Справа № 306/646/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.03.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , обвинувачнеого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/164/17 за апеляційними скаргами заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 5 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 .
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, судимого: вироком Свалявського районного суду Закрапатської обалсті від 22.03.2016 за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт ; вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 24.03.2016 за ч.2, ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України на два роки іспитового строку, -
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України до призначеного за цим вироком покарання постановлено частково приєднати покарання, призначеного вироком Свалявського районного суду від 24.03.2016 та остаточно до відбуття призначено ОСОБА_6 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня затримання - 10.11.2016.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 11 511,00 (одинадцять тисяч п`ятсот одинадцять грн. 00 коп.) матеріальної шкоди та 1 319 грн.40 коп. витрат на залучення експерта на користь держави.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Речовий доказ - одну пару чоловічого взуття марки «SAIWITUFOQQ»- постановлено залишити потерпілій ОСОБА_8 .
Вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 06.01.2016 приблизно о 13.30 год. знаходячись у середині складського підсобного приміщення ДП «Ринок», розташованого за адресою: м. Свалява, вул. Київська 10, помітивши господарську сумку, всередині якої знаходились складені речі для продажу, зокрема, чоловіче зимнє взуття різних фасонів 29 пар, 1 пара зимнього жіночого взуття, 7 спортивних пінеток, 1 пара зимнього дитячого взуття, а також 1 шт. підліткових штанів, 1 жіноча куртка, 1 господарська сумка, належні потерпілій ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх карність, з метою незаконного заволодіння чужим майном, таємно викрав вище зазначену господарську сумку та речі які знаходились в ній, чим спричинив потерплій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 12 011 грн.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_6 , просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, вважаючи неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання суду на призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України, ухваливши рішення про самостійне виконання вироків від 05.12.2016 та 24.03.2016. Вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд не врахував роз`яснень, що містяться п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", відповідно до яких у випадках, коли особа, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового та повного складання не допускається, за таких умов кожний вирок виконується самостійно. Зазначає, що ОСОБА_6 вчинив злочин 06.01.2016, тобто до постановлення щодо нього вироку від 24.03.2016, а відтак вироки суду повинні виконуватись самостійно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що суд належним чином не встановив його особу призначаючи покарання, а тому просить пом`якшити призначену міру покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора про підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив пом`якшити покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , за згодою учасників судового провадження, розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, у зв`язку з чим висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації його дій апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується призначення ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції таке призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України. Зокрема, як видно із змісту мотивувальної частини вироку, суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання : щире розкаяння та активне сприяння розкриттю злочину, відстуність обставин, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України. Оскільки Миговка неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, апеляційний суд вважає, що йому правильно визначено покарання у виді позбавлення волі.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів (вироків) заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції залишено поза увагою п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", відповідно до якого, якщо особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як встановлено, вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки (а.с 126).

До ухвалення цього вироку ОСОБА_6 6 січня 2016 року вчинив інший злочин, за який його засуджено вироком у даній справі до позбавлення волі.

Хоча суд вірно зіслався на застосування ч. 4 ст. 70 КК України, однак не вправі був застосовувати принцип складання призначених покарань, оскільки від відбування попереднього покаранння обвинувачений був звільнений і наступний злочин він вчинив не під час випробувального строку.

З наведених підстав апеляційні скарги підлягають задоволенню, а вирок суду на підставі п.4 ч.1 ст. 408 та п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підлягає зміні, а саме виключення з його мотивувальної та резолютивної частин рішення про призначення ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань та ухвалення рішення про самостійне виконання вироків.

Поряд з цим, варто зауважити, що суд першої інстанції невірно вказав дату постановлення вироку суду, яким ОСОБА_6 був попередньо засуджений та за сукупністю з яким суд в подальшому призначив ОСОБА_6 остаточне покарання.

Так, у вироку суд вказав, що ОСОБА_6 раніше судимий вироком Свалявського районного суду від 26.03.2016 за ч.2, ч.3 ст.185 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України на два роки іспитового строку, натомість дійсна дата постановлення цього вироку 24.03.2016. Вказана помилка також підлягає виправленню.

Також суд, в порушення п.2 ч.4 ст. 374 КПК України не зазначив у вироку рішення про залік обвинуваченому строку досудового тримання під вартою, тому апеляційний суд на підставі п.4 ч.1 ст. 408 КПК України та ч.5 ст. 72 КК України вважає за необідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання його під вартою за період з 10.11.2016 по день набрання вироком законної сили до 01.03.2017 включно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 5 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 - змінити.

Виключити з мотивувальної і резолютивної частин вироку посилання суду на ст. 70 КК України щодо часткового приєднання покарання за попереднім вироком : Свалявського районного суду від 24 березня 2016 року .

ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення. волі.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в цей же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: