АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа: №644/9024/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/790/717/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду м. Харкова матеріали провадження № 11-кп/790/717/17 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Суд мотивував своє рішення тим, що поведінка і ставлення засудженого до праці не доводять його виправлення.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього умовно-дострокового звільнення. Зазначив, що суд не прийняв до уваги, що він виконує усі вимоги адміністрації, з першого дня працює на виробництві колонії з виготовлення меблів, отримав професійно-технічну освіту за спеціальністю фрезувальник, має три подяки.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги і вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вимог вищевказаних законів, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання.

Як слідує із матеріалів провадження судом було встановлено, що засуджений раніше судимий 19.06.2008 року Новозаводським районним судом м. Черкаси за ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, раніше постановою Шосткінського районного суду Сумської області вже звільнявся умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 6 місяців 20 днів, відбуває покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Черкаси за ч.2 ст.307 КК України, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого до вчинення злочинів. Крім цього, судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком.

Крім цього, згідно матеріалам провадження засуджений з 01 червня 2012 року відбуває покарання в Харківській виправній колонії №43, за цей період часу характеризується посередньо, стягнень не має, для підтримання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією колонії три рази, але на заходи виховного характери реагує слабо, належних висновків для себе не робить. Підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ним неслужбових стосунків. Намагається утримувати в чистоті спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд. Безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності в їх виконанні.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за весь період часу відбування покарання, поведінка і ставлення засудженого ОСОБА_7 до праці не доводять його виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Що стосується посилання засудженого на його працевлаштування фрезерувальником, то ця обставина, сама по собі, не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: