АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 615/1351/16-к Головуючий суддя 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/1862/16 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«28» листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді суддів за участю: прокурора захисника підозрюваного при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року про задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року задоволено клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 . Продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27, до 16 грудня 2016 року, із застосуванням застави в розмірі 150 мінімальних заробітних плат, тобто 217 500,00 грн.
07 листопада 2016 року слідчим подано клопотання про продовження строку тримання особи під вартою.
З зазначеного клопотання вбачається, що 15 жовтня 2016 року ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті заволодіння чужим майном, вдягнувши на голову балаклаву, демонструючи ніж, здійснив напад на ОСОБА_9 , яка перебувала в гаражі власного домоволодіння. ОСОБА_7 не довів свій злочинний намір до кінця з тих причин, що ОСОБА_9 вибігла через тильний двір гаражу, після чого ОСОБА_7 покинув приміщення гаражу та був затриманий в лісопосадці, що неподалік домоволодіння ОСОБА_9 , під час перевдягання.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 187 КПК України, - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи та з проникненням у сховище.
За даними фактами до ЄРДР внесено кримінальне провадження за № 0000706, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
16 жовтня 2016 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
Зважаючи на необхідність виконання ряду слідчих дій, спрямованих на отримання та перевірку доказів, просив суд продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 у межах строку досудового розслідування, до 16 грудня 2016 року.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 та його захисником - адвокатом ОСОБА_6 подані апеляційні скарги, в яких просять ухвалу скасувати, розмір застави зменшити до мінімального. Зазначають, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою. Органом досудового розслідування не доведено того факту, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Судом першої інстанції не досліджено всіх обставин по справі, не надано належної оцінки тому факту, що підозрюваний раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, міцність соціальних зв`язків, є інвалідом III групи та пенсіонером за інвалідністю, має низку хвороб, що унеможливлюють його тримання під вартою. Також судом першої інстанції не було взято до уваги факту надання ОСОБА_9 заяви про відсутність претензій матеріального та морального характеру до підозрюваного та прохання не позбавляти останнього волі, не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання від вартою. Також не надано належної оцінки факту направлення закордонного паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_7 , слідчому, з метою його залучення до матеріалів кримінального провадження. Органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Пред`явлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою. Розмір визначеної судом застави є завідомо непомірним для ОСОБА_7 . Вказує на неправильну кваліфікацію органом досудового розслідування дій підозрюваного за ч.3 ст. 187 КК України та зазначає, що в його діях міститься склад злочину, передбачений ст. 296 КПК України.
Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали.

Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Зазначив, що ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисника, прокурора, дослідивши матеріали судового провадження вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення клопотання та продовження строку тримання підозрюваного під ватрою в межах строку досудового розслідування до 16 грудня 2016 року, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також слідчим суддею встановлено та надано в сукупності оцінку даним про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, наявність постійного місця проживання та соціальних зв`язків, стан здоров`я підозрюваного, наявність заяви потерпілої про відсутність претензій до ОСОБА_7 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Під час розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні Валківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000706 від 16 жовтня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України (аркуш м.с.п. 5).
16 жовтня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України (аркуш м.с.п. 17).
Ухвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 листопада 2016 року. Визначено розмір застави в сумі 150 мінімальних заробітних плат, що становить 217 500,00 грн.
Що стосується доводів підозрюваного та захисника, викладених в апеляційних скаргах, стосовно необґрунтованості підозри, то колегія суддів вважає їх неспроможними, зважаючи на наступне.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення встановлено слідчим суддею під час постановлення ухвали Валківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 16 жовтня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 16 жовтня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 16 жовтня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 16 жовтня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 16 жовтня 2016 року, протоколом пред`явлення речей для впізнання від 16 жовтня 2016 року (аркуші м.с.п. 8-19).
ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, не працює, є пенсіонером за інвалідністю, за місцем проживання позитивно характеризується (аркуші м.с.с. 22, 24, 26).
Матеріали судового провадження містять заяву ОСОБА_9 , з тексту якої вбачається, що вона претензій до ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні не має, просить суд та органи прокуратури не позбавляти останнього волі та не обирати стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (аркуш м.с.п. 43).
ОСОБА_7 пред`явлено підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.
Також матеріали судового провадження містять виписки з історії хвороби ОСОБА_7 , з яких вбачається наявність хвороб у останнього та присвоєння III групи інвалідності.
Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність постійного місця проживання, відсутність офіційного місця робота та законних джерел прибутку, окрім отримання пенсії за інвалідністю, стан здоров`я, відсутність судимостей, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості доводів клопотання та наявності ризику, який дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом надано оцінку не лише тяжкості обвинувачення як обґрунтуванню продовження строку тримання під вартою, але й визначено ризики, що існують станом на час розгляду, що відповідає вимогам практики Європейського суду з прав людини і нормам КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя не вийшов за межі строку досудового розслідування та враховував вимоги дотримання розумного строку тримання під вартою, продовжив строк тримання під вартою до 16 грудня 2016 року, що відповідає загальним положенням щодо розумних строків, викладених у правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року судом визначено, що будь-яка система обов`язкового тримання під вартою не сумісна за визначенням зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути крім всього, переконливо доведена наявність конкретних обстави, які переважають правило поваги до особистої свободи.
Що ж стосується оцінки доводів апеляційних скарг щодо недоведеності ризиків з кримінальному провадженні, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. ОСОБА_7 пред`явлено підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Таким чином особлива тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у сукупності з іншими даними про особу останнього спростовує доводи апеляційних скарг про недоведеність ризиків у кримінальному провадженні. Наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, перебування на пенсії, позитивної характеристики, на які посилаються захисник та підозрюваний в апеляційних скаргах, хоча і заслуговує на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 стосовно непогодження з кваліфікацією інкримінованого правопорушення, то вони на даній стадії досудового розслідування не можуть бути розцінені в якості таких, що свідчать про необґрунтованість пред`явленої підозри та наявність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, питання неправильної правової кваліфікації злочину не підлягають вирішенню на стадії розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу. Суд позбавлений можливості надавати оцінку правовій кваліфікації дій підозрюваного, оскільки вказані доводи сторони захисту на даній стадії підлягають оцінці органами досудового розслідування в ході розслідування кримінального провадження та судом в ході його розгляду по суті.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Чеботар проти Молдови», № 35615/06, від 13 листопада 2007 року, п. 48, судом було зазначено, що для того щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст. 5 § 1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само необов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання.
Що ж стосується доводів щодо необґрунтованості підозри, то з огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були детально досліджені під час розгляду судом апеляційної інстанції матеріалів судової справи та приведені вище.
Також колегія суддів вважає недоведеними стороною захисту доводи щодо незадовільного стану здоров`я, який перешкоджає перебуванню підозрюваного під вартою та потребує постійного медичного нагляду.
З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 є інвалідом III групи, страждає на ряд захворювань. Разом з тим, докази, що свідчать про неможливість утримання під вартою ОСОБА_7 за станом здоров`я, відсутні.
Що ж стосується застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, то колегія суддів дійшла висновку щодо неможливості його застосування з тієї підстави, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти доведеним органом досудового розслідування ризикам.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що наявність закордонного паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_7 , не свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, матеріали кримінального провадження містять заяву, з тексту якої вбачається, що закордонний паспорт підозрюваного було долучено до матеріалів кримінального провадження (аркуш м.с.п. 40).
За викладених обставин у їх сукупності, враховуючи необхідність проведення органом досудового розслідування певних слідчих дій, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Що ж стосується визначення розміру застави, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно застосування застави в розмірі 150 мінімальних заробітних плат, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як вже було зазначено вище, ухвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 листопада 2016 року та визначено розмір застави в сумі 150 мінімальних заробітних плат, що становить 217 500,00 грн.
Об`єктивні обставини кримінального провадження свідчать про недоцільність зменшення розміру застави, оскільки протиправна, антисоціальна поведінка підозрюваного, яка підтверджена даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження, внаслідок якої відбулося порушення конституційних прав, які гарантуються державою ОСОБА_9 , створила загрозу життю та здоров`ю останньої.
Доводи підозрюваного та його захисника стосовно наявності в матеріалах судового провадження заяви потерпілої щодо відсутності претензій до ОСОБА_7 за даним кримінальним провадженням висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують та можуть бути враховані при розгляді справи по суті.
Крім того, під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прокурор надав пояснення, відповідно до яких будь-якої заяви про відсутність претензій з боку ОСОБА_9 до ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні до органів досудового розслідування не надходило. Наявність в матеріалах судового провадження копії зазначеної заяви, перш за все, свідчить про незаконний вплив підозрюваного на ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 392, 404, ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року про задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ков`яги Валківського району Харківської області, громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Головуючий суддя: Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4