АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 .
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6
законного представника неповнолітньої ОСОБА_7
захисника неповнолітньої адвоката ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000769 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, не заміжньої, учениці 10-б Чернівецької ЗОШ № 5 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та керуючись вимогами ст. 105 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання без визначення його виду і розміру та застосовано до неї примусові заходи виховного характеру передано ОСОБА_6 під нагляд батьків. Вирішено питання про речові докази по справі. Стягнуто з законного представника обвинуваченої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в дохід держави, в сумі 879, 60 грн.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06 лютого 2017 року , біля 16 год.18 хв. перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в АДРЕСА_3 , в якому здійснює підприємницьку діяльність потерпіла ОСОБА_9 , переслідуючи корисливий мотив, з метою реалізації виниклого умислу,
Провадження №11кп/794/269 /17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ст. 185ч.1 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_11
направленого на таємне викрадення чужого майна, з прилавку викрала одну пару джинсових штанів синього кольору, фірми «Ponza», вартістю 500 грн., одну баночку «Лососевої ікри», вартістю 150 грн., та одне шоколадне яйце «Кіндер», вартістю 21 грн., а всього майна на загальну суму 671 грн., після чого, вийшовши з магазину, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
На вказаний вирок адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду щодо її підзахисної скасувати та постановити ухвалу, якою кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України на підставі ст.44, 97 КК України закрити. На підставі ч.2 ст. 97 КК України ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності. Застосувати до

неповнолітньої ОСОБА_6 , на підставі ч.2 ст. 105 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді передачі її під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення нею повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Посилається на те, що районний суд, розглядаючи дану справу істотно порушив норми КПК та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме в порушення вимог ст. 97 КК України не звільнив неповнолітню ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачувалась у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості , злочин вчинила вперше , у вчиненому щиро розкаялася, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, добровільно відшкодувала завдані збитки потерпілій, претензій майнового чи матеріального характеру до обвинуваченої у потерпілої немає. Тому вважає, що у суду першої інстанції були усі підстави для звільнення неповнолітньої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та застосування ст. 105 КК України , передати під нагляд батьків. Також вказує на те, що районний суд прийнявши рішення про передачу неповнолітньої ОСОБА_6 під нагляд батькам, не зазначив, кому саме з батьків передано неповнолітню ОСОБА_6 та не визначено термін на який її передано під нагляд батькам. Крім того, апелянт посилається на те, що районний суд в своєму рішенні безпідставно стягнув із законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_7 судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в дохід держави , в сумі 879 грн., 60 коп., оскільки дана експертиза проводилася в рамках іншого кримінального провадження.
Заслухавши доповідача, адвоката неповнолітньої та ї законного представника, неповнолітню ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, прокурора, яка вважає, що вирок районного як законний слід залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката неповнолітньої як необґрунтовану без задоволення, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так ч.1 статті 97 КК України передбачає, що неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості , може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього кодексу.
Ч.1 та ч.2, ст. 105 КК України передбачає, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому випадку суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та обґрунтовано районним судом при розгляді справи покладено в основу вироку, що неповнолітня ОСОБА_6 скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 185 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, тобто є умисним, а не обережним, крім того вину в скоєному ОСОБА_6 визнала повністю, щиро розкаялася, поведінка неповнолітньої обвинуваченої після скоєння злочину є бездоганною.
А тому на думку колегії суддів, районний суд правильно застосував норми ст. 105 КК України та обґрунтовано визнав виною неповнолітню ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та звільнив від покарання без визначення його виду і розміру, застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру передавши під нагляд батьків.
Доводи апелянта, з приводу того, що районний суд мав би звільнити неповнолітню ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності є необгрутованими, так як ч.1 ст. 97 КК України передбачає таке звільнення неповнолітнього, який вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний середньої тяжкості. Як встановлено матеріалами справи, неповнолітня ОСОБА_6 скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 185 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, тобто є умисним, а не обережним а тому під дію ч.1 ст. 97 Кк України неповнолітня ОСОБА_6 не підпадає.
Що стосується апеляційних вимог адвоката ОСОБА_8 в інтересах неповнолітньої обвинуваченої з приводу того, що районним судом не у судовому рішенні не зазначено кому, саме з батьків передано неповнолітню ОСОБА_6 та не визначено термін на який її передано під нагляд батькам є слушними
Згідно статті 105 ч.2 п. 3, ч.3 КК України суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру передачу неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме резолютивної частини вироку районного суду, суд застосував до неповнолітньої ОСОБА_6 примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітньої під нагляд батьків не зазначивши при цьому кому саме з батьків передається неповнолітня обвинувачена та на який термін.
В частині 1, 2 та 4 п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» зазначено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.
Також в даній постанові вказано, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст. 105 КК ( 2341-14 ), суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Таким чином районний суд при розгляді даного кримінального провадження та винесені вироку без призначення покарання і його розміру та із застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітньої ОСОБА_6 під нагляд батьків в порушенням вимог ст. 105 КК України та постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» не застосував закон , який підлягає застосуванню та не зазначив , хто з батьків здатний забезпечити позитивний виховний вплив на неповнолітню та постійний контроль за її поведінкою, а також не зазначив конкретний строк, на який передано неповнолітню під нагляд батьків.
Колегією суддів встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 проживає зі своєю мамою ОСОБА_7 , яка не позбавлена батьківських прав, позитивно характеризується по місцю проживання та надає згоду щоб передати доньку під її нагляд . Тобто мати здатна забезпечити позитивний виховний вплив на доньку та постійний контроль за її поведінкою.
Таким чином колегія суддів вважає, що слід застосувати до неповнолітньої ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру у виді передачі її під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення нею повноліття , а саме до 14.06.2018 року включно.
Ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2017 року про виправлення описки в резолютивній частині вироку, в якій зазначено, що слід вважати вірним передання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 під нагляд батьків строком до повноліття, колегією суддів до уваги не береться, оскільки згідно до вимог ст. 379 КПК України, суд має право виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, а саме: написання прізвищ та імен, адрес, значення дат та строків. А з вироку районного суду вбачається, що в ньому взагалі не зазначений строк, на який передано неповнолітню ОСОБА_6 під нагляд батьків, тому рішення районного суду про виправлення описки в цій частині є помилковим.
Також на думку колегії суддів є слушними доводи апелянта з приводу того, що районний суд в своєму рішенні безпідставно стягнув із законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_7 судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в дохід держави, в сумі 879 грн., 60 коп., оскільки дана експертиза проводилася в рамках іншого кримінального провадження.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, товарознавча експертиза № 143-а від 21.02.2017 року (а.п. 40, том № 2) була проведена в рамках кримінального провадження № 0000302 від 09.02.2017 року.
28.03.2017 року постановою прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_12 виділено з матеріалів досудового розслідування за № 0000302 матеріали досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та зареєстровано його в ЄРДР за № 0000769.
Тобто в рамках даного кримінального провадження судова товарознавча експертиза не проводилася, а тому стягнення судових витрат за проведення судової товарознавчої експертизи № 143-а від 21.02.2017 року з представника неповнолітньої ОСОБА_7 в сумі 879 грн., 60 коп. в дохід держави, на думку колегії суддів є помилковим.
Крім того як вбачається, із висновку експерта № 143-А від 21.02.2017 року, була визначена залишкова вартість об`єктів дослідження, а саме : жіночого гольфа темно-червоного кольору торгової марки «FAVORIT STYLE» та жіночих джинсів торгової марки « PONZA DENIM». Тобто надано на дослідження експерту один із об`єктів, а саме: жіночий гольф темно-червоного кольору торгової марки «FAVORIT STYLE, який був викрадений не неповнолітньою ОСОБА_6 , а іншою особою.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що вирок місцевого суду підлягає зміні у відповідності до ст. 413 КПК України в частині передання батькам під нагляд неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 із визначенням тривалості строку заходів виховного характеру, а також із виключенням з мотивувальної та резолютивної частини рішення вказівку про стягнення судових витрат із законного представника засудженої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 .
За наведених обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката, в цій частині є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407,413 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області ,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2017 року, щодо неповнолітньої ОСОБА_6 обвинуваченої за ч. 1 ст. 185 КК України в частині передання батькам під нагляд останньої із визначенням тривалості строку заходів виховного характеру, а також в частині стягнення судових витрат змінити.
Абзац перший резолютивної частини вироку викласти наступним чином: визнати винною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та керуючись вимогами ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання без визначення його виду та розміру застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру передати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про стягнення із законного представника обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 судових витрат за проведення судової товарознавчої експертизи в дохід держави в сумі 879 , 60 грн.
В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_11
Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3 .

Згідно з оригіналом: суддя ОСОБА_11