_8 з ч.2 ст.309 на ч.1 ст.309 КК України виключивши кваліфікуючу ознаку вчинення злочину особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст.307 КК України, та безпідставно застосував ч.4 ст.309 КК України звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із проходженням лікування.
Вважає, що в діях обвинуваченого наявний спеціальний вид повторності за кваліфікуючими ознаками, вчинення злочину, особою яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.309, ст.307 КК України, а тому дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.309 та ч.2 ст.307 КК України, що відповідає вищевказаним положенням закону та роз`ясненням Пленуму ВС України.
Судом в порушення вимог ч.12 ст.290 КПК України взято до уваги як доказ, довідку видану обласним наркологічним диспансером Житомирської обласної ради від 12.10.2015 про те, що ОСОБА_8 в період з 01 по 12.10.2015 добровільно пройшов курс стаціонарного лікування в наркологічному диспансері, яка відповідно до ч.6 ст.290 КПК України не була відкрита стороні обвинувачення.
Посилаючись на норми ч.4 ст.309 КК України, ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 із послідуючими змінами, п.23 постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №4, прокурора вважає, що судом під час вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності під час судового розгляду не дотримано вимог кримінального закону, оскільки встановлено те, що ОСОБА_8 не хворів на вказане захворювання, оскільки діагноз «наркоманія» обвинуваченому медичним закладом не ставився і стороною захисту відповідні докази з даного приводу в суд надані не були.
Судом в порушення вимог ст.86 КПК України необґрунтовано визнано недопустимим доказом протокол тимчасового доступу до документів по причині того, що даний доступ здійснено за ухвалою суду в іншому провадженні, при тому, що у протоколі зазначено перелік ухвал за якими здійснено доступ до відповідної інформації, а саме вказано номера судових справ серед яких, 6 винесені Богунським районним судом та 1 винесена Житомирським районним судом у справі щодо ОСОБА_8 за № 278/363/16к від 04.10.2016, що вказано і в описі вилучення документів, однак, особою, яка проводила вилучення помилково не вказано, що це саме ухвала Житомирського районного суду, однак записано її номер.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України на підставі ч.4 ст.309 КК України, а кримінальне провадження щодо нього в цій частині закрито.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Початком строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 визначено день набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили обрано обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.
Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дня взяття під варту по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 3152 грн.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, у серпні-вересні 2015 року у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне придбання, перевезення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс» як з метою збуту, так і без такої мети.
Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_8 на початку вересня 2015 року в денний час за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 через мережу «Інтернет» замовив на сайті «Psilab.cc» особливо-небезпечний наркотичний засіб «канабіс» та здійснив його оплату в сумі 950 грн. через термінал по системі EasyPay.ua.
4 вересня 2015 року в денний час ОСОБА_8 отримав у відділенні № 5 Нової Пошти (м. Житомир, вул. Б. Тена, 9) пакунок, в якому знаходилась невстановлена кількість, однак більше 51,32 г особливо-небезпечного наркотичного засобу «канабіс», який згідно Списку № 1 Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин i прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.
Зазначений пакунок з «канабісом» ОСОБА_8 перевіз громадським транспортом до смт Новогуйвинське Житомирського району та переніс до невстановленого місця у лісі поблизу смт Новогуйвинське, де залишив незаконно зберігати частину канабісу в невстановленій кількості, однак більше 35,68 г, як з метою збуту, так і без такої, а іншу частину канабісу масою 15,640 г переніс до вищевказаного місця свого проживання, де незаконно зберігав його для особистого вживання до 24.09.2015, коли його було вилучено під час огляду квартири працівниками міліції.
Продовжуючи свої дії, 23.09.2015 у невстановлений час ОСОБА_8 , перебуваючи у невстановленому місці в лісі поблизу смт Новогуйвинське, з двох пляшок із полімерного матеріалу зробив пристрій для вживання «канабісу», за допомогою якого вжив шляхом куріння невстановлену кількість канабісу, а іншу його частину у невстановленій кількості, однак більше 35,68 г, з метою збуту розфасував у 17 зіп-пакетиків та в згорток з купюри номіналом 10 грн., які поклав до свого рюкзаку разом з пристроєм для вживання канабісу та в той же день переносив вулицями смт Новогуйвинське, а в подальшому незаконно перевіз в автомобілі «Mercedes-Bens c180» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_13 із смт Новогуйвинське до автодороги поблизу с. Барашівка Житомирського району.
Знаходячись на узбіччі вказаної автодороги на відстані 1500 метрів від автодороги «Київ-Чоп», ОСОБА_8 в той же день близько 23 години за допомогою виготовленого в той день раніше пристрою для вживання «канабісу» в цей час та місці пригостив ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 цим наркотичним засобом у невстановленій кількості шляхом паління.
Іншу частину «канабісу» в кількості 35,68 г, розфасовану у 17 зіп-пакетиків та в згорток грошової купюри номіналом 10 грн., ОСОБА_8 поклав у багажне відділення автомобіля «Mercedes-Bens c180» д.н.з. НОМЕР_1 , та незаконно зберігав його з метою збуту до 23 вересня 2015 року, коли в період часу з 23 години 55 хвилин по 00 годину 30 хвилин 24 вересня 2015 року його було вилучено працівниками міліції в ході проведення огляду місця події.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого в підтримку своїх апеляційних доводів та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, яка просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно змісту ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В ході судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вказаних вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково та пояснив, що у вересні 2015 року замовив через мережу для особистого вживання канабіс, оплативши його вартість через термінал. У подальшому 3 вересня того року у відділенні Нової Пошти в м. Житомирі по вул. Бориса Тена отримав пакунок, частину з якого заховав у лісі неподалік місця свого проживання, а іншу частину переніс до місця свого проживання, де зберігав під диваном з метою особистого вживання до його вилучення 24.09.2015 працівниками міліції під час огляду місця події. 22.09.2015 частину захованого у лісі канабісу він вжив у лісі шляхом паління через виготовлений ним там же пристрій з двох пластикових пляшок, а іншу там же розфасував у понад 10 придбаних заздалегідь зіп-пакетів, які з метою переховання поклав у свій рюкзак разом із пристроєм, однак, будучи у стані наркотичного сп`яніння, про них забув та переніс додому. 23.09.2015 в Новогуйвинському він зустрівся із своїми знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , при цьому із собою він взяв рюкзак, в якому зберігались пакети з канабісом для особистого вживання та пристрій з двох пляшок. На прохання ОСОБА_14 з його дозволу взяли його автомобіль Мерседес, на якому поїхали в гідропарк м. Житомира, де зустріли ОСОБА_14 . В той же вечір на машині останнього вчотирьох пересувались вулицями Житомира, біля одного з ларьків зупинились для купівлі пива, і обвинувачений вивернув вміст рюкзака в багажник автомобіля, а після цього поклав рюкзак також до багажнику. Близько 23-24 години, коли до них звернулися працівники поліції, то він добровільно показав, де зберігав канабіс, а у подальшому добровільно показав місце вдома, де зберігав решту канабісу. Разом з цим, ОСОБА_8 категорично заперечив інкриміновану органом обвинувачення мету збуту придбання, перевезення та зберігання канабісу, а також його спільне вживання 23.09.2015 зі своїми знайомими ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 заперечив свої попередні показання, щодо належності йому виявлених наркотичних засобів в автомобілі ОСОБА_14 . При цьому пояснив, що вказані наркотичні засоби належать свідку ОСОБА_12 . В ході досудового слідства та судового розгляду справи в суді першої інстанції він себе оговорив на прохання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Апеляційний суд погоджується з апеляційними доводами сторони захисту, що суд першої інстанції у вироку на підтвердження вини ОСОБА_11 в умисному збуті наркотичних засобів послався на відповідні письмові докази, а саме - протокол огляду місця події від 23.09.2015 р., протокол огляду місця події від 24.09.2015 р., результати аналізів Житомирського обласного наркодиспансеру від 28.10.2015 р. №147, 147,148, 149, однак в порушення вимог ст.94 КПК України, належно не перевірив, чи були вони здобуті органом досудового слідства з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства. Правильність оцінки у вироку цих доказів з точки зору їх допустимості, без належної їх перевірки на відповідність вимог ст.ст.87, 97 КПК України, викликає обґрунтовані сумніви, є передчасною, викладені з цього приводу висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.
Так, згідно до протоколу огляду місця події від 23.09.2015р., цей огляд був здійснений на підставі письмової згоди володільця автомобіля ОСОБА_17 , а згідно протоколу огляду місця події (квартири АДРЕСА_2 ) від 24.09.2015р., огляд був здійснений на підставі письмової згоди ОСОБА_8 , однак суд залишив поза увагою те, що згідно вимог ст.237 КПК огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, тобто, у відповідності до вимог ст.234 КПК, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук житла чи іншого володіння особи за результатами розгляду відповідного клопотання слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора. При цьому, стороною обвинувачення не було надано суду відповідних клопотань слідчого до слідчого судді з проханням надати дозвіл на огляд вказаних автомобіля та квартири, як не надано і відповідних ухвал слідчих суддів на проведення таких слідчих дій. Надані ж стороною обвинувачення суду письмові заяви ОСОБА_14 та ОСОБА_8 про те, що вони дають свою згоду на огляд автомобіля і квартири, не можуть замінити ухвалу слідчого судді, оскільки такі заяви згідно ч.1 ст.233 КПК надають право працівникам правоохоронних органів лише на проникнення до житла або іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, при цьому, наявність зазначених заяв не звільняла слідчого або прокурора від обов`язку звернутися з відповідними клопотаннями до слідчого судді на отримання дозволу на проведення таких оглядів вказаних автомобіля та житла.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заявила, що процесуальні дії проведені працівниками поліції та оформлені як протоколи огляду місця події від 24.09.2015 року вказаних автомобіля та квартири не мають ознак обшуку, а фактично були вилученням внаслідок добровільної видачі ОСОБА_8 наркотичних засобів.
Зазначені обставини проведення огляду місця події - транспортного засобу ОСОБА_14 та житла ОСОБА_8 , які як доказ мають вирішальне значення для встановлення істини в цьому кримінальному провадженні, судом першої інстанції не були належно досліджені. У зв`язку з цим, апеляційний суд погоджується з твердженнями прокурора, що для повного дослідження цих протоколів, необхідно здійснити допит як свідків вказаних в протоколах понятих та допит присутніх ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
На думку апеляційного суду, не достатньо перевіреними (з врахуванням ст.290 КПК, ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», п.23 постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів») в ході судового розгляду справи залишилися обставини проходження обвинуваченим ОСОБА_8 курсу стаціонарного лікування в наркологічному диспансері. У зв`язку з цим застосування судом першої інстанції норм ч.4 ст.309 КК України є непереконливим та передчасним.
Задля усунення вище наведених протиріч та встановлення дійсних фактичних обставин провадження необхідно провести повторне повне дослідження всіх доказів, про що ніхто з учасників кримінального провадження з таким клопотанням до апеляційного суду не звернувся.
З врахуванням того, що судом першої інстанції при розгляді провадження були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме змагальність сторін, а також допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, беручи до уваги, що такі порушення з вище наведених причин з врахуванням положень ст..404 КПК України неможливо усунути в апеляційному порядку, вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.7, ч.6 ст.9, 407, 410, 411, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з направленням провадження на новий судовий розгляд.
В ході нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вище наведену неповноту та разом з тим, належно дослідити з послідуючою відповідною оцінкою у рішенні інші питання (обставини складання протоколів огляду місця події з додатками від 24.09.2015, вилучення речових доказів, дотримання вимог ст.ст.208, 42, 214 КПК України тощо), на які звернено увагу в апеляційних скаргах сторони захисту та прокурора.
Вирішуючи питання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд з врахуванням вимог ст.177 КПК України вважає, що задля забезпечення обвинуваченим процесуальних обов`язків буде достатнім застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в Житомирському районному суді Житомирської області.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою скасувати.
Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк до 05.09.2017 р. із забороною залишати житло - кв. АДРЕСА_2 в період з 20 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., із покладанням обов`язків:
-не відлучатись із Житомирської області без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-утримуватись від спілкування із свідками по кримінальному провадженню ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :