Справа № 183/6134/16
№ 1-кп/183/255/17
В И Р О К
іменем України
25 січня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного суду, у судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000171, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єнакієво Донецької області, громадянина України, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді номера обслуги мінометного розрахунку мінометної батареї з механізованого батальйону, у військовому званні «старший солдат» з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16.05.2000 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст. 94 КК України (1960 року) до 12 років позбавлення волі;

-14.05.2012 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 286 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
Наказом №146 командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 22.06.2015 старшого солдата ОСОБА_4 прийнято на військову службі до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду такелажника такелажного взводу реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

09 січня 2016 року солдата ОСОБА_4 було направлено до лікувального закладу 66 ВМГ м.Красноармійська, а 11 січня 2016 року ОСОБА_4 був направлений до військової частини НОМЕР_2 (військовий шпиталь АДРЕСА_2 ), звідки 14 січня 2016 року він був направлений до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону ( АДРЕСА_3 ). До 27 січня 2016 року ОСОБА_4 проходив курс лікування у зазначеній установі та з 27 січня 2016 року повинен був прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Між тим, 27 січня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

22 жовтня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини та заявив про себе.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, обставини вчиненого кримінального правопорушення ним не оспрювалися, надав показання про те, що дійсно проходив певний курс лікування у військових медичних залках, зазначених в обвинувальному акту, повинен був прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 27 січня 2016 року, однак за станом здоров`я не міг повернутися до військової частини та продовжувати виконання службових обов`язків, тому повернувся до м.Полтави за місцем свого проживання. Коли дізнався про порушене кримінальне провадження, одразу з`явився до військової прокуратури та до військової частини, у скоєному кається.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

На підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин, судом були досліджені матеріали кримінального провадження, а саме матеріали, що підтверджують статус військовослужбовця.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, тяжкість якого, в тому числі, обумовлена особливим періодом, що діє на території України.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше був судимий, однак виконував свій військовий обов`язок, в тому числі в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, має статус учасника бойових дій.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, реальне позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1