18 квітня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
уродженця м. Кірова Російської Федерації, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, востаннє 28 квітня 2011 року Київським районним судом м. Донецька за ч. 3 ст. 185 КК на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК
У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у цьому суді. За твердженням прокурора, вчинені засудженим винні дії містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК. На думку скаржника, згаданий суд належним чином не перевірив доводів сторони обвинувачення, викладених в апеляційній скарзі, залишив поза увагою наявні у справі докази, які підтверджують факт протиправного проникнення ОСОБА_7 у приміщення, а тому необґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про відсутність зазначеної кваліфікуючої ознаки та з юридичною оцінкою діяння за ч. 2 ст. 185 вказаного Кодексу. Вважає, що рішення апеляційного суду є незаконним і не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув?язнення.
ОСОБА_7 визнано винуватим у крадіжці, вчиненій повторно за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 12 листопада 2015 року близько 09.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у Навчально-виховному комплексі № 31 на вул. Щербакова, 17 у м. Хмельницькому, шляхом вільного доступу таємно викрав із приміщень класів майно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на загальну суму 6145,15 грн та 150,15 грн відповідно, заподіявши потерпілим шкоди на зазначені суми.
Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 20 квітня 2016 року залишив без змін указаний вирок.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, пояснення захисника, який заперечив обґрунтованість заявлених касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
У силу ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Зважаючи на приписи ст. 419 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою.
Цих вимог закону апеляційний суд при перегляді вироку щодо ОСОБА_7 не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчими органами ОСОБА_7 було пред?явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК і його дії кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.
Суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК, своє рішення у вироку мотивував тим, що ОСОБА_7 зайшов до навчального закладу через відчинені двері без мети крадіжки, а умисел на вчинення злочину в нього виник під час перебування у приміщенні.
Прокурор, не погодившись із вироком, подав на нього апеляційну скаргу. У ній він, наводячи конкретні доводи щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння та м?якості призначеного засудженому покарання, просив апеляційний суд скасувати вирок місцевого суду й ухвалити свій, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і призначити йому більш суворий захід примусу.
Проте суд апеляційної інстанції ретельно не перевірив усіх доводів прокурора і переконливо їх не спростував.
Відхиляючи заявлені апеляційні вимоги, замість аналізу зібраних у кримінальному провадженні доказів суд в ухвалі обмежився посиланням на те, що в обвинувальному акті не відображено обставин, які вказують на наявність у ОСОБА_7 умислу вчинити крадіжку до моменту проникнення ним у приміщення, а також на показання обвинуваченого про вільний доступ до навчально-виховного закладу та входження до нього з метою пошуку вбиральні. При цьому апеляційний суд не перевірив таких показань ОСОБА_7 і не оцінив їх з точки зору достовірності у логічному взаємозв`язку з іншими доказами, на які вказував прокурор у поданій скарзі, а також з огляду на особу засудженого, його спосіб життя, на поведінку в минулому безпосередньо до та після вчинення інкримінованого правопорушення. Без наведення жодних мотивів суд залишив поза увагою фактичні дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 13 листопада 2015 року, і не зважив на показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо облаштування вхідних дверей закладу кодовим замком.
Таким чином, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, не оцінивши в аспекті ст. 94 КПК доказів і не з`ясувавши мети, з якою ОСОБА_7 опинився у приміщенні закладу, суд дійшов необґрунтованого висновку про правильність кваліфікації вчиненого діяння за ч. 2 ст. 185 КК, про що слушно йдеться в касаційній скарзі прокурора.
З урахуванням викладеного ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою. Тому вона на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий апеляційний розгляд.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно з використанням усіх процесуальних можливостей ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, й ухвалити рішення, яке відповідає приписам ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3