АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4063/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

володільця майна ОСОБА_6

представника володільця майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, білого кольору, зареєстрований за ТОВ «Автокредит Плюс» (м. Дніпро, пр. Праці, 2-т), вилучений згідно протоколу огляду місця події від 15.07.2017 року на ділянці місцевості біля буд. № 46/48 по вул. Лагерній в м. Києві та який використовувався як засіб вчинення злочину та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій обґрунтовуючи звернення до суду у встановлений законом строк, просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та зобов`язати повернути вилучене майно.

Мотивуючи апеляційні вимоги, зазначає, що він згідно технічного паспорту він є власником вилученого транспортного засобу, однак орган досудового розслідування свідомо приховав дані обставини під час розгляду клопотання, хоча вони мали значення для правильного вирішення справи.

Крім того стверджує, що ніякого відношення до вчинення кримінального правопорушення не має, особі, яка керувала автомобілем ОСОБА_10 до цього часу підозра не вручена, а відтак арешт підлягає скасуванню.

В судове засідання у справі прокурор у кримінальному провадженні не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча на адресу Київської місцевої прокуратури № 8 завчасно направлено повідомлення про час та місце призначеного судового засідання. За таких обставин колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення володільця майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 17.07.2017 року без участі ОСОБА_6 , а відомості щодо отримання ним копії оскаржуваної ухвали у справі відсутні. За таких обставин, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущено та не підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 15.07.2017 року за № 0006236, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 15.07.2017 року приблизно о 01 год. 45 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_12 , знаходячись біля буд. 68/2 по вул. Зодчих в м. Києві, застосовуючи насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, вчинили напад на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з метою заволодіння майном останніх та заволоділи ним.

15.07.2017 року згідно протоколу огляду місця події, на ділянці місцевості, розташованій біля буд. 46/48 по вул. Лагерній в м. Києві оглянуто та вилучено автомобіль «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 з поміщенням на територію адміністративної будівлі Святошинського УП ГУ НП в м. Києві.

15.07.2017 року вилучений автомобіль «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

17.07.2017 року старший слідчий Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту та тимчасово вилучений автомобіль «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску.

17.07.2017 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0006236, про накладення арешту на транспортний засіб, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання та прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно, з огляду на те, що вказаний автомобіль використовувався як засіб вчинення даного кримінального правопорушення, а відтак є необхідність у його накладенні з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням, крім того слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, зокрема, при накладенні арешту застосовано норму закону, яка втратила чинність.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий у клопотанні про накладення арешту на майно в якості правової підстави його накладення зазначив, що автомобіль є знаряддям кримінального правопорушення та просив накласти арешт на вказане майно з метою збереження речових доказів, що відповідає вимогам ст. 170 КПК України.

Разом з цим під час розгляду даного клопотання слідчий суддя послався на ч. 2 ст. 170 КПК України, та вказав, що слідчий суддя або суд під час досудового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Таке посилання могло мати місце лише до 11.12.2015 року, оскільки ч. 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка діяла до зазначеного часу, містила таку правову підставу для накладення арешту на майно, як відповідність майна критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, однак з 11.12.2015 року втратила чинність відповідно до Закону України № 769-VІІІ від 10.11.2015 року, яка 28.02.2016 року теж втратила чинність і на даний час діє ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 1019-VІІІ від 18 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Зазначена обставина є порушенням ст. 9 КПК України, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону старший слідчий та слідчий суддя не дотрималися.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, до клопотання про арешт майна мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що стороною обвинувачення не доведено необхідність накладення арешту на майно, оскільки матеріали, надані органом досудового розслідування не підтверджують, для встановлення яких саме обставин кримінального провадження існує необхідність у накладенні арешту на вказаний транспортний засіб та не доведено що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є співмірним з потребами досудового розслідування та виправдовує таке втручання у права власника.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що до матеріалів клопотання слідчим не додано постанову про визнання вилученого транспортного засобу речовим доказом, а відтак є необґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на автомобіль, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки дане твердження сторони обвинувачення не підтверджується наявними матеріалами.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та частково слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки слідчим не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявності матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга представника володільця майна задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 167, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, білого кольору, зареєстрований за ТОВ «Автокредит Плюс» (м. Дніпро, пр. Праці, 2-т), вилучений згідно протоколу огляду місця події від 15.07.2017 року на ділянці місцевості біля буд. № 46/48 по вул. Лагерній в м. Києві та який використовувався як засіб вчинення злочину та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4