Ухвала іменем україни

28 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

секретаря ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008224, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років із позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
Вирішено цивільні позови прокурора й потерпілих, долю речових доказів та питання про судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2016 року вирок районного суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну вироку та ухвали суду, просить застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням. Стверджує, що визначаючи міру покарання ОСОБА_6 , суд не в повній мірі врахував дані про його особу та обставини конкретної справи, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Зокрема, не взято до уваги, що засуджений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має незадовільний стан здоров`я, утримує матір похилого віку, котра потребує стороннього догляду, а також і те, що під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 перебував у тверезому стані. Апеляційним судом не перевірено належно висновків місцевого суду з урахуванням наведених обставин, не дано обґрунтованих відповідей на доводи скарги захисника, ухвала суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На касаційну скаргу захисника надійшло заперечення від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в якому вони стверджують про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв`язку з чим просять залишити її без задоволення, а судові рішення ? без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 14 вересня 2014 року о 08.05 год, рухаючись по проїжджій частині проспекту Григоренко в напрямку вул. Княжий Затон у м. Києві автомобілем «Hyundai Santa Fe», порушуючи ПДР, рушив на червоний сигнал світлофору, виїхав на перехрестя проспекту Григоренка та вул. А. Ахматової, де допустив зіткнення з автомобілем який мав перевагу у русі «CitroenC4» під керуванням ОСОБА_10 . Внаслідок ДТП водію ОСОБА_10 заподіяно закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку з розвитком субдуральної гематоми та дислокаційно-компресійним синдромом тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, а пасажир ОСОБА_9 отримала закриту травму колінного суглобу та обох стоп ніг тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого, які підтримали касаційну скаргу, просили суд застосувати положення ст. 75 КК України, думку прокурора, який не підтримав скаргу захисника та вважав, що рішення суду зміні не підлягають, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга захисника підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтуються на доказах, зібраних відповідно до вимог КПК України та у касаційній скарзі захисником не оспорюються.
Що стосується тверджень захисника про необхідність застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, даних про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я та утримує літню матір, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд у даному конкретному випадку, вважає можливим пом`якшити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Водночас, враховуючи ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 діяння, а також невизнання вини і обставини притягнення його до адміністративної відповідальності, підстав для ухвалення рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити. Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі. В решті зазначені судові рішення залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3