Справа № 183/4303/16
№ 1-кп/183/786/16
В И Р О К
іменем України
01 грудня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000654 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. ст. Тополі Дворічанського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, з середньою-спеціальною освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

в с т а н о в и в :
На підставі Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_4 було призвано на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації та наказом № 85 від 23.03.2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду водія роти матеріально-технічного забезпечення. Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, положення статей 402 - 405, 407 - 411, 413, 418 - 421, 425, 426, 428, 435 Кримінального кодексу України було викладено в новій редакції, яка посилює відповідальність за вчинення військових злочинів в умовах особливого періоду.

18 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті ухилитися від військової служби взагалі, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 і в інших місцях, та продовжував ухилятися від військової служби до 05 липня 2016 року. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення військовослужбовцем військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що в лютому 2015 року був призваний на військову службу за мобілізацією та 28.02.2015 року він був направлений для проходження служби до 93 бригади в АДРЕСА_2 . В березні 2015 року він був переведений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 (омб « ІНФОРМАЦІЯ_2 »). В червні 2015 року разом з військовою частиною перебував в зоні проведення антитерористичної операції, де проходив службу кухарем. В липні 2015 року разом з військовою частиною перебував в АДРЕСА_2 , і 18.07.2015 року самовільно без дозволу командування залишив військову частину та на маршрутному транспорті вирушив до себе додому в Харківську область. Залишив військову частину через небажання продовжувати військову службу та на ґрунті постійної втоми на службі, негативного ставлення командирів до нього та невиплати грошового утримання у повному обсязі. З цих причин він вирішив взагалі надалі не проходити військову службу і повертатися до військової частини наміру не мав. В скоєному щиро кається, вважає свої дії як військовослужбовця неправильними.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення військовослужбовцем військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк в розмірі мінімальної санкції ч. 3 ст. 408 КК України, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає. Однак, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавленні волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.
Суддя ОСОБА_1