справа № 208/1883/17
№ провадження 1-кс/208/601/17
УХВАЛА
Іменем України

10 квітня 2017 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна,-
Слідчий звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, просив суд накласти арешт на документи та майно, вилучені під час обшуків 07.04.2017р.
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, просив його задовольнити.
Суд, вислухавши слідчого, вивчивши надані суду матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав:
З матеріалів клопотання та досудового розслідування вбачається, що 09.12.2016р. до СВ Кам`янського ВП звернувся ОСОБА_4 з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 09.12.2016р. до СВ Кам`янського ВП звернувся ОСОБА_4 з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.
Таким чином ТОВ «Кей-Колект» має виключне право як правонаступник іпотекодержателя, на звернення стягнення на предмет Іпотеки.
Згідно заяви, направленої до органів нотаріату службовими особами ТОВ «Кей-Колект» було отримано інформаційну довідку №69652162 від 04.10.2016р. щодо майнового комплексу Дніпродзержинської швейної фабрики, розташований за адресою: Дніпропетровська область м. Дніпродзержинськ, вул. Спортивна, буд. №36, відповідно до якої підставою для припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження вищевказаного майна державним реєстратором ОСОБА_6 стало рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, від 26.10.2010 у справі №208/5824/10-ц.
Однак згідно відповіді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська вих. №1/330/16 від 13.12.2016 встановлено, що в провадженні Заводського районного суду цивільна справа №208/5824/10-ц не перебувала, відповідно будь-які рішення, зокрема від 26.10.2010р. по даній справі не ухвалювались.
Також встановлено, що 07.04.2016 ОСОБА_5 було відчужене вищезазначене майно шляхом внесення до статутного фонду ТОВ «Локальні Іновації», та в подальшому поділено на частки як внески до статутних фондів ТОВ «Допоміжна автостоянка» (3/50 часток), ТОВ «Виробничий корпус» (7/25 часток) та ТОВ «Фабрика на Спортивній» (33/50 часток)
В свою чергу 20.04.2016 службовими особами ТОВ «Локальні Іновації» було поділено отримане майно на частки та шляхом здійснення внесків до статутних фондів перереєстровано право власності на ТОВ «Фабрика на Спортивній», ТОВ «Допоміжна автостоянка», ТОВ «Виробничий корпус».
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №69652162 від 04.10.2016, на підставі протоколу зборів ТОВ «Локальні іновації», серія та номер №3 виданий 18.04.2016, видавник ТОВ «Локальні іновації», акт приймання передачі, серія та номер: б/н, виданий 18.03.2016 видавник ТОВ «Локальні іновації» приватним нотаріусом ОСОБА_8 було зареєстровано 3/50 частки за ТОВ «Допоміжна автостоянка», згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29377553 від 22.04.2016 (номер запису про право власності: 14283611); 7/25 частки за ТОВ «Виробничий корпус», згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29377277 від 22.04.2016 (номер запису про право власності: 14283406); 33/50 частки за ТОВ «Фабрика на Спортивній», згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29376759 від 22.04.2016 (номер запису про право власності: 14282965).
Таким чином ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_5 , зловживаючи своїми повноваженнями, діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди, використовуючи всупереч інтересам юридичної особи приватного права свої повноваження, припинила обтяження накладене при посвідченні договору іпотеки та припинила іпотеку майнового комплексу "Дніпродзержинська швейна фабрика", в наслідок чого ОСОБА_5 на підставі вказаного рішення суду в подальшому повторно зареєстрував право власності на вказаний комплекс та заволодів вказаним майном, завдавши майнової шкоди в сумі 175 000,00 доларів США.
В ході проведення обшуку за вищевказаними адресами виявлено та вилучене наступне:
Зі змісту ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч.3 вказаної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт з метою запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, так як вищенаведене майно, яке має ознаки речових доказів, має бути використано при проведенні слідчих дій, а саме: проведення почеркознавчої та комп`ютерно-технічної експертизи, що є важливим для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні слідчим доведено, що незастосування арешту вилучених документів та майна може призвести до їх подальшого приховування, знищення, пошкодження, псування, що ускладнить розслідування.
Слідчий суддя вважає, що вказані в клопотанні документи та майно відповідають критеріям ст.167 КПК України та положенням ст.170 КПК України, а тому вбачаються підстави для накладення на нього арешту з метою збереження речових доказів.
Відповідно до статті 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.
Згідно з вимогами статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Встановивши, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, та беручи до уваги, що незастосування арешту зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, пошкоджене чи знищене, суд вважає, що надання дозволу на арешт майна надасть можливість для повного та неупередженого розслідування кримінального провадження.
Керуючись ст. ст.167, 170-175 КПК України:
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1