Справа №585/3792/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/957/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в місті Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року про закриття провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 щодо зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Роменського міськрайоного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року закрито провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 щодо зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2003 року засуджений за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 185, ч. 2 п. 1 ст. 115 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. Вказаний вирок, набрав законної сили 27 січня 2005 року.

Положеннями частини 5 статті 72 КК України передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому необхідною і достатньою умовою застосування вище зазначених положень є призначення покарання у виді позбавлення волі, як строкового покарання, що дає можливість перевести попереднє ув`язнення у строк позбавлення волі, а призначення покарання у виді довічного позбавлення волі виключає таку можливість.

Крім того, в матеріалах провадження наявна ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення, в порядку ст. 72 ч. 5 КК України, яка в послідуючому ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 липня 2016 року залишена без зміни.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали суду та постановлення нової про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання. Свої вимоги мотивує тим, що Закон України від 26 листопада 2015 року № 838 VIII про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання не містить жодних обмежень пов`язаних з видом покарання, оскільки прикінцеві положення вказаного закону містять посилання на те, що він застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Тому вважає, що судом безпідставно зроблено дискримінаційний висновок стосовно того, що за призначеним йому покарання не може бути зроблено зарахування. Також зазначає, що серед судів першої інстанції є не однотипна практика з цього питання, і суди проводили зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання особам засудженим до довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про суть кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, засудженого та адвоката, які підтримали апеляційну скаргу засудженого, висновок прокурора, котрий вважав, що ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, а апеляційна скарга такою, що підлягає до часткового задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає до часткового задоволення.

Із матеріалів провадження вбачається, що вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2003 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 185, ч. 2 п. 1 ст. 115 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. Згідно розпорядження про виконання вироку від 13 квітня 2005 року, вирок набрав законної сили 27 січня 2005 року.

Статтею 51 КК України передбачено вичерпний перелік видів покарань, де зокрема в частині 2 п.п. 11,12 здійснено розмежування позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, відповідно.

Стаття 63 КК України розглядає позбавлення волі на певний строк, як ізоляцію засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України і є строковим покаранням.

Статтею 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і не має строкового виміру.

Кримінальним кодексом України здійснено чітке розмежування позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, як різних за свою суворістю покарань.

В статті 72 частині 1 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий, який визначено, позбавлення волі на певний строк.

Положеннями частини 5 статті 72 КК України передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому необхідною і достатньою умовою застосування вище зазначених положень є призначення покарання у виді позбавлення волі, як строкового покарання, що дає можливість перевести попереднє ув`язнення у строк позбавлення волі.

У даному випадку засудженому ОСОБА_6 призначено довічне позбавлення волі, що не є строковим покаранням, тому судом першої інстанції правильно зроблено висновок про неможливість застосування положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838 VIII відносно засудженого.

Крім того, колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції з приводу наявності в матеріалах провадження ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення, в порядку ст. 72 ч. 5 КК України та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 28 липня 2016 року, якою судове рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини справи «Желтяков проти України» від 09 вересня 2011 року вбачається, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності і полягає у тому щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Тому, повторне звернення засудженого з клопотанням, яке було предметом судового розгляду та апеляційного перегляду є ніщо інше як зловживання правом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно обставин провадження та неможливістю задоволення клопотання засудженого.

В той же час, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання засудженого направлене до суду про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання має розглядатися в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України. Проте, вказані положення статей КПК України передбачають, що суд першої інстанції за результатами розгляду клопотання може прийняти рішення про задоволення чи відмову у задоволенні клопотання і не передбачають рішення про закриття провадження.

Тому, колегія суддів вважає, що в цій частині апеляційна скарга засудженого підлягає до задоволення.

Так, суд першої інстанції посилаючись на положення ст. 284 КПК України при закритті провадження не врахував, що вказані положення закону не можуть бути застосовані оскільки в даному випадку підлягали застосуванню положення ст.ст. 537, 539 КПК України, які містяться в іншому розділі КПК України.

Разом з тим, беручи до уваги правильний аналіз матеріалів провадження судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає законних підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року, підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 418, 419, 539 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року, якою закрито провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання скасувати та постановити нову.

Клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2003 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4