Справа № 524/2464/15-к
Провадження № 1-кп/524/6/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року 13 березня 2017 року Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 ,

у присутності обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (додатковий допит обвинуваченого та потерпілої було проведено у закритому судовому засіданні) в залі судових засідань Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жуки Глобинського району Полтавської області, громадянина України, що має середню освіту, працює в ХК «АвтоКрАЗ», кокільник-збиральник, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 25.01.2015, близько 21 години 30 хвилин, з метою відновлення минулих близьких стосунків прийшов до своєї колишньої дівчини ОСОБА_10 , яка знаходилася в гостях у своєї подруги ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 . Під час тривалої розмови, яка відбувалася спочатку у вказаній кімнаті, потім в коридорі зазначеної секції, обвинувачений і потерпіла перемістилися до кухні секції №19 за вказаною адресою, де між ними на ґрунті ревнощів з боку обвинуваченого виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, тобто діючи з непрямим (неконкретизованим) злочинним умислом, направленим на нанесення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів ревнощів, та відмови потерпілої відновити стосунки, взяв зі столу кухонний ніж та наніс ним потерпілій не менше семи ударів по шиї, в черевну порожнину та лівої кисті, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у виді: поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї на межі з надлопаточною ділянкою, що проникає в ліву плевральну порожнину; поранення живота, рана якого знаходиться на лівій боковій стінці живота по передній підпахвовій лінії, над проекцією верхнього краю крила лівої клубової кістки, яка проникає в черевну порожнину з утворенням заочеревинної гематоми в ділянці селезіночного кута товстої кишки; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї в проекції переднього краю трапецієподібного м`яза, рановий канал якого йде зліва-направо, в ділянку передньої поверхні шиї, без ушкодження органів шиї; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться біля межі з лівою дельтовидною ділянкою, рановий канал якого проходить за ключицею в ділянку лівого плечового суглобу; наскрізне поранення лівої кисті, з ранами на тильній поверхні в проекції між 2-ю та 3-ю п`ясними кістками та на долонній поверхні в проекції першого міжпальцевого проміжку; рани в лівій тім`яній ділянці волосистої частини голови з обширною підшкірною гематомою; рани на верхній губі зліва та лівій щоці, які супроводжувались внутрішньою та зовнішньою кровотечою і ускладнились шоком 2-3-го ступеня, що могло призвести до порушення кровообігу спинного мозку по ішемічному типу, яке, в свою чергу, ускладнилось розвитком неврологічних розладів у вигляді синдрому Броун-Секара з порушенням функції тазових органів, та по ступеню тяжкості оцінюються лише в сукупності і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Почувши крики сусідів про виклик міліції, обвинувачений самостійно припинив злочинні дії та покинув приміщення будинку за вказаною адресою.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, визнав частково. Визнав факт нанесення ОСОБА_10 ударів ножем, але без умислу на умисне вбивство. Щиро покаявся, просив суворо не карати і показав, що з потерпілою вони познайомились у 2008- 2009 роках. Після того, як він повернувся з армії, вони почали зустрічатися як хлопець з дівчиною. Якийсь час вони проживали разом на квартирі у м. Кременчуці. Обвинувачений хотів одружитися з потерпілою, хотів дитину від неї, але батьки потерпілої були проти їх стосунків, а вона їх боялася і казала, що залежить від них. На початку зими 2014 року обвинувачений з потерпілою розірвали стосунки, але продовжували часто зустрічатися, проводити разом час, мали інтимні стосунки. Коли потерпілій щось було потрібно, вона телефонувала обвинуваченому, і він намагався догодити їй. Він продовжував її любити і сподівався, що вони примиряться. Наприкінці 2014 року обвинувачений дізнався, що у потерпілої з`явився хлопець, у зв`язку з чим обвинувачений сильно переживав. Такі випадки з іншими хлопцями траплялися і раніше, коли він їздив на заробітки, але він все їй пробачав. 25.01.2015 року в обід обвинувачений зустрівся з потерпілою у тролейбусі на зупинці «Електростанція» у м. Кременчуці і вони разом пішли до піцерії «Челентано», де провели якийсь час, скільки точно він не пам`ятає, після чого потерпіла пішла до своєї подруги ОСОБА_11 , а обвинувачений сказав, що також прийде туди, щоб вони могли піти погуляти в місто. Цього ж дня біля 20-00 год. обвинувачений прийшов за адресою: АДРЕСА_3 , де потерпіла знаходилася у гостях у своєї подруги ОСОБА_11 . Він зайшов до квартири, але потерпіла не схотіла з ним йти. Він подумав, що це через іншого хлопця, почав вмовляти її відновити стосунки, які в них були раніше, але потерпіла почала його принижувати, порівнювати з новим хлопцем. В процесі розмови, яка тривала більше години, вони перейшли до кухні за вказаною адресою, де потерпіла сказала, що він нікчема, нічого не добився в житті і у порівнянні з новим хлопцем є поганим коханцем. Обурений такими словами, обвинувачений щось схватив зі столу на кухні з наміром вдарити потерпілу, що було далі, він не пам`ятає. Прийшов до тями він лише у сквері ім. Бабаєва, потім пішов назад за вказаною адресою, але, коли біля дому побачив «Швидку», зрозумів, що щось накоїв, тому пішов до міліції зізнаватися.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини у завданні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, його вина у скоєнні злочину також підтверджується наступними дослідженими і перевіреними судом доказами.

Фактичними даними, що містяться в показаннями допитаної судом потерпілої
ОСОБА_10 , відповідно до яких з обвинуваченим вони познайомились у 2008-2009 роках і почали зустрічатися як хлопець з дівчиною. Розірвали стосунки у 2011 році, ініціатором була вона через постійні ревнощі з боку обвинуваченого. Після розриву відносин потерпіла не могла налагодити особисті стосунки з іншими чоловіками, тому що обвинувачений не хотів сприйняти розставання та постійно примушував її відновити стосунки, телефонував їй, її знайомим, цим чоловікам. 25.01.2015 року в обідній час потерпіла зустрілась з обвинуваченим в тролейбусі на зупинці громадського транспорту «Електростанція» у м. Кременчуці. Під примусом з боку потерпілого вона вийшла з транспорту і разом з ним направилась до піцерії «Челентано», де вони провели певний час, після чого вона пішла до своєї подруги ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 . Ввечері цього дня, приблизно о 20-00 год. ОСОБА_9 прийшов за зазначеною адресою поговорити. Протягом біля однієї години вони з обвинуваченим розмовляли - спочатку в кімнаті подруги, потім на кухні секції. ОСОБА_9 просив потерпілу відновити стосунки, поїхати до нього на квартиру, на що вона відмовлялася. Під час розмови на кухні, коли вони стояли у дверному отворі, обвинувачений сказав, що не дасть їй життя, якщо вона не буде з ним зустрічатися, і, погрожуючи почав наносити їй удари ножем, який взяв зі столу на кухні, в різні ділянки тіла, ударів було вісім. Від завданих ударів вона впала на лівий бік на тумбочку, а обвинувачений продовжував наносити їй удари, вона почала кричати, на крик прибігла її подруга ОСОБА_11 яка почала відтягувати обвинуваченого. В результаті нанесення потерпілій ударів ножем їй було завдано перелічені в обвинувальному акті тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона потрапила до лікарні, спочатку до реанімації, потім до хірургії, нейрохірургії, лікувалася тривалий час, зараз проходить мануальну терапію. У зв`язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень та тривалим лікуванням, потерпілій завдана моральна шкода, яка полягає у тяжкій психологічній травмі, порушенні її соціального побуту, оскільки вона на певний час була позбавлена можливості оперативно пересуватись, працювати, вести звичайний спосіб життя, допомагати батькам по господарству. Просила суворо покарати обвинуваченого, задовольнити заявлений нею цивільний позов.

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних судом свідків:
ОСОБА_12 , відповідно до яких вона є матір`ю потерпілої. Обвинуваченого знає як колишнього хлопця її доньки, з яким вона розсталася у 2011 році через його ревнощі. Свідок була проти їх стосунків, тому що обвинувачений їй не подобався. Знає, що після припинення стосунків обвинувачений переслідував потерпілу, примушував її жити з ним як чоловік з дружиною. Про обставини події, що трапилася 25.01.2015, вона знає зі слів потерпілої. Під час лікування потерпілої свідок тривалий час доглядала за нею, тому що її стан здоров`я був вкрай тяжкий.

ОСОБА_11 , відповідно до яких вона є подругою потерпілої. Обвинуваченого знає з літа 2013 року як хлопця ОСОБА_10 , разом приходили до свідка біля двох разів у 2013- 2014 роках. З 19.01.2015 року потерпіла перебувала у неї, оскільки не хотіла спілкуватися з обвинуваченим, який примушував її жити разом, переслідував її. 25.01.2015 року, близько 20-00 год., ОСОБА_9 прийшов до свідка додому за адресою: АДРЕСА_3 , де в той час знаходилась ОСОБА_10 . Свідок його впустила до кімнати, де обвинувачений з потерпілої розмовляли протягом близько сорока хвилин, потім вони перемістилися до коридору, а потім до кухні секції, де їх розмова продовжувалася ще більше 20 хвилин. Розмова в кімнаті та коридорі була спокійною. Коли обвинувачений з потерпілою знаходилися на кухні, свідок сказала, щоб ОСОБА_9 йшов додому, він відповів, що вже йде, в цей час свідок знаходилась між ними, і почав рухатись в бік потерпілої та накинувся на неї, почав наносити удари в область голови, потерпіла впала боком на стіл, він продовжував наносити удари, чи було у нього щось в руці, свідок не бачила, але потім, коли він припинив наносити удари та випустив ніж з рук, вона впізнала ніж сусідки, який лежав на столі у кухні. Скільки точно було ударів, свідок не може сказати, але більше п`яти, свідок намагалася відтягнути обвинуваченого від потерпілої, але у неї не вистачало сил, на допомогу прибігла сусідка ОСОБА_13 , а свідок пішла по допомогу до сусіда, тому інші удари не бачила. Коли почали кричати про виклик міліції, обвинувачений припинив наносити удар і покинув територію будинку. Свідок побачила, як ОСОБА_10 сповзла зі столу, у неї болів живіт, ротом йшла кров, була рана на шиї.

ОСОБА_13 , відповідно до яких вона проживала за адресою: АДРЕСА_4 , та була сусідкою ОСОБА_11 25.01.2015 року, ввечері, вона кілька разів бачила обвинуваченого і потерпілу, які спокійно розмовляли між собою, сварки не було. Потім, біля 22-00 год., свідок зайшла на кухню і побачила, як ОСОБА_10 плаче, та зателефонувала ОСОБА_11 , щоб розповісти про це. ОСОБА_9 говорив потерпілій: «Пішли зі мною», а вона відмовлялася. Через деякий час свідок почула крики та вибігла на кухню секції, де побачила, як обвинувачений бив потерпілу, а ОСОБА_11 намагалася його відтягнути. Свідок почала допомагати вона тягнула його ззаду, а ОСОБА_11 збоку, але вони не змогли відтягнути його, тому свідок побігла за телефоном. Коли свідок вийшла з кімнати, обвинувачений вже вибіг із секції .В кухні, на підлозі біля вікна, вона бачила ніж.

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних судом експертів:
ОСОБА_14 , який показав, що ним, дійсно, проводилася судово-медична експертиза потерпілої ОСОБА_10 , в результаті якої було виявлено тілесні ушкодження, характер, локалізація та ступень тяжкості яких відображено у висновку експерта №250 від 17.03.2015, також він проводив судово-медичну експертизу №295 від 18.03.2015. Показав, що рани, записані в історії хвороби ОСОБА_10 як рани в лівій надключичній області, були трактовані ним як рани в області шиї, тому що вони відносяться до бокової ділянки шиї, нижня межа шиї іде від Яремної вирізки по верхньому краю шиї до акроміального відростку лопатки до проекції сьомого шийного хребця. Тілесні ушкодження оцінені як тяжкі в сукупності, оскільки всі вони супроводжувались крововтратою та призвели до ускладнення неврологічних розладів у вигляді синдрому Броун-Секара. При цьому не було зачеплено внутрішніх органів. На передній поверхні грудної клітини ран не виявлено, а рубець, який був виявлений при огляді, відноситься до дренування плевральної порожнини зліва внаслідок операційного втручання. Всі нанесені рани були в лівій половині тіла та носять хаотичний характер. При цьому було задіяно декілька анатомічних областей. Потерпіла могла знаходитись як у вертикальному так і горизонтальному положенні, проте ліва частина тіла була доступна .

ОСОБА_15 , який показав, що ним, дійсно, проводилася судово-медична експертиза ОСОБА_9 , за результатами якої було виявлено тілесні ушкодження, характер, локалізація та ступень тяжкості яких відображено у висновку експерта №105 26.01.2015. Уточнив висновок, зазначивши, що виникнення вказаних тілесних ушкоджень виключається при зісковзуванні руки з рукоятки ножа, і вони могли утворитися при атиповому триманні ножа рукою обвинуваченого за лезо і за рукоятку, при цьому лезо ножа було обернуто до долонної поверхні його кисті.

ОСОБА_16 , який показав, що він, дійсно у складі комісії проводив судово-психіатричну експертизу ОСОБА_9 , результати якої відображено у акті судово-психіатричного експерта №107 від 19.02.2015. Зазначив, що у ОСОБА_9 було встановлено наявність психічного розладу: змішана тривожно-депресивна реакція, цей розлад не досягає рівня психотичного, який би визначав нездатність досліджуваного предстати перед судом, тобто таким що підпадає під ч. 3 ст. 19 КК України, але на час вчинення інкримінованого діяння обвинувачений таким розладом не страждав, а виявляє його ознаку на момент проведення експертизи. Під час проведення експертизи у обвинуваченого не було виявлено прихованої форми епілепсії.

ОСОБА_17 , який показав, що він, дійсно у складі комісії як судовий експерт психолог проводив судово-психіатричну експертизу ОСОБА_9 , результати якої відображено у акті судово-психіатричного експерта №107 від 19.02.2015. Зазначив, що підекспертний на час скоєння інкримінованого йому діяння не виявляв будь яких індивідуально- психологічних ознак, які могли б впливати на його поведінку. На час проведення експертного дослідження виявляв низьку вразливість і виражену емоційну нестійкість, його риси на час проведення експертного дослідження - зміна настрою, низький контроль над своїми емоціями, направленістю на себе та на свої бажання з тенденцією до високої та низької самооцінки. Особистісних рис, які б могли свідчити про наявність епілепсії, у підекспертного не було виявлено.

Фактичними даними, що містяться у наступних джерелах доказів:
-протоколі огляду місця події від 25.01.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 (Т. 2 а.к.п.. 14-15), в ході якого виявлено ніж з білою рукояткою та слідами речовини бурого кольору, елементи одягу з речовиною бурого кольору;

-протоколі огляду місця події від 26.01.2015 року в приміщенні приймального відділення 3-ї міської лікарні м. Кременчука (Т. 2 а.к.п.. 16-17), в ході якого виявлено светр сірий з рожевим візерунком та слідами речовини бурого кольору на ньому, джинсові штани зі слідами речовини бурого кольору, сині труси зі слідами речовини бурого кольору, чорний гіпюровий бюстгальтер зі слідами речовини бурого кольору;

-протоколі огляду місця події від 27.01.2015 року (т.2 а.к.п. 21) в каб. №5 у буд. АДРЕСА_5 , в ході якого ОСОБА_9 добровільно видав свої речі: штани сині джинсові, куртку чорного кольору болоневу коротку з капюшоном, светр сірого кольору з довгими рукавами;

-висновку судово-медичної експерта №105 від 26.01.2015 року (т.2 а.к.п. 23), відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: чотири поверхневі різані рани долонної поверхні правої кисті, які утворилися в результаті ріжучої дії леза клинка ножа, або подібного за характеристикою гострого предмета, можливо в результаті зісковзування руки з рукоятки ножа на лезо, при ударі ним, або при частковому захопленні правою рукою за рукоятку і клинок ножа в момент удару, при цьому лезо клинка ножа було орієнтоване до долонної поверхні кисті, в проміжок часу не менше дев`яти та більше двадцяти-чотирьох годин до моменту початку проведення експертизи і при обставинах які вказані у постанові та підекспертним, про що свідчить їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-висновку експерта №169 від 29.01.2015 року (т.2 а.к.п. 24-26), відповідно до висновку якого кров ОСОБА_10 належить до В2 (ІІІ) групи, якій властиві антиген В та ізогемаглютинін анти-А. В її крові виявлений супутній антиген Н. Кров ОСОБА_9 належить до О 2в (І) групи, якій властиві антиген Н та ізогемаглютинін анти -А та -В. На светрі на джинсових штанах, наданих на дослідження, знайдена кров людини, де виявлені антиген В і Н. Ця кров може походити від ОСОБА_10 . Походження цієї крові лише від ОСОБА_9 виключається, виявлення антигену Н можливе лише за рахунок домішки його крові;

-висновку експерта №168 від 29.01.2015 року (т. 2 а.к.п. 27-28), відповідно до якого кров ОСОБА_10 належить до В2 (ІІІ)групи якій властиві антиген В та ізогемаглютинін анти-А. Кров ОСОБА_9 належить до О 2в (І) групи, якій властиві антиген Н та ізогемаглютинін анти -А та -В.;

-висновку експерта №170 від 29.01.2016 року (т. 2 а.к.п. 29-31) відповідно до якого кров ОСОБА_10 належить до В2 (ІІІ) групи. якій властиві антиген В та ізогемаглютинін анти-А. В її крові виявлений супутний антиген Н. Кров ОСОБА_9 належить до О 2в (І) групи, якій властиві антиген Н та ізогемаглютинін анти -А та -В. На майці (слідчим указаній як кофта) бюстгальтері та трусах, наданих на дослідження, знайдена кров людини, де виявлені антигени В і Н. Ця кров може походити від ОСОБА_10 . Походження цієї крові лише від ОСОБА_9 виключається, виявлення антигену Н можливе лише за рахунок домішки його крові;

-висновку експерта №171 від 29.01.2015 року (т.2 а.к.п. 32-34) відповідно до якого кров ОСОБА_10 належить до В2 (ІІІ) групи, якій властиві антиген В та ізогемаглютинін анти-А. В її крові виявлений супутній антиген Н. Кров ОСОБА_9 належить до О 2в (І) групи, якій властиві антиген Н та ізогемаглютинін анти -А та -В. На куртці та джинсах, наданих на дослідження, знайдена кров людини, де виявлені антиген В і Н. Ця кров може походити від ОСОБА_10 . Походження цієї крові лише від ОСОБА_9 виключається, виявлення антигену Н можливе лише за рахунок домішки його крові;

-висновку експерта №64 від 29.01.2015 року (т.2 а.к.п. 35-40) відповідно до якого згідно з «висновком експерта №168» кров ОСОБА_10 належить до В2 (ІІІ)групи якій властиві антиген В та ізогемаглютинін анти-А. Кров ОСОБА_9 належить до О 2в (І) групи, якій властиві антиген Н та ізогемаглютинін анти -А та -В. В її крові виявлений супутній антиген Н ізосерологічної системи АВО. При експертизі ножа виявлена кров людини, знайдені епітеліальні клітини. Статеву належність крові та клітин встановити не вдалось у зв`язку із недостатньою кількістю клітинних елементів крові та з деструктивними змінами ядер епітеліальних клітин. При серологічному дослідженні слідів крові, виявлені антиген В і Н ізосерологічної системи АВО, які можуть походити або від однієї особи, крові якої властиві антиген В та з супутнім антигеном Н, в тому числі і від ОСОБА_10 або від декількох осіб, в крові якої містяться вищезазначені антигени ( в разі змішування крові). В останньому випадку домішки крові від ОСОБА_9 9крові якого властиві антиген Н) не виключається в разі , якщо на момент скоєння злочину в останнього були пошкодження у вигляді зовнішньої кровотечі ;

-висновку судово-психіатрічної експертизи №107 від 19.02.2015 року (т. 2 а.к.п. 41-52) відповідно до якого ОСОБА_9 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час під експертний виявляє ознаки психічного розладу непсихотичного характеру у вигляді змішаної тривожно-депресивної реакції з елементами установчої поведінки. Ступінь вираженості наявного у під експертного вищезазначеного психічного розладу такий, що позбавляє досліджуваного на даний час можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. При дослідженні особистісних особливостей під експертний ОСОБА_9 виявляє середню активність темпу психічних процесів і станів, низьку вразливість, відсутність імпульсивності, виражену емоційну нестійкість, не виявляє індивідуально-психологічних особливостей, які могли суттєво вплинути на його поведінку на час інкримінованого йому діяння та на характер його показів по даному кримінальному провадженню. Враховуючи вікові, індивідуальні особливості, рівень його інтелектуального розвитку, емоційний стан він міг правильно усвідомлювати реальний зміст своїх дій та передбачати їх наслідки. На час інкримінованого йому діяння не знаходився в стані фізіологічного афекту або в іншому особливому емоційному стані, який міг істотно вплинути на його свідомість і діяльність у досліджуваній ситуації. ОСОБА_9 під дію ч.2, 3 ст. 19 та під дію ст. 20 КК України не підпадає, на даний час може постати перед судом та слідством. На даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

-висновку судово-медичної експертизи №250 від 02.03.2015 року (т.2 а.к.п. 60-64), відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені такі тілесні ушкодження: поранення лівої бокової поверхнхі шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї на межі з надлопаточною ділянкою, що проникає в ліву плевральну порожнину; поранення живота, рана якого знаходиться на лівій боковій стінці живота по передній підпахвовій лінії, над проекцією верхнього краю крила лівої клубової кістки, яка проникає в черевну порожнину з утворенням заочеревинної гематоми в ділянці селезіночного кута товстої кишки; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї в проекції переднього краю трапецієподібного м`яза, рановий канал якого йде зліва-направо, в ділянку передньої поверхні шиї, без ушкодження органів шиї; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться біля межі з лівою дельтовидною ділянкою, рановий канал якого проходить за ключицею в ділянку лівого плечового суглобу; наскрізне поранення лівої кисті, з ранами на тильній поверхні в проекції між 2-ю та 3-ю п`ясними кістками та на долонній поверхні в проекції першого міжпальцевого проміжку, які утворились від п`ятикратної дії колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа; рана в лівій тім`яній ділянці волосистої частини голови з обширною підшкірною гематомою; рана на верхній губі зліва та лівій щоці, які утворились від не менш ніж двократної дії ріжучого предмета, яким могло бути лезо клинка ножа.

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних колото-різаних поранень лівої бокової поверхні шиї (одне з яких проникає в ліву плевральну порожнину), лівої бокової стінки живота (яке проникає в черевну порожнину), лівої кисті, різаних ран тім`яної ділянки зліва та верхньої губи зліва з лівою щокою супроводжувались внутрішньою та зовнішньою кровотечею і ускладнились шоком 2-3-го ступеня, що могло призвести до порушення кровообігу спинного мозку по ішемічному типу, яке в свою чергу ускладнилось розвитком неврологічних розладів у вигляді синдрому Броун-Секара з порушенням функції тазових органів. По ступеню тяжкості всі виявленні тілесні ушкодження оцінюються лише в сукупності та відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (п.п. 2.1.1.а), 2.1.2., 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»);

-Протоколі проведення слідчого експерименту від 04.03.2015 року з фототаблицями (т.2 а.к.п. 65-72) за участі потерпілої ОСОБА_10 , під час якого потерпіла відтворила обставини нанесення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень 25.01.2015 року;

-Висновку судово-медичної експертизи №295 від 05.03.2015 року (т. 2 а.к.п. 73-74) відповідно до якого 1.Покази ОСОБА_10 : «... ОСОБА_18 тримаючи в правій, а може в лівій руці ніж, точно вже не пам`ятає, наніс їй один раз удар ножем в область грудей…» не відповідають об`єктивним судово-медичним даним, так як рубець на передній поверхні грудної клітини зліва є наслідком загоєння операційної рани, яка була зроблена при медичній маніпуляції (дренуванні лівої плевральної порожнини по Бюлау). Покази ОСОБА_10 : «... ОСОБА_19 тримаючи в руці ніж, знову ж не пам`ятаючи, в якій саме руці, наніс їй удар ножем ззаду в голову …» не протирічать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, кількості та механізму спричинення їй тілесних ушкоджень у вигляді рани в лівій тім`яній ділянці волосистої частини голови. Покази ОСОБА_10 : «… ОСОБА_19 наніс їй удар ножем стоячи ззаду неї в область передпліччя…» (при проведенні слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_10 на статистові показала три удари ножем в ліву бокову ділянку шиї)не протирічать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, кількості та механізму спричинення їй тілесних ушкоджень у вигляді: поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї на межі з надлопаточною ділянкою, що проникає в ліву плевральну порожнину; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї в проекції переднього краю трапецієподібного м`яза; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться біля межі з лівою дельтовидною ділянкою. Покази ОСОБА_10 : «… ОСОБА_19 стоячи позаду неї, тримаючи в своїй руці ніж наніс їй один удар ножем в бік її тулуба, з якої сторони вона також не може точно пояснити …» не протирічать об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму спричинення їй тілесних ушкоджень у вигляді поранення живота, рана якого знаходиться на лівій боковій стінці живота по передній підпахвовій лінії, яка проникає в черевну порожнину; Покази ОСОБА_10 : «… ОСОБА_19 стоячи ззаду ОСОБА_10 однією рукою тримав її за голову, а другою рукою тримаючи ніж хотів її порізати по шиї, як в той час коли потерпіла відхилилась він спричинив їй тілесні ушкодження ножем в область губ …» не протирічать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, кількості та механізму спричинення їй тілесних ушкоджень у вигляді рани на верхній губі зліва та лівій щоці. Покази ОСОБА_10 : «... ОСОБА_19 тримаючи в одній із своїх рук ніж, знадячись збоку потерпілої наніс один удар ножем по руці потерпілої ...» не протирічать об`єктивним судово-медичним даним в частині кількості та механізму спричинення їй тілесних ушкоджень у вигляді наскрізного поранення лівої кисті з ранами на тильній поверхні в проекції між 2-ю та 3-ю п`ясними кістками та на долонній поверхні в проекції першого міжпальцевого проміжку.

-Протоколі проведення слідчого експерименту від 05.03.2016 року з фототаблицями (т.2 а.к.п. 75-80) за участю свідка ОСОБА_11 , під час якого свідок пояснила та показала, в якому положенні знаходилась потерпіла, також показала, як ОСОБА_19 наніс декілька ударів рукою зігнутою в кулак в ліву частину голови потерпілої. Потім показала, як ОСОБА_19 наніс правою рукою в якій на її думку знаходився ніж, декілька ударів в область живота ОСОБА_10 ;

-Висновку судово-медичної експерта №296 від 05.03.2015 року (т.2 а.к.п. 81) відповідно до якого покази ОСОБА_11 : « ОСОБА_19 наніс правою рукою, в якій на її думку знаходився ніж, декілька ударів в область живота ОСОБА_10 » не протирічать об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді поранення живота з раною на боковій стінці живота, яка проникає в черевну порожнину, але не відповідають по кількості нанесених ударів. Будь-яких тілесних ушкоджень, які утворились від дії тупих предметів, на що вказує в своїх показах ОСОБА_11 : « ОСОБА_19 наніс декілька ударів рукою зігнутою в кулак в ліву частину голови потерпілої» при судово-медичній експертизі ОСОБА_10 не виявлено. Механізм утворення тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаних поранень бокової поверхні шиї (одне з яких проникає в ліву плевральну порожнину), лівої кисті, різаних ран тім`яної ділянки зліва та верхньої губи зліва з лівою щокою в показах ОСОБА_11 не вказаний;

-Висновку судово-психіатрічної експертизи №1096 від 31.05.2016 року (т. 2 а.к.п. 167-173) відповідно до якого для особистості обвинуваченого ОСОБА_9 характерні наступні індивідуально-психологічні особливості, що мають яскраво виражений характер: нормативність функціонування процесів інтелектуальної сфери (мислення, пам`яті, сприйняття та відтворення, довільної уваги), схильність до дисимуляції (навмисного викривлення рис характеру) та установчої поведінки, схильність до уникнення труднощів, емоційна нестійкість, дефіцит почуття соціальної відповідальності, тенденція до реалізації власних планів і прагнень без достатнього врахування можливих наслідків своїх дій, недорозвинення установок соціального співробітництва і не сформованість базових структур особистості, що регулюють діяльність особистості у всіх сферах життєдіяльності (спілкуванні, праці, навчанні тощо). Указані індивідуально-психологічні особливості особистості ОСОБА_9 відобразилися, але суттєво не вплинули на його поведінку у період часу, що відноситься до подій інкримінованого йому протиправного діяння. Для особистості ОСОБА_9 не властиві такі індивідуально-психологічні особливості, як підвищена агресивність, жорстокість, підкореність, нерішучість. Характерні для особистості обвинуваченого незрілість і змістовна бідність внутрішнього миру, дефіцит почуття соціальної відповідальності, тенденція до реалізації власних планів і прагнень без достатнього врахування можливих наслідків своїх дій, недорозвинення установок соціального співробітництва і не сформованість базових структур особистості, що регулюють діяльність особистості у всіх сферах життєдіяльності (спілкуванні, праці, навчанні тощо) відобразилися, але суттєво не вплинули на його поведінку у період часу, що відноситься до подій інкримінованого йому протиправного діяння. Домінуючими мотивами поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 є схильність до уникнення труднощів, прагнення жити теперішнім, задовольняючи власні інтереси, які відобразилися, але суттєво не вплинули на його поведінку у період часу, що відноситься до подій інкримінованого йому протиправного діяння. По четвертому та п`ятому питанням питанню відповідь надати неможливо, оскільки ОСОБА_9 , посилаючись на повне забування, не реконструював подію інкримінованого йому протиправного діяння, а також не надав жодних пояснень щодо свого емоційного стану у період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння.

Під час судового розгляду судом були досліджені фактичні дані про взаємні стосунки обвинуваченого з потерпілою, які містяться в показаннях наступних допитаних в судовому засіданні свідків.

ОСОБА_20 , відповідно до яких він знає обвинуваченого, так як вони разом працюють. Потерпілу знає як дівчину обвинуваченого, вони разом жили як сім`я. Це було у 2013 2014 роках. Свідок був у них вдома у гостях на вул. Жовтневій у вересні 2014 року. Обвинувачений ставився до потерпілої з любов`ю, хотів з нею мати сім`ю. 25.01.2015, між 22-00 год. та 23-00 год. свідок, коли вигулював собаку, бачив обвинуваченого у парку імені ОСОБА_21 , який, сидячи на лавці, щось бормотів, погляд був відчужений.

ОСОБА_22 , відповідно до яких він є батьком обвинуваченого. Обвинувачений познайомився з потерпілою у2009- 2010 році, зустрічалися до січня 2015 року, він хотів з нею одружитися. 25.01.2015 року, десь о 22-23 год., обвинувачений зателефонував матері, ОСОБА_23 , і сказав, що «натворив чудес», тому іде до міліції «здаватись».

ОСОБА_23 , відповідно до яких вона є матір`ю ОСОБА_9 . Обвинувачений більше 5 років тому почав зустрічатися з потерпілою. Як їй відомо, спочатку вони жили в педучилищі, а потім син знімав квартиру, жили разом, але вона приховувала відносини від своїх батьків. Поганого в їхніх відносинах вона не помічала, думала, що там буде сім`я. 25.01.2015 року, приблизно о 22-00 год. обвинувачений зателефонував їй і сказав, що наробив погане.

ОСОБА_24 , відповідно до яких він знає потерпілу, тому що вона вчителька його сина. Зі слів потерпілої, дізнався, що вона розсталася з обвинуваченим у грудні 2014 року. ОСОБА_10 питала у свідка, чи можуть бути між ними стосунки, на що він відповів, що ні. У грудні 2014 року або січні 2015 року потерпіла зателефонувала йому і сказала, що прийшов обвинувачений і душив її. Обвинувачений телефонував свідкові декілька разів і вимагав припинити стосунки з потерпілою.

ОСОБА_25 , відповідно до яких потерпіла орендувала у неї кімнату. Зі слів потерпілої, їй відомо, що ОСОБА_10 з обвинуваченим живуть разом з училища, але її батьки проти їх відносин. Обвинувачений залишався на ніч у потерпілої, про що вона просила свідка не говорити батькам. Від обвинуваченого в бік потерпілої крику та погроз вона ніколи не чула. 19.01.2015 потерпіла прийшла разом з обвинуваченим, перед цим вона сказала, що розійшлася з ним, і зустрічається з ОСОБА_26 . В цей день між обвинуваченим і потерпілою виникла сварка через те, що ОСОБА_27 зателефонувала ОСОБА_26 .

ОСОБА_28 , відповідно до яких у обвинуваченого з потерпілою були дуже добрі стосунки, він її дуже кохав, а вона його завжди провокувала. Вони спільно проживали 5-6 років постійно як чоловік та жінка, потерпіла приховувала стосунки з обвинуваченим від своїх батьків, при цьому казала обвинуваченому, щоб той довів її батькові, що може заробити багато грошей. ОСОБА_10 зневажливо ставилась до ОСОБА_9 , а він їй уступав, бо він добрий та люблячий.

ОСОБА_29 , відповідно до яких у 2009 році він познайомився з потерпілою, яка зустрічалася з ОСОБА_9 . Останній раз він їх бачив, коли вони разом на Великдень у 2013 році були у свідка в гостях.

ОСОБА_30 , відповідно до яких він знає, що обвинувачений та потерпіла тривалий час зустрічалися. У 2013 році вони разом були у свідка на Великдень.

Зазначені показання, в більшій мірі, стосуються характеру взаємовідносини між потерпілою і обвинуваченим та часу, з якого вони припинилися, що, на думку суду, відповідно до ст. 91 КПК України, дає суду підстави визнати їх належними доказами по даному кримінальному провадженню.

Судом не враховуються показання потерпілої про нанесення їй обвинуваченим першого удару ножем в ділянку серця, оскільки вони суперечать встановленим судом обставинам справи та дослідженим доказам, зокрема висновку судово-медичної експертизи №295 від 05.03.2015 року (т. 2 а.к.п. 73-74).

Показання свідка ОСОБА_11 щодо нанесення обвинуваченим потерпілій ударів в голову рукою, стиснутою в кулак, суперечать фактичним даним, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №250 від 02.03.2015 року (т.2 а.к.п. 60-64) та висновку судово-медичної експерта №296 від 05.03.2015 року (т.2 а.к.п. 81), тому не враховуються судом.

Судом встановлена невідповідність показань свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_10 щодо присутності свідка ОСОБА_11 на кухні секції 19 у будинку АДРЕСА_6 , під час початку нанесення обвинуваченим ударів потерпілій, але, на думку суду, ця невідповідність не впливає на правильність встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Суд критично оцінює посилання сторони захисту на знаходження обвинуваченого під час вчинення злочину в емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та психічну діяльність й міг розглядатися як підстава сильного душевного хвилювання, оскільки цей стан не підтверджується об`єктивними даними та суперечить дослідженим судом доказам, зокрема, висновкам судово-психіатрічної експертизи №107 від 19.02.2015 року (т. 2 а.к.п. 41-52), судово-психіатрічної експертизи №1096 від 31.05.2016 року (т. 2 а.к.п. 167-173).

Судом також не враховуються показання свідка ОСОБА_31 та надані стороною захисту докази (Т. 1, а.к.п. 196 205), оскільки вони не відносяться до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим є неналежними доказами.

Показання спеціаліста - лікаря психіатра ОСОБА_32 та надане стороною захисту комплексне психолого-психіатричне дослідження психічного стану ОСОБА_9 від 13.02.2015 року (Т. 2, а.к.п. 105-125) не враховуються судом, тому що викладені в них фактичні дані не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду і спростовуються дослідженими і перевіреними судом доказами.

Суд не погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, наданою органом досудового розслідування, з огляду на наступне.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 15 КК України, замах на злочин можна вчинити тільки з прямим умислом. Реалізація замаху на умисне вбивство з непрямим умислом неможлива. Такий висновок випливає із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31 січня 2013 року, справа № 5-32 кс 12.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Тому, розмежовуючи замах на умисне вбивство та заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, необхідно визначити ознаки, які характеризують об`єктивні прояви складу злочину, обставини, які вказують на умисел позбавити особу життя, а також наявність або відсутність не залежних від волі підсудного причин, які за наявності умислу на позбавлення життя особи не дозволили довести злочин до кінця. При цьому потрібно надати оцінку сукупності обставин, які можуть бути передумовою для висновку про спрямування умислу обвинуваченого. Сама лише локалізація тяжких тілесних ушкоджень та спосіб їх нанесення, без урахування інших обставин, не свідчать про умисел на позбавлення життя. Замах на позбавлення життя особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли обвинувачений усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті людини і бажає їх настання. За відсутності умислу на позбавлення людини життя дії обвинуваченого кваліфікуються за їх фактичними наслідками.

Із встановлених судом фактичних обставин даного кримінального провадження висновується таке.

Характер взаємовідносин між потерпілою і обвинуваченим: між ними тривалий час існували стосунки як хлопця з дівчиною, після припинення відносин вони часто зустрічалися, спілкувалися, разом їздили у гості, потерпіла зверталася по допомогу з різноманітних питань до обвинуваченого, а він намагався їй допомагати, між ними не було неприязних стосунків. Така поведінка потерпілої після розриву стосунків, викликала у обвинуваченого сподівання на їх відновлення. В день події злочину розмова між обвинуваченим і потерпілою проходила без сварки, спокійно.

Спосіб вчинення злочину та характер дій обвинуваченого: після тривалої розмови обвинувачений раптово почав наносити потерпілій хаотичні удари кухонним ножем, який підібрав на кухні, та який тримав у своїй руці атиповим способом лезо і рукоятку одночасно.

Знаряддя злочину: кухонний ніж, який знаходився на кухні на столі, де проходила розмова між обвинуваченим і потерпілою, тобто цей ніж не був заздалегідь підготований для вчинення злочину.

Після вчинення злочину обвинувачений самостійно з`явився до органу міліції.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що зібраними по справі доказами поза межами розумного сумніву не підтверджується наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілої, а тому його дії неправильно кваліфіковано стороною обвинувачення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час судового розгляду не встановлено об`єктивних даних, які б могли підтвердити висловлювання погроз вбивством обвинуваченим під час нанесення потерпілій ударів, оскільки показання потерпілої у цій частині судом оцінюються критично з огляду на її стан в той момент та встановлену непослідовність та невідповідність фактичним обставинам справи її показань про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим. А безпосередні свідки цієї події ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , таких даних під час їх допиту в суді не повідомили.

Також суд, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, вважає недоведеним, що ОСОБА_9 неодноразово погрожував ОСОБА_10 вбивством, як це зазначено в обвинувальному акті. Посилання стороною обвинувачення на підтвердження зазначеного висновку на наявність відомостей, внесених до ЄРДР 21.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, про спричинення 19.01.2015 року ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (Т. 2, а.к.п. 56), судом не враховуються з огляду на зазначену правову кваліфікацію та наявність не оскарженої постанови про закриття кримінального провадження від 30.01.2015 року (Т. 2, а.к.п. 55).

Посилання сторони обвинувачення на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові Судової палати у кримінальних справах ВСУ від 18 червня 2015 року у справі №5-24кс15, як на підтвердження наявності умислу на вбивство у діях обвинуваченого, суд вважає неправильним, оскільки в даному кримінальному провадженні встановлено фактичні обставини, відмінні від встановлених у зазначеній справі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у обвинувальному акті неправильно викладено, що подія злочину відбулася у потерпілої ОСОБА_10 вдома, оскільки дослідженими по справі доказами встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , проживає свідок ОСОБА_11 , у якої потерпіла ОСОБА_10 25.01.2015 року знаходилася в гостях.

Аналізуючи сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, завданих обвинуваченим ОСОБА_10 , характер взаємовідносин між обвинуваченим і потерпілою, поведінку обвинуваченого після вчинення зазначених дій, та оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_9 у завданні потерпілій ОСОБА_10 умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, у зв`язку з чим його дії правильно слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину суд виходить з наступного. Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів. Обвинуваченим вчинений умисний злочин, яким завдано тяжких наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, наслідком яких було її тривале лікування, завдана злочином шкода не відшкодована.

Обвинувачений не має судимості. До адміністративної відповідальності не притягувався. За місцем проживання скарг на нього не надходило, за місцем навчання характеризується з позитивної сторони. На диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Виходячи із зазначених обставин, відношення обвинуваченого до скоєного, даних про його особу, враховуючи його вік та стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, з урахування тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, але з урахуванням наявності позитивної характеристики обвинуваченого та обставини, що пом`якшує покарання, в межах мінімальної санкції статті, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого, оскільки, на думку суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

По кримінальному провадженню заявлений цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в якому потерпіла просить стягнути з обвинуваченого на її користь суму матеріальної шкоди, яка складається з понесених нею витрат на лікування у сумі 15545 гривень 46 коп., витрат на харчування за весь період лікування у сумі 3379 гривень 30 коп., затрат на проїзд батьків у сумі 1180 гривень, втрати частини заробітної плати у сумі 4183 гривень 96 коп., послуг адвоката у сумі 1000 гривень, та суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень.

Обвинувачений заявлений цивільний позов визнав в частині матеріальної шкоди у розмірі затрат на лікування, з урахуванням відшкодованих ним сум у розмірі 11 000 гривень.

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, суд приходить до наступного висновку.

Цивільний позов потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Потерпілою надано документально підтверджені витрати на лікування на загальну суму 15 152,57 грн. (т. 1 а.к.п. 21, 22 - 49), доказів часткового відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди у сумі 11000 гривень суду не надано, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Також потерпілою заявлено вимоги, про відшкодування втраченого заробітку в сумі 4183,96 грн. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, в тому числі, доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України потерпілою не надано суду достатньо доказів на обґрунтування цивільного позову в частині стягнення різниці між її середньомісячним заробітком та виплатою за листками непрацездатності, оскільки до позову надана лише довідка про виплату за одним лікарняним, суду також не надано відомостей про систему та структуру оплати праці потерпілої, що унеможливлює оцінку правильності наданого потерпілою розрахунку, а тому в цій частині, в позові на час ухвалення вироку необхідно відмовити.

В частині вимог про відшкодування витрат на харчування за весь період лікування у сумі 3379 гривень 30 коп., затрат на проїзд батьків у сумі 1180 гривень також слід відмовити з огляду на відсутність документального підтвердження цих витрат.

Заявлені потерпілою витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у сумі 1000 гривень, в розумінні ст. 22, 1166 ЦК України не відносяться до збитків, завданих злочином, тому не підлягають задоволенню в рамках заявленого цивільного позову, а відповідно до ст. 118, 120 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди в сумі 300000 грн., підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги тяжкість ушкоджень, тривалість лікування, строк відновлення стану здоров`я та пов`язану з цим глибину фізичних та душевних страждань. Таким чином, з врахуванням принципу розумності та справедливості, а також матеріального стану обвинуваченого, суд визначає розмір відшкодування в сумі 50000 грн

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

З урахуванням належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового провадження, недоведеністю прокурором наявності ризиків невиконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою і вважає за можливе залишити обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду або оргнау виконання покарань, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілою по даному кримінальному провадженню ОСОБА_10 .

.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_9 , залишити без змін особисте зобов`язання із покладенням на нього наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду або оргнау виконання покарань, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілою по даному кримінальному провадженню ОСОБА_10 .

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого з метою направлення для відбування покарання.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 15 152 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 57 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 65152 (шістдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 57 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи №1096 від 31.05.2016 року у розмірі 4250,40 гривень.

Речові докази:

- ніж з білою рукояткою, два шматки медичного бинта знищити;

- светер сірого кольору з вишитою червоною квіткою, джинсові штани, синього кольору, жіночі труси синього кольору, бюстгальтер чорного кольору, кофта жіноча з короткими рукавами чорного кольору повернути потерпілій ОСОБА_10 ;

- штани сині джинсові, куртку балонова чорного кольору коротка з капюшоном, светр сірого кольору з довгими рукавами повернути ОСОБА_9 .

Вирок суду набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3