Справа № 163/2739/16-к
Провадження № 1-кп/163/19/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000456 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нудиже Любомльського району Волинської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з загальною середньою освітою, непрацюючої, пенсіонерки, розлученої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 13 вересня 2016 року приблизно о 16 годині, перебуваючи біля господарства ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , під час суперечки на ґрунті особистих неприязних відносин з останньою, нанесла їй декілька ударів жіночою сумкою по лівій руці та тулубу, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді синця лівої молочної залози, садна першого пальця лівої китиці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.125 КК України.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 своєї вини за інкримінованим їй обвинуваченням не визнала, як і не визнала заявленого потерпілою цивільного позову, проте не заперечила самого факту неприязних відносин та виникнення конфлікту з останньою, що дійсно мав місце 13.09.2016 року приблизно о 16 год. 00 хв. на дорозі, поблизу господарства ОСОБА_4 , яке знаходиться в АДРЕСА_2 , та показала, що намагалась лише припинити протиправну поведінку потерпілої відносно неї та стримати останню від нанесення тілесних ушкоджень. Будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій вона не наносила, а причиною самого конфлікту з ОСОБА_4 є неприязні відносини, які тривають між ними з 2014 року.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненому, її вина повністю доведена зібраними у провадженні доказами, які є логічними, послідовними та між собою узгодженими та, на переконання суду, відтворюють обставини конфлікту, що мав місце між обвинуваченою та потерпілою.
Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що 13 вересня 2016 року біля 16 години, прибираючи у себе в будинку, вона випадково розбила вікно, після чого, уламки скла винесла за межі домогосподарства і помістила їх у картонний ящик. В цей час на дорозі побачила, що в її напрямку, на велосипеді їде ОСОБА_7 , яка зупинилась біля неї та почала ображати її нецензурними словами, а в подальшому завдала їй декілька ударів своєю жіночою сумкою рябого кольору в область: грудей, голови та руки. Вона ж, захищаючись від обвинуваченої, нанесла останній долонею руки два удари в обличчя, після чого забігла до себе у двір та закрила за собою хвіртку, а обвинувачена почала «бити» у хвіртку, висловлюючись в її адресу нецензурною лайкою, та в подальшому, перекинула на територію її господарства картонний ящик з уламками скла, які напередодні потерпіла винесла за межі господарства. Перебуваючи у будинку, зателефонувала в поліцію і очікувала приїзду поліцейських. Вказала, що під час конфлікту з ОСОБА_6 , останньою їй були завдані тілесні ушкодження, з приводу чого вона зверталась в ТМО Любомльського і Шацького районів за медичною допомогою, однак в медичному закладі не лікувалась, а ліки приймала вдома. Після вказаного конфлікту обвинувачена до неї додому не приходила, вибачення не просила, до останньої має претензії, оскільки від її дій зазнала душевних страждань, у зв`язку із чим просила задовольнити поданий нею цивільний позов. Щодо призначення останній виду та міри покарання просила призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу.

Показання потерпілої суд вважає цілком правдивими, оскільки вони є незмінними зі стадії досудового розслідування, повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, що доводять вину ОСОБА_6 у вчиненому, а тому приймає їх до уваги і кладе в основу обвинувального вироку.
Так, факт виникнення конфлікту 13.09.2016 року приблизно о 16 годині між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сторонами не заперечено, як і не заперечено тривалість неприязних відносин, які склалися між ними.
Крім цього, рапортом оперативного чергового Любомльського ВП ГУНП у Волинській області від 13.09.2016 року стверджено, що 13.09.2016 року о 16 год. 12 хв. в чергову частину Любомльського ВП надійшла заява ОСОБА_4 про те, що її сусідка ОСОБА_6 в неадекватному стані вчиняє хуліганські дії.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13 вересня 2016 року за №2563 вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність, згідно зі ст. 383 КК України, за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, заявила, що 13.09.2016 року о 15 год. 45 хв. на подвір`ї по АДРЕСА_2 , під час словесної суперечки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_7 спричинила їй тілесні ушкодження.
Відповідно до повідомлення ТМО Любомльського і Шацького районів за №128 від 13.09.2016 року, адресованого Любомльському ВП ГУНП у Волинській області, в даний медичний заклад доставлена громадянка ОСОБА_4 з травмою: забій І-го пальця лівої кисті, яку їй нанесла ОСОБА_6 .
Згідно висновку експерта №161 від 16.09.2016 року, виявлені у потерпілої ОСОБА_4 синець лівої молочної залози утворився від дії тупого предмету, який повністю не відобразив своїх індивідуальних особливостей в ушкодженні; садно 1-го пальця лівої китиці утворилось від дії тупого предмету з шорсткою діючою поверхнею або внаслідок дії тупо-загостренного предмету. Дані ушкодження утворились можливо у вказаний час і відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 28.09.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_4 , остання розповіла та показала обставини та механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_6 , а саме, як продемонструвала ОСОБА_4 , завдала їй не менше трьох ударів в область голови, та одного в область грудей.
Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , а також дані протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою від 28.09.2016 року, суд приходить до висновку, що механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , який вона показала під час проведення з нею слідчого експерименту, узгоджується з судово-медичними даними їх виникнення.
Неприязні відносини сторін та раптовість їх конфліктної зустрічі в сукупності з вищенаведеними доказами, на переконання суду, свідчать, що механізм утворення у потерпілої тілесних ушкоджень, їх характер і локалізація мали місце за обставин, на які саме вказує потерпіла.
Показання ОСОБА_4 є послідовними та логічно знаходять своє підтвердження її ж діями, що виразилось у зверненні останньої до правоохоронних органів та закладу охорони здоров`я відразу після конфлікту з обвинуваченою, а тому у суду не виникає жодних сумнівів у тому, що тілесні ушкодження ОСОБА_4 дійсно були заподіяні обвинуваченою ОСОБА_6 .
Крім цього, сама ж потерпіла не заперечила проти того, що обвинуваченій ОСОБА_6 вона також нанесла декілька ударів (два удари в обличчя), однак такі дії потерпілої, з врахуванням даних судово-медичної експертизи, характеру та локалізації наявних на її тілі тілесних ушкоджень, жодним чином не дають підстав вважати, що такі тілесні ушкодження утворились внаслідок самозахисту обвинуваченої ОСОБА_6 , а підтверджують зовсім протилежне умисний характер таких дій останньої.
Отже, доводи обвинуваченої про те, що вона захищалась від дій потерпілої, жодним належним доказом у справі не підтверджені, та суд їх вважає голослівними і такими, що спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинене.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому правову оцінку дій потерпілої суд не дає.
Таким чином, за встановлених обставин, оцінюючи зібрані та досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, з врахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винною.
Відповідно, підстав для ухвалення виправдувального вироку судом не встановлено.
Обговорюючи питання про вид та міру покарання стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, дані про її особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , стороною обвинувачення не висунуто та судом не встановлено.
Крім цього, суд приймає до уваги вік, спосіб життя, сімейний та майновий стан обвинуваченої, те, що вона має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, між цим на її поведінку мали місце скарги від мешканців м. Любомль, вона є пенсіонеркою, на диспансерному обліку в лікаря-нарколога та в лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, враховує позицію потерпілої, яка просила призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу, а також фактичні обставини заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої, в тому числі поведінку останньої під час аналізованих подій, та в сукупності з вищенаведеними обставинами, приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 125 КК України.

Таке визначене покарання обвинуваченій, на думку суду, буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, та буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
В рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 , заподіяної їй кримінальним правопорушенням, моральної шкоди, яку оцінила у 1000 грн. Завдана потерпілій моральна шкода полягає у переживаннях, душевних стражданнях, фізичному болі, які вона зазнала від неправомірних дій обвинуваченої, внаслідок чого змушена була звертатись в правоохоронні та судові органи за захистом своїх прав, витрачати на це час, відпрошуватись з роботи, лікуватись в домашніх умовах, що у своїй сукупності є негативними обставинами, які змінили звичайний спосіб її життя та призвели до незручностей.
Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством.
Встановлені у справі фактичні обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_4 достатньо свідчать про заподіяння останній фізичного болю та душевних страждань, у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, що, як наслідок, призвело до порушення її звичного способу життя та негативних обставин вжиття заходів для захисту своїх порушених прав.
В силу вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, виходячи з характеру вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, глибини і тривалості фізичних та душевних страждань потерпілої, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов частково в сумі 500 грн.
Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 під час досудового розслідування не обирався, клопотання про обрання такого заходу сторона обвинувачення не заявляла та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 128, 368, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, суд, -
у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 500 (п`ятсот) гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1