Справа №: 343/107/17
Провадження №: 1-кп/0343/40/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду ІваноФранківської області матеріали кримінального провадження про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Розточки, Долинського району, Івано-Франківської області, без постійного місця проживання, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, раніше неодноразово судимий, востаннє 17.01.2017 р. Долинським районним судом за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 185 КК України, суд, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , таємно викрав чуже майно, вчинене повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засуджений 17.01.2017 року Долинським районним судом за ч.1ст.185 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, під час відбування вказаного покарання на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив корисливі злочини.

Так, ОСОБА_4 , 30.12.2016 близько 11.40 год., зайшовши в середину приміщення автовокзалу, що в АДРЕСА_1 , помітив, що біля лавочки, яка знаходиться в приміщенні залу очікування вокзалу, на землі знаходиться матерчата сумка, яку залишив неповнолітня ОСОБА_5 , яка відлучилася до касси для покупки квитка, за якою ніхто не спостерігає. В цей час в ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення вказаної сумки із наявним в ній майном, належним ОСОБА_6 . Реалізовуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 30.12.2016 року близько 11.40 год., перебуваючи в приміщенні автовокзалу, що в АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з метою особистого збагачення, таємно викрав матерчату сумку вартістю 50 грн., в якій знаходився музичний центр марки «Самсунг» вартістю 1200 грн. Маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном, ОСОБА_4 передав для продажу зазначений музичний центр ОСОБА_7 , який в свою чергу продав його ОСОБА_8 за ціною 300 грн. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1250 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні крадіжок , а саме крадіжок матерчатої сумки та музичного центру марки «Самсунг» вартістю 1200 грн, визнав повністю та вказав, що кримінальне правопорушення вчинено за обставин, зазначених в обвинувальному акті..
Оскільки він визнає свою вину повністю, просить суд не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи показання обвинуваченого, які є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин вчинених кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції, а також те, що він не оспорює фактичні обставини, вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежив обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи здобуті та перевірені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він таємно викрав чуже майно, вчинене повторно.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він без постійного місця проживання, раніше судимий 17.01.2017 року Долинським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт (а.с.25), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті Долинської ЦРЛ не знаходиться (а.с.22).
Суд, призначаючи покарання, необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить те, що ОСОБА_4 у вчиненому щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання в судовому засіданні не здобуто.
За вищевикладених обставин суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання в межах санкцій ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає, що саме такий вид та міра покарання, обрані обвинуваченому, будуть необхідними й достатніми для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і відповідають не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але і особі обвинуваченого та меті покарання.

При цьому суд враховує, що згідно вироку Долинського районного суду від 17 січня 2017 року обвинувачений не відбув 240 години призначених громадських робіт, а тому остаточне покарання йому слід обрати за правилами ст.ст.70,72 КК України з розрахунку один день арешту - 8 годин громадських робіт.
Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 124, 368,373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України призначивши покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки і шість місяців. На підставі ч.4 ст. 70 КК України та з застосуванням ст. 72 КК України визначити ОСОБА_4 шляхом поглинання менш суворого покарання, визначеного вироком Долинського районного суду від 17.01.2017 року у вигляді 240 годин громадських робіт більш суворим, остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки і шість місяців.
До набрання вироком законної сили, але на строк не більше 60 днів, обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Термін тримання під вартою рахувати з 11.00 годин 21 лютого 2017 р.
Речовий доказ - музичний центр марки «Самсунг», який переданий на матеріальне зберігання ОСОБА_6 , повернути законному власнику ОСОБА_6 .

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: