Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/1839/17

Справа № 711/4921/17

22 червня 2017 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора про відвід слідчому судді ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді ОСОБА_4 перебуває на розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно, заявлене прокурором в рамках кримінального провадження №0000433 від 25.09.2013р.. Об`єктом арешту є нерухоме майно, що перебуває у власності «АГРО ІНВЕСТ КОМПАНІ».

До початку розгляду клопотання прокурором в усному порядку заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_4 , який вмотивований тим, що цей суддя вже розглядав аналогічне клопотання та відмовив прокурору у його задоволенні, а тому в судді вже склалась окрема суб`єктивна думка щодо даного кримінального провадження, що викликає у сторони обвинувачення сумнів в неупередженості судді.

В судове засідання слідчий суддя, якому заявлений відвід, не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлений відвід та наполягав на його задоволенні. Пояснив, що процесуальний закон не забороняє прокуророві повторно звертатись до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, що обумовлено можливістю додаткового обґрунтування такого клопотання та підстав для застосування таких заходів. Натомість, оскільки слідчий суддя вже висловив свою думку щодо можливості задоволення такого клопотання по суті, то повторна участь такого судді у його розгляді викликає сумнів в його неупередженості. З метою уникнення таких сумнівів просив задовольнити його заяву про відвід та передати клопотання на розгляд іншому слідчому судді.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали заяви про відвід, вважаю, що така заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

При тлумаченні змісту поняття «підстави, які викликають сумніви у неупередженості суду» необхідно дотримуватися балансу між виправданою необхідністю застосування широкого тлумачення цієї категорії та недопустимістю зловживання наявністю такого права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності (неупередженості) має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009року, п.66, 67).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989року, п.48).
В заяві про відвід заявник зазначає про наявність об`єктивного критерію, оскільки слідчий суддя вже розглядав подібне клопотання та відмовив у його задоволенні. Разом з тим, варто звернути увагу, що викладені в ухвалах слідчих суддів висновки щодо подій кримінального провадження не мають преюдиціального значення і стосуються виключно доводів, якими обґрунтовується конкретне клопотання на досудовому розслідуванні з урахуванням викладених в ньому обставин.
Норми кримінального процесуального закону не забороняють прокурору повторно звертатись до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у разі відмови у задоволенні такого клопотання. Так само і відсутня в законі заборона участі слідчого судді в розгляді такого клопотання. Відсутність в законі заборони щодо повторного звернення прокурора з клопотанням про застосування одного й того ж заходу забезпечення кримінального провадження обумовлена тим, що кримінальне провадження ґрунтується на засадах диспозитивності та змагальності, у зв`язку з чим суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і надає оцінку потребам досудового розслідування виключно на підставі обґрунтованості доводів сторін кримінального провадження. Таким чином, повторне звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження обумовлюється можливістю додаткового (належного) обґрунтування та доказування стороною кримінального провадження обставин, які свідчать про те, що потреби досудового розслідування виправдовують необхідність застосування такого заходу.
Отже, сам по собі факт того, що слідчий суддя вже розглядав питання необхідності застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні не свідчить про те, що в нього сформувалася однозначна думка стосовно такого питання, оскільки його висновки ґрунтуються на оцінці потреб досудового розслідування в конкретний момент часу і за конкретних обставин.
Такі обставини обумовлені процесуальним статусом слідчого судді та його повноваженнями у кримінальному провадженні у сфері здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Слідчий суддя обирається зборами суддів зі складу суддів суду (п.18 ч.1 ст.3 КПК). Пунктом 2.3.45 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010р. №30, визначено, що клопотання та скарги по одному кримінальному провадженню передаються раніше визначеному слідчому судді, якщо інший порядок не визначений зборами суддів.
З пояснень прокурора встановлено, що слідчий суддя ОСОБА_4 14.06.2017р. постановила ухвалу, якою відмовила у задоволенні клопотання про накладення арешту на нерухоме майно АТ «АГРО ІНВЕСТ КОМПАНІ» в рамках кримінального провадження. Підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчим суддею зазначено необґрунтованість прокурором обставин, які свідчать про те, що потреби досудового розслідування виправдовують необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та такий ступінь втручання у право власності інших осіб. Дане судове рішення на теперішній час є предметом апеляційного оскарження. 20.06.2017р. прокурор звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, в якому заявлені такі самі вимоги, але наведені й додаткове обґрунтування необхідності застосування такого заходу.
Оцінки таким доводам прокурора в контексті потреб досудового розслідування на теперішній час слідчий суддя не здійснював, а тому доводи прокурора про його сумніви в неупередженості слідчого судді не можна вважати об`єктивно обґрунтованими та виправданими, а тому не є підставою для відводу слідчого судді.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.75, 80, 81 Кримінально-процесуального кодексу України,суд,

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні заяви прокурора про відвід слідчому судді ОСОБА_4 при розгляді судової справи №711/4921/17.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1