Дата документу Справа № 328/2069/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 328/2069/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/537/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у судовому розгляді кримінального провадження ОСОБА_10 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Городище Крупетського району Курської області РФ, громадянин України, не одружений, який має середню освіту, пенсіонер, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою вироком скасовано та звільнено його з-під варти в залі суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 9 квітня 2016 року по 20 грудня 2016 року включно, з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 9 квітня 2016 року, приблизно о 18.00 год., він, маючи умисел на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , під час сумісного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , за допомогою кухонного ножа, який взяв зі столу, наніс ОСОБА_9 один удар в область грудної клітки зліва, внаслідок чого спричинив проникаюче поранення плевральної порожнини серця, поранення серця, гемоперикардіум, гемоторакс зліва, шок тяжкого ступеню тяжкості, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 88 від 27 квітня 2016 року та згідно «правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень» від 17 січня 1005 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого.

Зазначає, що суд не мотивував своє рішення щодо застосування ст. 75 КК України, а підстави для застосування даної норми відсутні. Вважає, що у висновках суду немає даних про критичну оцінку обвинуваченим своїх дій, таких даних не встановлено і з показань ОСОБА_7 .

Просить вирок скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вважала, що суд першої інстанції у вироку не мотивував рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підстав ст. 75 КК України. Всі обставини, які покладені в основу рішення про звільнення від покарання можуть бути враховані тільки для визначення строку покарання, яке ОСОБА_7 з урахуванням наявності обтяжуючої покарання обставини, а також способу заподіяння тілесних ушкоджень, повинен відбувати реально.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вирок суду просили залишити без змін. Захисник обвинуваченого також додала, що цілеспрямовано удар ножем в область серця потерпілому ОСОБА_7 не наносив. У вчиненому він кається та його каяття має дієвий характер, він вибачився перед потерпілим, повністю відшкодував витрати на його лікування. На цей час ОСОБА_7 62 роки, він має на утриманні престарілу матір, яка потребує постійного догляду, оскільки повністю сліпа. ОСОБА_7 у цьому провадженні перебував під вартою 8 місяців.

Потерпілий ОСОБА_9 в апеляційному суді підтримав подане ним письмове заперечення на апеляційну скаргу прокурора та пояснив, що жодних претензій до ОСОБА_7 він не має. Вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання з випробуванням, яке на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид і розмір покарання, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 75 КК України, та врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, який раніше не був судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, визнав за обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди, при цьому врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, наявність на утриманні обвинуваченого непрацездатної матері, ОСОБА_11 , 1927 року народження, яка потребує постійного стороннього догляду.

Доводи апеляційної скарги прокурора, з яких випливає, що суд безпідставно врахував щире каяття ОСОБА_7 як обставину, що пом`якшує покарання, не відповідають матеріалам справи, згідно з якими обвинувачений неодноразово висловлював жаль з приводу скоєного (в тому числі будучі допитаним в ході з`ясування судом обставин справи та перевірки доказів, а також в судових дебатах і в останньому слові), добровільно відшкодував завдану шкоду і, крім того, не узгоджується з позицію прокурора, який в судових дебатах просив суд визнати за обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, догляд за матір`ю, відшкодування шкоди та позитивну характеристику.

Стабільною в даному провадженні є позиція потерпілого ОСОБА_9 , який як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді просив обвинуваченого суворо не карати, підтвердив вибачення ОСОБА_7 та відшкодування шкоди.

Більш того в суді першої інстанції потерпілий сам висловив жаль з проводу обставин, які сталися, пояснив, що він сам спровокував ОСОБА_7 .

За наявності сукупності цих обставин, позитивних даних про особу винуватого, а також відомостей про те, що обвинувачений повсякденно доглядає за своєю незрячою матір`ю, яка є особою, яка потребує постійного догляду (а.с. 39-41), прохання потерпілого про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням на максимальний строк, передбачений ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія вважає, що особі призначене покарання, яке відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України, та його меті.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4