Справа № 349/1205/15-к
Провадження № 11-кп/779/471/2016
Категорія ч.2 ст 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201 4090 2100 00366 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, утриманців не має,з вищою освітою, працює сільським головою с. Верхня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в сумі 10 200 ( десять тисяч двісті) гривень, що становить 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 3000(три тисячі) гривень моральної шкоди та 500 гривень судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь НДКЦ при управлінні МВС України в Івано-Франківській області витрати на проведення експертиз 1441 гривень 60 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався. Вирішено питання щодо речових доказів.

Як вбачається з вироку суду та матеріалів справи, ОСОБА_7 16 грудня 2014 року біля 18 годин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в темну пору доби, в умовах недостатньої видимості дороги, керував автомобілем «Ауді-100»? реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою М-12 Стрий-Тернопіль-Знам`янка км 70+960 через с. Пуків Рогатинського району в напрямку с. Лопушна Рогатинського району, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу в наслідок чого в момент настання видимості перешкоди для руху у вигляді пішоходів, яких він об`єктивно спроможний був виявити на відстані до 69,5 м., мав технічну можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які йшли краєм проїжджої частини в попутному з автомобілем напрямку, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 порушивши при цьому вимоги п.п. 2.3.б, 2.9а, 12.1, 12.2,12.3 Правил дорожнього руху України.

Не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а призначене йому покарання надто м`яким. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Під час апеляційного розгляду прокурор подану апеляційну скаргу підтримав.

Обвинувачений та захисник заперечили доводи апеляційної скарги, вважають, що суд першої інстанції врахував всі обставини справи та прийшов до правильного висновку щодо виду та розміру покарання за скоєне.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, вирок суду просить скасувати, постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника які просять вирок суду залишити без змін, а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на належно досліджених й правильно оцінених доказах, не оспорюються і апеляційному перегляду згідно ст. 404 КПК України не підлягають.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України від 13 вересня 2016 року судові рішення Рогатинського районного суду від 29 грудня 2015 року та колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд з категоричною вказівкою на те, що призначене засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК України за якою його визнано винуватим, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.

В силу ч. 2, 3 ст. 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Наведених вимог закону при постановленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив засудженому занадто м`яке покарання, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Як вбачається із вироку суду, обґрунтовуючи свій висновок про застосування щодо засудженого ст. 69 КК України та призначаючи йому більш м`який вид покарання ніж передбачений санкцією статті, за якою його засуджено, суд, як вбачається з мотивувальної частини вироку, крім іншого, послався на те, що ОСОБА_7 свою вину визнав та щиро розкаявся, допомагав слідству у розкритті злочину, добровільне повне відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_10 та часткове потерпілій ОСОБА_9 , визнавши всі перелічені обставини такими, що пом`якшують покарання.

Незважаючи на наявність в справі ряду обставин, які пом`якшують покарання, і які взяті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання засудженим, судом не враховано ступінь суспільної небезпеки та наслідки вчинення засудженим кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкий. Крім того, як вбачається з вироку, суд у ньому навівши обставини, що впливають на пом`якшення покарання, обмежився лише їх перерахуванням, не вмотивувавши, яким чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкості вчиненого злочину, а також його наслідків, тому вирок в частині призначеного покарання із застосуванням ст..69 КК України підлягає скасуванню.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Зокрема наявні дані про особу обвинуваченого, те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, працює головою Верхньолипецької сільської ради, відшкодування збитків потерпілим, а також думку потерпілих, які просять не призначати ОСОБА_7 покарання пов`язане з позбавленням волі.

Зважаючи на викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України необхідно призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, що таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення.

Колегія суддів вважає, що наведені вище обставини, що пом`якшують покарання та дані про особу винного істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину.

Відповідно до частини першої ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він вправі прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчинення правопорушення і не оспорював фактичних обставин подій, цим сприяв здійсненню правосуддя, а отже і розкриттю правопорушення.

З урахуванням поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, а саме щирого розкаяння, сумлінного ставлення до праці та позитивної характеристики цю особу на час розгляду провадження у суді, можна вважати меш суспільно небезпечною.

Із врахуванням наведенного, колегія суддів знаходить за можливе призначити покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, який є достатнім для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення, застосувавши положення ст.75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 420, 374 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково. Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати внаслідок м`якості.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки .

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Згідно ст..76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

В решті вирок суду залишити без змін.

На вирок може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2