Провадження №11-кп/772/512/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Суддя-доповідач: ОСОБА_2 ,
Судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2016 року по кримінальному провадженню № 0006545, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Никифорівці, Немирівського р-ну, Вінницької обл., громадянина України, з середньою освітою, розлученого, працюючого водієм КП ВТК, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком два роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Місто» на користь ОСОБА_7 вісім тисяч вісімдесят вісім гривень 28 копійок майнової шкоди. Стягнуто з комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» на користь ОСОБА_7 п`ятсот гривень майнової шкоди.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Місто» на користь ОСОБА_7 чотириста двадцять дев`ять гривень 17 копійок у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» на користь ОСОБА_7 чотири тисячі п`ятсот сімдесят гривень 58 копійок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
за участю секретаря: ОСОБА_8 ,
прокурора: ОСОБА_9 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_10 ,
потерпілої: ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком два роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Місто» на користь ОСОБА_7 вісім тисяч вісімдесят вісім гривень 28 копійок майнової шкоди. Стягнуто з комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» на користь ОСОБА_7 п`ятсот гривень майнової шкоди.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Місто» на користь ОСОБА_7 чотириста двадцять дев`ять гривень 17 копійок у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» на користь ОСОБА_7 чотири тисячі п`ятсот сімдесят гривень 58 копійок відшкодування моральної шкоди.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що 30 вересня 2015 року близько 15:10 годин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним тролейбусом марки «ЗіУ 9» № 334, рухався по проїзній частині площі Героїв Сталінграду в м. Вінниці в напрямку Залізничного вокзалу. В районі електроопори № 2 ОСОБА_6 наблизився до розмітки нерегульованого пішохідного переходу та зупинився, оскільки в той час на ньому перебували пішоходи. В подальшому, не переконавшись у безпеці, не надавши перевагу в русі пішоходові ОСОБА_7 , що перетинала проїзну частину справа-наліво по ходу руху тролейбуса, ОСОБА_6 розпочав рух, внаслідок чого, з необережності допустив наїзд на ОСОБА_7 .
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми забою головного мозку легкого ступеню, перелому кісток склепіння черепа (потиличної кістки) з переходом на основу черепа, внутрішньочерепних крововиливів (субарахноїдальні і в мозкову речовину лобної і скроневої ділянки зліва), забійної рани і гематоми м`яких тканин потиличної ділянки голови справа, закритої травми грудної клітки забою нижньої частки лівої легені. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1574 від 28.10.2015 р. дані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 належать до тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.5, 4.16 (а), 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано:
п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 4.16 (а) пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;
п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, зазначає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є незаконним та підлягає зміні через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати, призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання із іспитовим строком 3 роки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_9 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст. 370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вина ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому злочину доказана та підтверджується наданими суду доказами та показаннями допитаних в судовому засіданні першої інстанції потерпілої, свідків.
Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність засудженої та на кваліфікацію її дій, не виявлено.
За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 міру основного покарання, належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, а саме відповідно до вимог ст. 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення те, що він вчинив правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого, те, що людина її життя та здоров`я, визнані найвищою соціальною цінністю, а внаслідок порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху України потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що являються небезпечними для життя в момент спричинення.
Однак, суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, не навів належних мотивів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про не доцільність призначати ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність та неможливість виправлення і перевиховання засудженого без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Тому колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора в частині призначення додаткової міри покарання підлягає до задоволення.
Доводи адвоката ОСОБА_10 про те, що у випадку призначення, додаткового покарання ОСОБА_6 буде позбавлений єдиного джерела доходу, оскільки його робота пов`язана з керуванням транспортними засобами, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як жодні кошти чи заробітки не вартують здоров`я людини. Крім того, ОСОБА_6 є працездатною особою, а відтак має змогу працювати у багатьох сферах виробництва.
З викладеного слідує, що вирок суду невмотивований, що є порушення вимог ч. 4 ст. 370 КПК України.
Вказані порушення призвели до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що відповідно до ст. 414 КПК України є підставою для скасування вироку в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 370, 374, 404, 405, 407,409,414, 420 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2016 року по кримінальному провадженню № 0006545 відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2016 року по кримінальному провадженню № 0006545 відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання -скасувати .
До призначеного ОСОБА_6 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2016 року покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 2 роки.
В іншій частині вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2016 року залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений на протязі 3-х місяців до касаційного суду.
Судді:
З оригіналом згідно суддя: