Справа № 345/3890/16-к
Провадження № 11-кп/779/98/2017
Категорія ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі КК),-

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не працює, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, розлучений, згідно ст.89 КК не судимий, українець, громадянин України,
визнаний винуватим і засуджений за ч.1 ст.121 КК та призначено покарання 5 (п,ять) років позбавлення волі.

На підставі положень ст.75 КК, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

Запобіжний захід домашній арешт - залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). За вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 11.09.2016 року близько 02.30 год. ОСОБА_7 спільно зі своїм знайомим ОСОБА_11 прийшли до будинку, де проживає ОСОБА_8 , розташованого по АДРЕСА_1 , щоб з`ясувати, коли останній відремонтує автомобіль марки «ВАЗ2101», який належить ОСОБА_7 .

Під час спілкування, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник конфлікт в ході якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_8 з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар ножем потерпілому у праву підреберну ділянку, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки та живота справа без ушкоджень внутрішніх органів, які згідно висновку експерта № 305 від 03.10.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок Калуського міськрайонного суду від 20.12.2016 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що суд не в повній мірі врахував, ту обставину, що обвинувачений вчинив даний злочин у стані алкогольного сп`яніння та суспільну небезпеку вчиненого, а також судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання - активне сприяння у розкритті злочину, оскільки відповідно до ч.3 ст.349 КПК не досліджувалися матеріали досудового розслідування і роль обвинуваченого у розкритті злочину.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.1 ст.121 КК та призначити йому покарання 5 років позбавлення волі.

У запереченні на АС прокурора обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 просять АС прокурора залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін. Вважають, що судом правильно враховано обставини, що пом`якшують покарання, які були належним чином підтверджені і не оспорювалися. Вказують, що оскільки прямої заборони застосування судом ст.75 КК при вчиненні тяжкого злочину не передбачено, тому вимоги ст.65 цього Кодексу не порушені.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 суворіше покарання; пояснення потерпілого ОСОБА_7 , який просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили доводи АС прокурора, просять вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та кваліфікація його неправомірних дій за ч.1 ст.121 КК, відповідають встановленим судом фактичним обставинам і в АС не оспорюються.

Як вбачається із вироку Калуського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних під час досудового розслідування, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

Згідно з вимогами ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно до ст.50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи, склад сім`ї (наявність на утриманні дітей), матеріальний стан.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття та відшкодування завданих збитків, а також взяв до уваги, що по місцю проживання обвинувачений характеризується позитивно, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, відсутність претензій з боку потерпілого та думку самого потерпілого про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Покликання прокурора про те, що судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання - активне сприяння ОСОБА_8 у розкритті злочину, не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається із вироку, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття та відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено обставину, що обтяжує покарання, передбачену п.13 ч.1 ст.67 КК, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп,яніння.

Покликання прокурора на незаконність вироку суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання, є слушними.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 суд першої інстанції хоч і вірно встановив дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, однак не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК, який відповідно до положень ст.12 цього ж Кодексу відноситься до категорії тяжких, так як він умисно заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення.

Колегія суддів вважає, що при визначенні покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК, суд дійшов помилкового висновку про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10. 2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» , рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належними чином мотивоване.

Однак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення та не вказав, які саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Засудження винної особи до позбавлення волі з наступним звільненням від покарання протягом певного іспитового строку за своєю природою є умовним засудженням, а тому звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання є безпідставним та надто м`яким, оскільки він фактично не понесе реального покарання за вчинення тяжкого злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК, тобто зі звільненням останнього від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, буде достатнім для його виправлення та перевиховання.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що передбачено ч.2 ст.409 цього ж Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає вирок суду щодо ОСОБА_8 незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання обмеження волі, яке буде справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, перейшовши до іншого більш м,якого виду, не зазначеного в санкції статті інкримінованого злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке було небезпечне для життя в момент спричинення, визнання вини, щире каяття та відшкодування завданих збитків, а також дані про його особу, зокрема позитивну характеристику по місцю проживання, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, його хворобливий стан.

Крім того, згідно висновку судово-психіатричного експерта №281/2016 ОСОБА_8 виявляє ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що згідно МКХ-10 F10.2 (а.с.27-30).

Відсутність претензій з боку потерпілого та його прохання про призначення ОСОБА_8 , покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не є безумовною підставою для його пом`якшення, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров,я потерпілого, однак суд враховує його при призначенні покарання.

Враховуючи вищевикладене, АС прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 до скасування в частині призначеного йому покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , на вирок по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати частково за м`якістю призначеного йому покарання та постановити новий вирок в цій частині.

Визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.1 ст.121 КК та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 цього Кодексу 3 ( три) роки обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту прибуття обвинуваченого до кримінально-виконавчої установи та постановлення на облік.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4