Провадження №1-кп/761/170/2017
В И Р О К
іменем України
08 серпня 2017 року
Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за участю :

прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0012352 від 03 серпня 2013 року,

за обвинуваченням ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, має двох неповнолітніх дітей-2011, 2017 років народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_14 вчинив заволодіння чужим майном,шляхом зловживання довірою (шахрайство), при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_14 15 січня 2011 року, у невстановлений точний час, знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , зловживаючи довірою ОСОБА_12 заволодів майном останнього, а саме грошовими коштами в розмірі 400 000 гривень, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_12 шкоди в особливо великих розмірах.

На початку 2011 року, точної дати не встановлено, в приватній розмові між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , останній запропонував профінансувати відкриття станції технічного обслуговування автотранспорту, на що ОСОБА_12 погодився, будучи впевненим в добросовісності намірів ОСОБА_14 , оскільки був обізнаний в його професіональних здібностях щодо ремонту та обслуговування автотранспорту, а також внаслідок наявних довірчих стосунків з останнім. В той момент, користуючись наявними особливими довірчими стосунками з ОСОБА_12 , у ОСОБА_14 виник злочинний умисел направлений на шахрайське заволодіння майном останнього, а саме грошовими коштами в особливо великих розмірах. Того ж дня,на початку 2011 року,точної дати не встановлено, під приводом придбання належного технічного обладнання необхідного для діяльності у сфері ремонту автомобілів, ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_12 передати йому в борг грошові кошти в розмірі 400 000 гривень.

15 січня 2011 року, у невстановлений точний час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_14 , усвідомлюючи про свій злочинний намір не повертати грошові кошти отримані на умовах позики, а незаконно ними заволодіти з метою використання у власних потребах, уклав з ОСОБА_12 письмовий договір позики та підписавши розписку про отримання грошей в присутності громадян ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , отримав від ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 400 000 гривень.

Отримані грошові кошти у розмірі 400000 гривень ОСОБА_14 в зазначений термін відповідно до укладеного письмового договору та письмової розписки не повернув, грошові кошти витратив на власні потреби та прямо заперечив наявність будь-яких боргових зобов`язань перед кредитором. В подальшому ОСОБА_14 всіляко уникав зустрічей та повідомляв неправдиві відомості щодо свого місця знаходження ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.190 КК України не визнав та пояснив, що з ОСОБА_12 він знайомий досить тривалий час. Їхнє знайомство відбулося на станції технічного обслуговування автотранспорту, де ОСОБА_12 ремонтував у нього автомобіль та в них склалися товариські відносини. На початку 2011 року, точної дати не пам`ятає, при розмові з ОСОБА_12 він попросив у нього в борг грошові кошти в сумі 400 000 гривень для фінансування відкриття станції технічного обслуговування автотранспорту, на що той погодився. Після чого, 15 січня 2011 року він разом з ОСОБА_12 зустрілися за адресою: АДРЕСА_3 , де уклали письмовий договір позики грошових коштів, та він написав розписку про отримання грошових коштів від ОСОБА_12 в розмірі 400 000 гривень, в присутності свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та отримав від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 400 000 гривень. Вказані грошові кошти за договором він зобов`язувався повернути остаточно до 15 січня 2013 року. Грошові кошти необхідні були йому для відкриття станції технічного обслуговування автотранспорту. В кінці 2011 року він уклав договір оренди приміщення та частину позичених грошових коштів витратив на оренду та ремонт приміщення, яке знаходиться в м. Києві в районі Академмістечка, точної адреси не пам`ятає. Вказаним приміщенням на даний час не користується. Решту коштів ,близько 150 000 гривень, витратив на придбання обладнання, яке використовував у своїй роботі. Як фізична особа підприємець зареєстрований не був. Станцію технічного обслуговування автотранспорту так і не відкрив, у зв`язку з економічною кризою та нестабільністю курсу долара. Вказує про те, що умислу на заволодіння та не повернення грошових коштів ОСОБА_12 у нього не було, оскільки дав тому письмову розписку про повернення грошових коштів. У зв`язку з скрутним фінансовим становищем не міг у зазначений строк повернути грошові кошти, переїхав проживати за межі міста Києва, декілька разів втрачав мобільний телефон, а тому втратив зв`язок з ОСОБА_12 , не мав намірів переховуватися. На даний час грошових коштів не повернув, проте працює неофіційно для того, щоб повернути в майбутньому борг ОСОБА_12 . Зазначає,що він не мав умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 ,та між ним та потерпілим склалися цивільно-правові відносини у зв`язку з борговими зобов`язаннями .

Вина ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_12 ,який пояснив,що з обвинуваченим ОСОБА_14 був знайомий з 2002 року, знав його як хорошого майстра по ремонту автомобілів, ремонтував у нього автомобіль на станції технічного обслуговування автотранспорту. На початку 2011 року ОСОБА_14 попросив у нього в борг у сумі 400 000 гривень, на що він погодився. Йому було відомо з якою ціллю ОСОБА_14 брав у нього в борг грошові кошти, оскільки той неодноразово говорив, що хоче офіційно відкрити власну нову станцію технічного обслуговування автотранспорту, закупити для цього необхідне обладнання. Крім того, він і сам був зацікавлений в цьому, оскільки хотів співпрацювати з ОСОБА_14 , неодноразово допомагав йому, купував необхідний інструмент, давав в борг незначні суми коштів, а також пропонував ОСОБА_14 разом відкрити фірму, проте той відмовлявся. Після чого, 15 січня 2011 року він особисто в присутності свого сина ОСОБА_16 та ОСОБА_15 передав ОСОБА_14 грошові кошти в розмірі 400 000 гривень, а останній передав йому договір позики строком на 2 роки, тобто до 15 січня 2013 року та розписку про отримання грошових коштів, з зобов`язанням повернути їх до 15 січня 2013 року. ОСОБА_14 казав йому,що станцію технічного обслуговування автотранспорту хоче відкрити по вулиці Робочій в м. Києві, має на меті придбати спеціальне обладнання, підйомний кран. Він вірив цім твердженням ОСОБА_14 . Чи дійсно придбав ОСОБА_14 обладнання йому не відомо. Через деякий час після надання в борг грошових коштів він приїхав на станцію по вулиці Робочій в

м. Києві, проте там працювали інші люди. Після чого, він почав періодично телефонувати ОСОБА_14 та наполягати на поверненні грошових коштів ,а також автомобіля, який стояв у ОСОБА_14 на ремонті. Проте ОСОБА_14 почав переховуватися від нього,уникати зустріч, за місцем реєстрації був відсутній,змінив місце проживання, декілька разів міняв номери мобільного телефону, в приміщенні на вулиці Робочій в м. Києві не працював та не повідомляв йому місце своєї роботи. Грошові кошти ОСОБА_14 йому так і не повернув. Вважає,що беручи у його у борг грошові кошти ОСОБА_14 не мав на меті їх повернення ,а мав на меті заволодіти таким чином його грошовими коштами,зловживаючи його довірою ;

-показаннями свідка ОСОБА_15 ,який пояснив , що з ОСОБА_14 в нього склалися дружні стосунки. В січні 2011 року був свідком того, як ОСОБА_12 передав в борг ОСОБА_14 грошові кошти на придбання станції технічного обслуговування автотранспорту та обладнання для ремонту автомобілів. Зустріч відбувалася в м. Києві по вул. Мельникова, 6, куди він приїхав разом із ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 разом із сином ОСОБА_16 ОСОБА_14 та ОСОБА_12 оформили договір позики грошових коштів та він підписав договір позики та розписку ОСОБА_14 в якості свідка. Після чого, ОСОБА_12 добровільно передав ОСОБА_14 грошові кошти. Сума позики була приблизно 400 000 гривень. За умовами договору ОСОБА_14 повинен був повернути ОСОБА_12 грошові кошти на протязі двох років. Йому було відомо від ОСОБА_14 про те, що він хотів офіційно відкрити нову станцію технічного обслуговування автотранспорту та саме з цією метою брав грошові кошти в борг у ОСОБА_12 . Через деякий час після отримання грошових коштів ОСОБА_14 почав зникати, міняти номери мобільного телефону, за місцем роботи був відсутній,змінив місце проживання. Він також розшукував ОСОБА_14 , оскільки в нього на ремонті з 2010 року знаходився його автомобіль, який був знайдений за допомогою міліції в 2013 році ;

- даними, які містяться у договорі позики від 15 січня 2011 року, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_12 передав позичальнику ОСОБА_14 у тимчасове користування на строк один календарний рік гроші в сумі 400 000 гривень, що на день передачі грошової суми відповідала еквівалентові суми 50 000 доларів США, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 15 січня 2013 року, що підтверджено підписами ОСОБА_12 та ОСОБА_14 та свідків, в присутності яких укладався даний договір ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;

- даними, які містяться в розписці про отримання грошових коштів від 15 січня 2011 року, відповідно до якої ОСОБА_14 позичив відповідно до договору позики у ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 400 000 гривень, які він передав за адресою: АДРЕСА_3 , в присутності двох свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та зобов`язувався повернути зазначені грошові кошти до 15 січня 2013 року, на якій містяться підписи ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;

- даними, які містяться в претензії від 20 березня 2013 року, відповідно до якої, ОСОБА_12 звертався до ОСОБА_14 з проханням добровільно сплатити суму боргу в розмірі 400 000 гривень та 10 відсотків від суми позики за несвоєчасне повернення грошових коштів, що становить 40 000 гривень, що засвідчена підписами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , де ОСОБА_14 зазначив про отримання претензії та погодився з сумою претензії;

- даними постанови про визнання речових доказів від 23 липня 2015 року, відповідно до якої, договір позики між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 укладений 15 січня 2011 року та розписку (заяву) про отримання грошових коштів в розмірі 400 000 гривень від 15 січня 2011 року ОСОБА_14 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0012352;

- даними висновку експерта № 934 від 18 листопада 2013 року, відповідно до якого підпис у договорі позики від 15.01.2011 року виконано ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; підпис у розписці про отримання грошей від 15.01.2011 року виконано ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, суд визнає їх належними ,допустимими та достовірними ,а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою ,тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Суд вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_14 щодо відсутності у нього умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 , шляхом зловживання довірою останнього,та наявністю між ним та потерпілим цивільно-правових відносин щодо неповернення ним грошових коштів за укладеним договором позики,такими,що спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинене, не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, спростовуються здобутими вищезазначеними доказами у кримінальному провадженні у їх сукупності, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, отримані у передбаченому КПК України порядку, узгоджуються між собою та повно відтворюють обставини вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, свідчать про те,що ОСОБА_14 ,який не вчинив ніяких дій та не приймав ніяких мір по поверненню потерпілому грошових коштів з моменту отримання грошових коштів до наступного часу,змінив місце роботи, місце свого проживання ,номер мобільного телефону, уникав зустріч з потерпілим з питань повернення боргу діяв з умислом на шахрайське заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 .

Крім того ,суд звертає увагу на те,що як в ході досудового розслідування ,так і в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_14 не було надано належних,допустимих доказів,які б свідчили про придбання ним за рахунок коштів,отриманих від ОСОБА_12 за договором позики , устаткування,технічного обладнання необхідного для діяльності у сфері ремонту автомобілів.

Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового розслідування, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не вбачається.

Аналізуючи здобуті докази у справі в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_14 вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство),вчинене в особливо великих розмірах, а тому ці його дії кваліфікує за ч.4 ст. 190 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, має на утриманні двох неповнолітніх дітей -2011, 2017 років народження.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_14 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання в межах, передбачених санкцією ч.4 ст. 190 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин та конкретні обставини вчиненого ним правопорушення, суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_14 можливе без ізоляції його від суспільства.

Суд вважає можливим звільнити ОСОБА_14 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покласти на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України.

Враховуючи вимоги ст.77 КК України,оскільки відносно ОСОБА_14 призначено покарання з випробуванням,суд вважає за необхідне не призначати відносно обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна,що є його власністю.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_14 , запобігання вчинення нових злочинів.

Щодо процесуальних витрат у розмірі: 1026 грн. 00 коп. за проведення НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві почеркознавчої експертизи №934 від 18 листопада 2013 року, то вони у відповідності до ст.124 КПК України повинні бути стягнуті на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_14 у повному обсязі.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази: договір позики між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 від 15 січня 2011 року та розписку (заяву) про отримання грошових коштів в розмірі 400 000 гривень від 15 січня 2011 року ОСОБА_14 ,які зберігаються в матеріалах судового провадження ,слід зберігати в матеріалах судового провадження.

Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначити йому покарання за даною статтею у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі .

На підставі ст.77 КК України не призначати ОСОБА_14 додаткове покарання у виді конфіскації майна .

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи .

Стягнути з ОСОБА_14 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1026 грн. 00 коп. за проведення НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві почеркознавчої експертизи №934 від 18 листопада 2013 року.

Речові докази: договір позики між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 від 15 січня 2011 року , розписку (заяву) про отримання грошових коштів в розмірі 400 000 гривень від 15 січня 2011 року ОСОБА_14 ,які зберігаються в матеріалах судового провадження зберігати в матеріалах судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_14 , прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2