Справа № 343/2390/16-к
Провадження № 11-кп/779/87/2017
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить розглянути питання щодо його умовно-дострокового звільнення. Вважає, що суд першої інстанції, не маючи на те ніяких підстав, відмовив у задоволенні його клопотання, на підставі виключно слів начальника центру.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 , за час відбування покарання, не є сумлінною, оскільки за місцем відбування покарання він характеризується посередньо, заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці в Долинському ВЦ № 118 не отримував, а отримання тільки 1 заохочення за більш ніж 2 роки відбування покарання, на думку суду, не свідчить про те, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник підтримала доводи апеляційної скарги засудженого, вважає, що є всі підстави для його звільнення умовно-достроково;

- прокурор не підтримав доводи поданої апеляційної скарги прохав її залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про те, що до засудженого на даний час не може бути застосовано умовно-дострокового звільнення від відбування покарання належним чином мотивований.

Так, відповідно до положень ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактично відбуття засудженим встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей тощо.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

Крім того, згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 15.12.2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

У подальшому: 1) ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 24.02.2016 року засудженому ОСОБА_6 в строк відбутого покарання за правилами ч.5 ст. 72 КК України зараховано час його попереднього ув`язнення з 08.07.2014 року по 20.03.2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; 2) ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 14.07.2016 року замінено йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді 1 року 3 місяців 13 днів обмеження волі; 3) ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2016 року засудженому ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання за правилами ст. 72 КК України, час слідування його під вартою з 14.07.2016 року по 16.08.2016 року, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання рахується з 08.07.2014 року, кінець 25.09.2017 року.

З характеристики на ОСОБА_6 вбачається, що він неодноразово був судимий за умисні корисливі злочини проти власності. 16.08.2016 року ОСОБА_6 прибув в Долинський виправний центр (№118) та з вересня місяця був працевлаштований на підсобному господарстві, згодом на дільниці МПП «Таля», де працює по даний час. За час відбування покарання характеризується посередньо, порушення вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочування не оголошувались. Засуджений ОСОБА_6 до майна установи ставиться не завжди дбайливо, виконує роботи із самообслуговування неякісно через власну неорганізованість, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт по благоустрою установи ставиться посередньо, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні (а.п. 8).

27.09.2016 року комісією Долинського виправного центру № 118 було відмовлено засудженому ОСОБА_6 в поданні до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення, оскільки, на думку членів комісії, він не довів свого виправлення.

З довідки про заохочення та стягнення вбачається, що 06.10.2015 року начальником установи засудженому ОСОБА_6 було оголошено 1 заохочення у виді подяки за сумлінне ставлення до праці та добросовісну поведінку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, а також особу засудженого, який більш ніж за 2 роки відбування покарання отримав лише 1 заохочення.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При вказаних вище обставинах, суд першої інстанції, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , належним чином врахував його особу, який неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнявся від відбування покарання, проте на шлях виправлення не став та знову продовжив свою злочину діяльність, що свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З урахуванням того, що засуджений ОСОБА_6 неодноразово раніше був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, а тому, в разі задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення, не буде досягнута мета покарання.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_6 на даний час не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4