Справа № 303/7221/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.01.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 (головуючої)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, пенсіонер, інвалід ІІ групи загального захворювання, одружений, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, визнаний винним:
- за ч. 1 ст. 121 КК України - призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років,
- за ч. 1 ст. 122 КК України - призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_11 за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання - 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 196, 56 грн. судових витрат.
Речові докази: одяг ОСОБА_6 , а також кухонний ніж постановлено знищити.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 12 жовтня 2014 року близько 21 год. 30 хв., знаходячись за місцем свого проживання, в будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин зі своєю тещею ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, штовхнув її руками і потерпіла ОСОБА_12 впала на підлогу, після чого обвинувачений придавив її своїм тілом до підлоги та, не даючи їй підвестися, почав викручувати її праву ногу в різні сторони, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.
Тоді же, 12 жовтня 2014 року близько 21 год. 40 хв. ОСОБА_6 , знаходячись по місцю свого проживання в будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин затіяв сварку із своєю дружиною ОСОБА_8 , в ході якої умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс їй приблизно десять ударів руками, затиснутими в кулак в область голови та тіла, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, умисно наніс останній один удар кухонним ножем в ліву частину грудної клітки, чим самим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння та які виникли від дії колючо-ріжучих предметів по механізму удару, а саме лезом кухонного ножа.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок щодо нього в частині призначеного покарання через його суворість скасувати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, а в задоволенні цивільних позовів відмовити. Апелянт вказує, що при призначенні покарання суд не врахував його похилий вік, стан здоров`я, те що він є інвалідом ІІ групи, потребує медичної допомоги, постійно знаходиться на стаціонарному лікуванні в Мукачівській ЦРЛ, його пенсія складає 1467 грн. і цих коштів не вистачає для лікування. Наголошує на тому, що вину визнає повністю, щиро розкаюється у вчиненому, усвідомлює ступінь вчиненого злочину і дуже шкодує про скоєне, кваліфікацію дій не оспорює. Посилається на те, що позбавлення волі підірве його фізичний стан. Вважає, що суд невірно розв`язав цивільні позови, зокрема вимоги щодо відшкодування майнової шкоди потерпілій ОСОБА_8 , оскільки додані до цивільного позову документи не є доказом, що кошти були витрачені на лікування травм спричинених його діями, а розмір моральної шкоди вважає завищеним.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вважають апеляційну скаргу ОСОБА_13 безпідставною, призначену міру покарання правильною, хоча і зам`якою. Просять врахувати, що ОСОБА_13 раніше був засуджений за побиття першої дружини, яка стала інвалідом 1 групи, що внаслідок нанесення потерпілій ОСОБА_12 , 1932 р.н. тілесних ушкоджень, обвинувачений позбавив її нормальної ходьби до кінця її віку, а потерпіла ОСОБА_8 отримала таке тілесне ушкодження, яке загрожувало її життю, чим була позбавлена можливості працювати більш як 6 місяців , має сліди від проникаючого поранення у виді рубця, що нагадує їй про події. Просять вирок залишити без зміни, оскільки з боку ОСОБА_13 ніякого розкаяння не було.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, кваліфікація діянь, доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України не оспорюються в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_6 , немає заперечень щодо цього й інших учасників судового провадження, якими апеляційні скарги не подавались, тому апеляційний суд переглядає вирок в межах висунутих в апеляційній скарзі вимог на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України.
Убачається, що суд першої інстанції з повнотою з`ясував фактичні обставини справи, дав оцінку доказам та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 121 КК України відносно потерпілої ОСОБА_8 та за ч. 1 ст. 122 КК України відносно потерпілої ОСОБА_12 ; призначаючи покарання, врахував суспільну небезпеку своєних злочинів проти здоров`я та життя особи, обставин події та посткримінальну поведінку обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, яких не було встановлено та обставин, що обтяжують покарання : перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, врахував тяжкість наслідків від протиправних дій та призначив покарання в межах мінімальних розмірів санкції статтей, передбачених ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 122 КК України
Що стосується доводів ОСОБА_6 про надмірну суворість призначеного судом покарання, то апеляційний суд з такими доводами апелянта не погоджується та вважає призначене судом першої інстанції покарання справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів та узгоджується з положеннями ст. 50, ст. 65 КК України.
ОСОБА_6 в минулому притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, вчинив насильницькі злочини в стані алкогольного сп`яніння щодо двох жінок, одна з яких є особою похилого віку, що свідчить про його суспільну небезпечність.
Беручи до уваги заперечення потерпілої ОСОБА_8 , висловлене апеляційному суду, яка вважає призначене покарання справедливим, те, що примирення між потерпілою і обвинуваченим ( які були подружжям ) не відбулось, обвинувачений відшкодування потерпілим з часу вчинення кримінальних правопорушень до часу розгляду апеляційним судом, не здійснив, апеляційний суд не приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, як і не вбачає підстав для пом`якшення покарання.
Те, що обвинувачений хворіє, є інвалідом 2 групи не дає підстав для пом`якшення йому покарання та може бути враховано у випадках, передбачених ч.2 ст. 84 ККК України ( вирішення питання про звільнення від покарання за хворобою).
Що стосується вирішення цивільних позовів, то частково задовольняючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди і визначаючи розмір відшкодування, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, частково задовольнивши вимоги про стягнення моральної шкоди в користь ОСОБА_12 - у сумі 40 000 гривень, а ОСОБА_8 - у сумі 45 000 гривень. При цьому, суд дослідив належним чином обставини провадження, що підлягали доказуванню при розв`язанні цивільного позову, його обгрунтування, доведеності розміру і з огляду на засади розумності й виваженості, навів у вироку достатні мотиви для такого висновку.
При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано ступінь винних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, яких вони зазнали в результаті протиправних дій близької людини, їх тривалість, тяжкість завданих травм, істотність вимушених змін в житті потерпілих та конкретні обставини провадження і вважати його необґрунтовано завищеним, на думку колегії суддів, підстав не має.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку апеляційним судом не встановлено, як і не наведено таких обставин в апеляційній скарзі ОСОБА_6 .
На піставі викладеного, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, а вирок суду апеляційний суд вважає законним, обґрунтованим і мотивованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді: