В И Р О К
іменем України
"13" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю захисника: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва кримінальне провадження №0009439 від 03 липня 2016 року за обвинувальним актом по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого неофіційно вантажником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
15.07.1997 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ст.142ч.1, ст.141ч.2, ст.206ч.2 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 30.08.1999 року вироком Дарницького районного суду міста Києва за ст.140ч.2, ст.206ч.2, ст.208 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
20.11.2003 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ст.186ч.2 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням ст.71 КК України (в редакції 2001 року) на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
23.12.2014 року вироком Березанського міського суду Київської області за ст.382ч.1 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням ст.71 КК України (в редакції 2001 року) на 1 рік 1 місяць позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 29.12.2015 року на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 21.12.2015 року умовно-достроково на 2 місяці 28 днів,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 03 липня 2016 року, приблизно о 03 годині 15 хвилин, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , помітив раніше незнайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проходили повз будинок АДРЕСА_2 , при цьому у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення, належного ОСОБА_6 майна, а саме: жіночої сумки останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи повторно, підійшов до громадянки ОСОБА_7 , привітався, та одразу завдав удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_6 , від якого остання впала на землю. Побачивши це, ОСОБА_7 схопила ОСОБА_5 за одяг для запобігання протиправним діям останнього, при цьому ОСОБА_5 завдав два удари в обличчя ОСОБА_7 .

Діючи далі, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_6 та завдав їй декілька ударів ногою по тулубу, після чого, подолавши, таким чином волю потерпілої до опору, ОСОБА_5 з метою відкритого повторного заволодіння чужим майном, підняв з землі, належну потерпілій ОСОБА_6 сумку, вартістю 500 гривень, в якій знаходилось наступне майно: запальничка, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, а також пакунок соку, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, а всього на загальну суму 500 гривень 00 копійок, однак, виконавши всі дії, які ОСОБА_5 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки на крики потерпілої про допомогу відгукнулось двоє перехожих, у зв`язку з чим ОСОБА_5 викинув сумку та почав тікати, але невдовзі був затриманий.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав, вищезазначені обставини підтвердив та пояснив, що дійсно 03 липня 2016 року, приблизно о 03 годині 15 хвилин, він, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , помітив раніше незнайомих жінок, якими виявились в подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , при цьому він вирішив відкрито заволодіти жіночою сумкою ОСОБА_6 . З цією метою, він підійшов до ОСОБА_7 , привітався, після чого, одразу завдав удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_6 , від якого вона впала на землю. Побачивши це, ОСОБА_7 схопила його за одяг, а він, в свою чергу, у відповідь на це завдав два удари в обличчя ОСОБА_7 , після чого підійшов до ОСОБА_6 і завдав їй декілька ударів ногою в область тулуба. Далі, він підняв із землі сумку потерпілої ОСОБА_6 , якою намагався відкрито заволодіти, однак на крики потерпілої про допомогу відгукнулось двоє перехожих, у зв`язку з чим він викинув сумку та почав тікати, але невдовзі був затриманий.

Свою винність ОСОБА_5 визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, послався на те, що вчинив злочин, оскільки був в скрутному матеріальному становищі. При цьому пояснив, що зробив для себе відповідні висновки, а також зазначив, що з доказами зібраними у кримінальному провадженні згоден повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Крім того, зазначив, що майно потерпілій повернуто, будь-яких матеріальних претензій остання до нього не має.

Дані обвинуваченим ОСОБА_5 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також даних протоколів огляду місця події, даних протоколу одночасного допиту осіб, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Винність ОСОБА_5 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, поєднане з насильтвом, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, працює неофіційно, раніше неодноразово судимий, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд визнає рецидив злочинів.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненного ОСОБА_5 злочину, який відноситься до тяжких злочинів, обставин справи, вищезазначених даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, враховуючи поряд з цим, що ОСОБА_5 , маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, вчинив новий корисливий тяжкий злочин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність, а тому вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, в редакції, що діє на момент постановлення вироку, зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту фактичного затримання останнього до набрання вироком законної сили тобто з 03.07.2016 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речових доказів немає.

Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,-

засудив:
ОСОБА_5 визнати виним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання за цей злочин у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної Пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області залишити без зміни до набрання вироком законної сили та вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту затримання з 03.07.2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту фактичного затримання останнього до набрання вироком законної сили тобто з 03.07.2016 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речових доказів немає.

Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: