Справа № 750/8753/15-к провадження № 11-кп/795/214/2017 Категорія - ч.1 ст.125 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження №0000844 від 08 лютого 2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 листопада 2016 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Чернігова,

яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

з участю:

прокурора ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 порушила питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення відносно неї виправдувального вироку.

В поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, порушив питання про скасування вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Просив призначити обвинуваченій покарання за частиною 1 статті 125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_6 зазначила, що її вина у вчиненому не доведена належними і допустимими доказами. В порушення вимог закону органом досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, які призвели до ухвалення неправосудного рішення. Заперечувала про наявність в її діях умислу на спричинення легких тілесних ушкоджень та зазначила, що від тривалого психічного насильства з боку потерпілої, стресу та переляку у неї виник стан афекту, а тому вона вчинила не типовий для неї вчинок. Такий її стан підтверджують як сама потерпіла так і свідки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав, що місцевий суд, при обранні виду та міри покарання, не правильно застосував положення статті 53 КК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачена підтримала вимоги свої апеляційної скарги та просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої, потерпіла погодилась з доводами апеляційної скарги прокурора щодо збільшення розміру штрафу та з вироком суду першої інстанції про визнання ОСОБА_6 винною у вчиненому.

Судом першої інстанції, встановлено, що 08 лютого 2015 року о 09.40 годині, ОСОБА_6 (на той час ОСОБА_10 ) знаходячись в обласному палаці дітей та юнацтві, що за адресою: місто Чернігів, проспект Перемоги, буд.112, умисно схопила двома руками ОСОБА_8 , вп`ялася нігтями правої руки в ділянку лівої щелепи потерпілої та різко смикнула рукою до себе, у результаті чого утворились тілесні ушкодження у вигляді численних подряпин лінійної та напівмісяцевої форми в ділянці нижньої щелепи зліва з переходом на підборіддя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, з викладених в ній підстав, та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, думку потерпілої які підтримали апеляційну скаргу прокурора і заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора підлягають задоволенню частково.

Статтею 370 КПК України, визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового і судового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, вина обвинуваченої підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка в ході судового розгляду підтвердила, факт спричинення їй 08 лютого 2015 року ОСОБА_11 тілесних ушкоджень руками на обличчі, пояснивши що з обвинуваченою у неї склались давні неприязні стосунки.

Зазначені потерпілою ОСОБА_8 обставини підтверджені в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_12 , яка показала, що з потерпілою і обвинуваченою особисто не знайома та безпосередньо бачила, як обвинувачена однією рукою тримала потерпілу за область горла, а іншою за обличчя так, що рука потрапила потерпілій до рота. З іншими людьми, що опинилися поруч, розняли їх. У потерпілої після цих подій на шиї були чи подряпини, чи припухлість.

Механізм та ступінь тяжкості ушкодження, спричинених потерпілій ОСОБА_8 , підтверджується висновком експерта № 96 від 10 лютого 2015 року, згідно якого, у потерпілої наявні тілесні ушкодження у вигляді численних подряпин лінійної та напівмісяцевої форми в ділянці нижньої щелепи зліва з переходом на підборіддя, котрі виникли від дії тупих предметів, могли утворитись 08 лютого 2015 року, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.к.п. 192-193).

Окрім того, вина обвинуваченої підтверджується й наявними в матеріалах провадження іншими письмовими доказами, зокрема протоколом слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_8 , та свідка ОСОБА_12 , які однаково описували обставини нанесення обвинуваченою ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (а.к.п.194-196).

Доводи ОСОБА_6 про непричетність до кримінального правопорушення, судом першої інстанції ретельно перевірялися в сукупності з іншими вищевказаними доказами, які спростовують ствердження обвинуваченої щодо її невинуватості.

Твердження обвинуваченої, щодо перебування її в стані афекту, ймовірно спровокованого тривалим психічним насильством з боку потерпілої, стресу та переляку, є необґрунтованими.

З огляду на наведене, судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупності доказів з достатності взаємозв`язку.

Доводи прокурора про не правильне застосування судом першої інстанції положень статті 53 КК України при визначенні розміру покарання, заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 2 статті 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Санкцією частини 1 статі 125 КК України встановлено покарання, зокрема у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За таких обставин суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у виді штрафу в розміні двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень не дотримався вимог статті 53 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_6 просила звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно частини 2 статті 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція частини 1 статті 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року, у зв`язку з чим злочин, передбачений частиною 1 статті 125 КК України є злочином невеликої тяжкості, відповідно до частини 2 статті 12 КК України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України суд закриває провадження у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами статті 417 КК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КК України, скасовує вирок суду і закриває кримінальне провадження.

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнана винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, яке вона вчинила 08 лютого 2015 року, тобто після вчинення даного кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минуло більше двох років.

З огляду на наведене, враховуючи, що з часу вчинення ОСОБА_6 злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, минуло два роки, вирок місцевого суду підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження та звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності із закінченням строків давності.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 листопада 2016 року, задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 , скасувати.

На підставі статі 49 КК України ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4