н/п 1-кп/490/683/2017
В И Р О К
23 червня 2017 року м. Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Оріхове, Сакського району, АР Крим, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , призваного до лав Збройних Сил України 18.10.2000 року Сакським ОМВК АР Крим, який на момент вчинення злочину проходив військову службу на посаді водія групи регламенту та ремонту літаків і вертольотів технічно-експлуатаційної частини авіаційної техніки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший матрос,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
18 жовтня 2000 року старший матрос ОСОБА_3 призваний на військову службу до лав Збройних Сил України Сакським ОМВК АР Крим, склав Військову присягу на вірність та відданість Українському народові.
Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 10.07.2012 року №127-ПМ старший матрос ОСОБА_3 призначений на посаду водія групи регламенту та ремонту літаків і вертольотів технічно-експлуатаційної частини авіаційної техніки військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_1 .
13.05.2014 року, старший матрос ОСОБА_3 всупереч вимог наказу від 12.05.2014 № 01 Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України та директиви Міністра оборони України та Генерального штабу ЗС України від 30.04.2014 року №Д-322/1/05 "Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя", в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 6, 23, 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби у ЗС України назавжди, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_3 , та не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, продовжував ухилятися від військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу, проводячи час на пов`язуючи його з проходженням військової служби у ЗС України.
13.05.2017 року ОСОБА_3 прибув із зізнанням про вчинене правопорушення до військової прокуратури Миколаївського гарнізону.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у нез`явленні в разі переведення, з метою ухилитись від військової служби за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно не з`явився на службу, оскільки в той час у нього хворіли батьки, та дружина знаходилась із дитиною на лікуванні. Пізніше він виїхав із дружиною та дочкою до Полтави, де наразі проживає із сім`єю. У вчиненому кається.
Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні дезертирства, тобто нез`явленні на службу у разі переведення з метою ухилитися від військової служби, і кваліфікує його дії за ч.1 ст.408 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року).
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує, щире каяття обвинуваченого, збіг тяжких сімейних обставин.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в найнижчий межі санкції ч.1 ст.408 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Одночасно, зважаючи на наявність кількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і вважає можливим звільнити ОСОБА_3 в порядку ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373 - 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити попереднім - у вигляді особистого зобов`язання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1