Справа № 460/4841/16-к
Провадження №1-кп/460/139/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.04.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої -судді - ОСОБА_1

при секретарі- ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000718 від 24.12.2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Одая Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця, солдата строкової служби військової частини НОМЕР_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2015 року обвинувачений ОСОБА_5 , був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження строкової військової служби, та цього ж дня направлений у військову частину НОМЕР_1 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де за наказом командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду чергового команди забезпечення.

Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи з прямим умислом, з метою назавжди ухилитися від строкової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та не сумлінне ставлення до виконання своїх службових обов"язків, без поважних причин не з"явився з відпустки до місця розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 .

19.05.2016 року ОСОБА_4 затримано працівниками Тульчинського ВП та доставлено до військової прокуратури Львівського гарнізону.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог нормативно-правових актів, переслідуючи мету назавжди ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби військову частину польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 в період з 19.11.2015 року по 19.05.2016 року, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.408 КК України, оскільки самовільно залишив місце військової служби з метою ухилитися від військової служби в бойовій обстановці - дезертирство.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, з метою ухилення від військової служби, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.

Крім цього, додатково пояснив, що він в цей період допомагав матері, оскільки вона проживає одна з його неповнолітнім братом. Психологічно йому було дуже важко знаходитись на відстані коли близька людина потребує допомоги. Щиро розкаявся, просить суворо не карати.

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин з метою ухилитися від військової служби, дезертирство, доведена повністю а його дії за ч.3 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття та зізнання в суді, відсутність заподіяної шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.408 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Суд враховує, що дезертирство є одним з найбільш небезпечних злочинних посягань в даний складний період для держави.

При обранні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справидливості, обгрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності та його відношення до скоєного злочину. З урахуванням наведеного, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України його слід звільнити його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, та призначити йому покарання, у виді 05 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 01 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_6