Номер провадження: 11-кп/785/48/17
Номер справи місцевого суду: 495/6173/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2016 року у кримінальному провадженні №0001932 від 13.07.2016 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, українця, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,до взяття під варту тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-02.08.1984 року Петровським районним судом м. Донецька за ст. 140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;

-06.09.1985 року Кіровським районним судом м. Донецька за ст. 184 ч.1, 17, ст. 85 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі,;

- 24.03.1989 року Кіровським районним судом м. Донецька за ст. 141 ч.2, 206 ч.2, 229 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;

-20.01.2004 року Кіровським районним судом м. Донецька за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;

-28.03.2006 року Кіровським районним судом м. Донецька за ст. 187 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;

-09.07.2009 року Куйбишевським районним судом м. Донецька за ст. 187 ч.2 КК України до 7 років та 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією ? майна, звільнився з місць позбавлення волі 17.07.2014 року умовно-достроково на 1 рік, 7 місяців, 8 днів;

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2 ст. 186 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Строк відбування покарання обчислюється з 13.07.2016 року.Відповідно до ст. 72 ч.5 КК України обвинуваченому зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього тримання під вартою, як запобіжного заходу, з 13.07.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

встановив:
Згідно оскаржуваного вироку районного суду обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин:

13 липня 2016 року, приблизно о 1500 год., більш точний час встановити не надалось можливим, обвинувачений ОСОБА_7 зайшов до приміщення магазину «Продукти», розташованого по вул. Незалежності, 33, в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, де побачив на прилавку мобільний телефон марки «Nokia 105» синього кольору, внаслідок чого у обвинуваченого ОСОБА_7 раптово виник умисел на заволодіння зазначеним мобільним телефоном, який належав потерпілій ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном, обвинувачений ОСОБА_7 намагався відволікти увагу потерпілої ОСОБА_8 , розпитуючи її про продукти харчування, під час чого схопив мобільний телефон «Nokia 105» синього кольору, усвідомлюючи явний відкритий характер своїх дій, відкрито заволодівши ним, після чого намагався з місця скоєння кримінального правопорушення втекти, але не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілою ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій не оспорюючи доведеність своєї вини та кваліфікацію дій, вважає призначене йому судом покарання у виді 4 років позбавлення волі, занадто суворим, просить змінити вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на повне визнання вини та наявність у нього тяжких хвороб.

У відповідності до вимог ч.4 ст.401, ч.4 ст.405 КПК України,апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , який був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але не заявляв клопотання про доставку в судове засідання, а також його захисника, який також був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження тадоводи апеляційної скарги обвинуваченого; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі. Ці обставини сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновкупро його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував,що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та непогашену у встановлені законом строки судимість, вчинив кримінальне правопорушення проти власності, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.Суд врахував тяжкість скоєного,суспільну небезпеку і характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення таданні, які характеризують обвинуваченого, його соціальний статус, сімейний стан, наявність тяжких хвороб.
Обставин, якіу відповідності до положень ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого та обставини, які, відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжуютьйого відповідальність, районним судом встановлені не були, оскільки під час судового розгляду в районному суді обвинувачений не в повному обсязі визнавав свою провину.

Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, прийшов до висновку про не можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.69 КК України та встановивши, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, призначив йому покарання передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі. При цьому, районний суд врахував всі обставини справи та призначив покарання в мінімальній межі санкції ч.2 ст.186 КК України.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 має тяжкі захворювання, які зазначені в медичних документах щодо його стану здоров`я, долучених до матеріалів кримінального провадження та те, що на стадії апеляційного оскарження він заявив про повне визнання вини, не є тією обставиною, яка може свідчити про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення є справедливим та необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404,405,407,419,424,426,532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2016 року у кримінальному провадженні №0001932 від 13.07.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народженнязасудженого за ст. 15 ч.2, ст. 186 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моментуїї проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4