Справа №582/1218/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/363/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , в яких:

- обвинувачений ОСОБА_8 наголошує на своїй не винуватості у вчиненні інкримінованого його злочину, а тому просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити;

- захисник ОСОБА_7 стверджуючи про незаконність, необґрунтованість та не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, винесенні його з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити, а його підзахисного ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 24 вересня 2016 року - з часу його затримання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 24 вересня 2016 року по 22 лютого 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_8 1536 грн. судових витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 наголошує на безпідставному звинуваченні його у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, оскільки вилучені із домоволодіння його співмешканки наркотичні засоби йому не належать, їх міг залишити попередній господар будинку, крім цього в ході обшуку домоволодіння він був відсутній, а його співмешканка особисто не бачила як відшукали наркотичні засоби, свідок ОСОБА_9 вказує на те, що на горищі було сміття від сіна, а свідок ОСОБА_10 зазначив, що вилучили якусь зелену траву, а тому на думку апелянта, самих наркотичних засобів при обшуку домоволодіння могло і не бути. Крім цього, апелянт стверджує і про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 26.10.2016 року, оскільки в ході вказаної процесуальної дії на нього здійснювався психологічний тиск з боку працівників поліції та вона проводилась без участі захисника. Сам же вирок суду першої інстанції обвинувачений вважає таким, що ухвалений на базі сумнівних доказів та з порушенням його права на захист.

Захисник ОСОБА_7 в доводах своєї апеляційної скарги теж стверджує про недопустимість протоколу обшуку домогосподарства АДРЕСА_3 як належного доказу вини ОСОБА_8 , оскільки обшук вказаного домогосподарства був проведений за відсутності обвинуваченого та в ході судового розгляду справи він заперечував факт зберігання ним наркотичних засобів та вказував на те, що правоохоронні органи їх підкинули. Таку позицію підтримали і свідки ОСОБА_11 (співмешканка ОСОБА_8 ) та її мати ОСОБА_12 . Крім цього, протокол обшуку вказаного домогосподарства не містить ваги вилученої рослини, а понятий ОСОБА_10 взагалі вказав на те, що особисто не бачив де в помешканні були знайдені мішки із рослиною та ставив підписи там, де йому вказував на те слідчий.

Також, захисник вказує і на те, що на час закінчення досудового розслідування ні обвинуваченому ні йому не відкривались такі докази як наркотичні засоби, а тому відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України суд не мав права допустити відомості, що містяться в них, як доказ. Крім цього, на думку захисника, суд безпідставно відмовився задовольнити його клопотання про дослідження мішків із нібито наркотичними засобами, а тому відповідно до ст. 23 КПК України вони не можуть бути доказами в даному кримінальному провадженні, оскільки не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Наголошує захисник і на порушенні права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, оскільки в ході судового розгляду справи той знаходився в скляній камері яка заважала їхньому спілкуванню, на прохання до суду забезпечити їм конфіденційне побачення суд безпідставно відмовив мотивуючи тим, що в районному суді відсутня така можливість, як на приклад того, що в даному випадку дійсно мало місце порушення обвинуваченого права на захист захисник посилається на справу «Ярослав Бєлоусов проти Росії» (рішення від 04.10.2016).

З огляду на викладене захисник вважає, що його підзахисний ОСОБА_8 притягнутий до кримінальної відповідальності безпідставно, а сам вирок суду побудований на припущеннях з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Не погоджуючись з доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 подав заперечення в яких наголошує на тому, що обшук домогосподарства за місцем проживання ОСОБА_8 відбувався виключно з дотриманням норм КПК України, знайдені в ньому наркотичні рослини дійсно не зважувалися, оскільки така процедура не є обов`язковою, однак їх пакування та опечатування відбувалося в присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що забезпечує неможливість їх підміни або зміни вмісту без порушення цілісності упаковки. Разом з цим, хоч вказані поняті і не зазначають, що саме було знайдено працівниками поліції, однак підтверджують факт того, що ця речовина в їх присутності була вилучена, запакована та опечатана під підпис. Крім цього, порушення процедури дослідження речових доказів в ході розгляду матеріалів кримінального провадження суд не допустив та в суворій відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 року забезпечив їх збереження. Вважає безпідставними і твердження обвинуваченого про порушення процедури отримання доказів на підтвердження його вини, оскільки слідчий експеримент від 26.10.2016 року за участі ОСОБА_8 проводився в присутності понятих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , тиску на обвинуваченого з боку правоохоронних органів не було, клопотань та зауважень від нього не надходило. Відсутність захисника ОСОБА_7 в ході проведення слідчої дії пояснюється його відмовою від участі в ній.

Як встановив суд першої інстанції, 10 жовтня 2015 року ОСОБА_8 біля недіючої ферми в с.Черепівка Буринського району Сумської області зірвав верхні частини стебел рослини коноплі та приніс їх до свого житла по АДРЕСА_3 , придавши таким чином для власного вживання, без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Вдома із метою висушити вказані рослини, він поклав їх на горище сараю. Висушивши їх, частину подрібнив та склав у мішки і пакети, залишивши зберігати у житловому будинку та підсобних приміщеннях господарства, таким чином допустивши виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу без мети збуту.

13 січня 2016 року в ході обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 вилучено на горищі сараю, у приміщенні кладової будинку, у кімнаті будинку, дивані будинку сухі частини рослин світло-зеленого кольору, а також подрібнену суху речовину рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта від 19 січня 2016 року № 44, є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 3748,53 г., що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188 є особливо великим розміром.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційний скарг обвинуваченого та його захисника, а вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог.

Основні доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 зводяться до незгоди доведеності вини ОСОБА_8 в інкримінованою йому злочині, а саме у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання, виготовлення та зберігання ОСОБА_8 наркотичних засобів в особливо великих розмірах без мети збуту. Крім цього, апелянти вважають вирок суду таким, що побудований на припущеннях та недопустимих доказах, ухаленого з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 вказують на недопустимість як доказу протоколу обшуку від 13 січня 2016 року проведеного у домогосподарстві за місцем проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 в ході якого було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, що відповідно до висновку експерта визнана особливо небезпечним наркотичним засобом «Канабісом», оскільки вказана процесуальна дія була проведена за відсутності самого обвинуваченого, виявлена речовина рослинного походження правоохоронцями не зважувалась, зі слів обвинуваченого вона взагалі йому не належить, могла бути залишена в домогосподарстві від попереднього господаря будинку, що підтверджували і свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_12 , або ж може бути підкинутою йому працівниками поліції.

З вказаними доводами апелянтів про недопустимість протоколу обшуку від 13 січня 2016 року, який був предметом розгляду суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, а тому позицію суду першої інстанції про його врахування як допустимого доказу при розгляді матеріалів кримінального провадження вважає правомірною.

Так, обшук домогосподарства АДРЕСА_3 , де проживав обвинувачений ОСОБА_8 був проведений в межах норм КПК України, на підставі ухвали слідчого судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, районним судом при оцінці вказаного доказу було враховано ще і ряд інших обставин, а саме, допитано свідка ОСОБА_14 в присутності якого відбувався обшук домоволодіння та який в судовому засіданні підтвердив те, що він особисто бачив, як на горищі сараю правоохоронці знайшли розкидану тонким шаром траву з довгим стеблом та специфічним запахом, вони її сфотографували та склали в мішок, разом з цим в коридорі будинку поліцейськими також було виявлено мішок з такою ж на вигляд травою, що і на горищі сараю, в дивані було виявлено аналогічну речовину, а під дахом сараю був знайдений мішечок із сіменами. В ході обшуку, вилученні та пакуванні знайдених речовин він був присутній з ОСОБА_10 , вони розписувалися на запакованих мішках та в протоколі обшуку.

Свідок ОСОБА_10 теж підтвердив те, що був запрошений до обшуку домоволодіння ОСОБА_8 , вказав, що дійсно ставив свої підписи на мішках зі знайденими в домоволодінні речовинами та особисто бачив як працівники поліції з будинку вилучали зелену траву.

З огляду на викладене доводи обвинуваченого про те, що наркотична речовина могла бути підкинута правоохоронними органами в ході проведення обшуку домоволодіння, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються поясненнями вказаних свідків. Крім цього, жодних підстав для вчинення таких дій працівниками правоохоронних органів сторона захисту не наводить.

Також, є безпідставним і твердження захисника ОСОБА_7 , на яке він посилається як на підставу визнання протоколу обшуку недопустимим доказом, не визначення працівниками поліції ваги вилученої ними в ході проведення обшуку речовини, оскільки по-перше КПК України не містить прямої вказівки на такий обов`язок, а по-друге з метою визначення приналежності рослинної речовини до категорії наркотичних засобів або їх прекурсорів, в тому числі і визначення її ваги, саме і призначається проведення відповідної експертизи. Так, з висновку експерта № 44 від 19.01.2016 року вбачається, що на експертизу було надано 2 пакети та 4 мішка з речовиною рослинного походження та перед експертом поставлено питання, щодо її приналежності до наркотичних засобів та її ваги (а.с. 112). При цьому, можливе порушення цілісності пакетів з метою зміни ваги наявної в ньому речовини, колегія суддів виключає, оскільки вони були опечатані та містили підписи свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , які самі підтвердили цю обставину в судовому засіданні.

Крім цього, не можуть заслуговувати на увагу і доводи обвинуваченого про те, що виявлена за місцем його проживання речовина рослинного походження могла залишитись від попереднього власника будинку та йому вона не належить, оскільки судом першої інстанції в ході судового розгляду справи вказані твердження обвинуваченого перевірялися - було допитано свідка ОСОБА_9 , що є сином попереднього господаря будинку АДРЕСА_3 , який вказав, що 17 квітня 2015 року після смерті батька домовився з ОСОБА_18 про продаж батькового будинку їй. Згодом він оглянув домогосподарство, забрав з нього деякі речі та дозволив ОСОБА_18 та її сім`ї переїхати до вказаного будинку. З метою збереження речей, ще до переїзду, вона завела там собаку, господарювала, садила город. Крім цього, свідок зазначив, що підозрілих речей при огляді домогосподарства він не бачив, в одному з диванів знаходилось лише взуття, на горищі сараю не було нічого окрім сміття після сіна, батько його хоч і вживав спиртне, однак нічого не курив.

Свідок ОСОБА_12 (мати співмешканки ОСОБА_8 ) вказувала, що особисто була присутня при переїзді до вказаного будинку, приймала участь у його ремонті, однак про наявність в домогосподарстві будь-яких речовин рослинного походження вона взагалі нічого не вказала, що може підтверджувати той факт, що від попереднього господаря домогосподарства не залишалось ніяких підозрілих рослин, що могли викликати у неї запитання.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині пояснень свідків ОСОБА_18 (співмешканки ОСОБА_8 ) та ОСОБА_12 її матері, то їх колегія суддів взагалі не бере до уваги, оскільки суд першої інстанції віднісся до них критично з огляду на можливу їх зацікавленість в результатах розгляду справи, захисник же в апеляційній скарзі не наводить жодних підстав, обґрунтувань та доказів для переконання колегії суддів в протилежному, а лише просить їх врахувати при оцінці протоколу обшуку.

Не може виступати і підставою для визнання протоколу обшуку не допустимим доказом доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про проведення такого обшуку за відсутності самого ОСОБА_8 , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК України участь потерпілого, підозрюваного, захисника, представника чи інших учасників кримінального провадження в проведенні такого обшуку не є обов`язковою, вказані особи лише можуть бути запрошені прокурором чи слідчим для участі в такій процесуальній дії.

Крім цього оцінюючи позицію обвинуваченого та захисника про не причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину та про недопустимість протоколу обшуку як належного доказу, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що ОСОБА_8 є наркозалежною особою, в ході судового розгляду справи вказану обставину він підтвердив та у зв`язку з тривалим вживанням наркотичних засобів просив суд призначити йому судово-психіатричну експертизу, а тому вказана обставина ще раз підкреслює причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину в сфері наркотичної діяльності.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про допустимість протоколу обшуку домоволодіння АДРЕСА_3 та визнання його належним доказам, а тому він в сукупності з висновком експерта від 19 січня 2016 року № 44 відповідно до якого вилучена у обвинуваченого та надана на дослідження речовина рослинного походження відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 3748,53 г., підтверджують те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину дійсно має місце.

Також, колегія суддів погоджується з позицією суду про врахування як допустимого доказу протоколу слідчого експерименту від 26 жовтня 2016 року зі схемами до нього та фототаблицями відповідно до якого ОСОБА_8 вказує на місце, де ним у жовтні 2015 року були виявлені рослини коноплі, які він зірвав, та приніс до себе додому по АДРЕСА_3 де їх зберігав.

Також, вирішуючи питання допустимості зазначеного доказу, суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_16 , яка пояснила суду, що вона в якості понятої брала участь у проведенні вказаного слідчого експерименту. Вказувала, що разом із двома працівниками поліції, обвинуваченим та іншим понятим ОСОБА_17 їхали в одному автомобілі. Із самого початку від селищної ради та по ходу слідування на автомобілі, ОСОБА_8 самостійно вказував необхідний напрямок руху. Вони направилися у с. Черепівка Буринського району де ОСОБА_8 рукою на місці колишньої ферми показував де він рвав коноплю, а потім поїхали у АДРЕСА_3 де він знову рукою показав на місце де її зберігав. При проведенні слідчої дії жодних зауважень чи скарг ні від кого не надходило.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав довіряти доводам обвинуваченого ОСОБА_8 про здійснення на нього працівниками поліції в ході проведення слідчого експерименту психологічного тиску, оскільки ні свідок ОСОБА_16 не вказала на таку обставину, ні кримінальне провадження не містять жодних матеріалів на підтвердження факту звернення обвинуваченого ОСОБА_8 чи його захисника ОСОБА_7 до відповідних органів зі скаргою на неправомірні дії працівників правоохоронних органів. При цьому звертає увагу на те, що навіть вказаний протокол слідчого експерименту від 26 жовтня 2016 року не містить жодних скарг чи зауважень (а.с. 145). Також і в ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_8 підтвердив, що зі скаргами на дії працівників поліції при проведенні слідчого експерименту він не звертався.

Є безпідставними і твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , на які він посилається як на підставу визнання вказаного протоколу не допустимим доказом, проведення вказаної слідчої дії за відсутності захисника, оскільки по-перше відповідно до ст. 52, ст. 240 КПК України обов`язкова участь захисника в даному випадку не вимагається, а по-друге захисник ОСОБА_7 підтвердив те, що про проведення слідчого експерименту йому було відомо, однак він умисно не брав в ньому участі, що вбачається із звукозапису судового засідання за 12.02.2017 року.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що досліджені в ході судового розгляду справи докази вказують на беззаперечне вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а не визнання ним своєї вини, суд першої інстанції цілком виправдано розцінив як обраний ним спосіб уникнення від кримінальної відповідальності, що загрожує йому у разі доведення його вини у вчиненому.

Твердження обвинуваченого та захисника про те, що оскаржуваний ними вирок суду побудований на припущеннях та ухвалений з порушенням права обвинуваченого на захист, на підставі сумнівних доказів і з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки такі доводи знаходять своє спростування в матеріалах кримінального провадження та у викладених вище обставинах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив всі фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 діяння і вірно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів в особливо великих розмірах без мети збуту.

Щодо тверджень захисника про безпідставну відмову суду здійснити в ході судового розгляду справи дослідження безпосередньо самої речовини рослинного походження, вилученої за місцем проживання ОСОБА_8 , то з ними колегія суддів погодитись не може, оскільки суд першої інстанції їх дослідив та при цьому обґрунтовано, на думку колегії суддів, зазначив в своєму рішенні про те, що вилучена в ході обшуку речовина належним чином упакована та опечатана, спосіб упаковки забезпечує неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення, так як і зазначено у п. 3 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104.

З тих самих підстав не можуть заслуговувати на увагу і доводи захисника про безпідставне не відкриття йому та обвинуваченому органами досудового розслідування, по закінченню кримінального провадження, запакованих речовин рослинного походження, що відповідно до висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом. Крім цього, жодних клопотань про здійснення відкриття вказаних речовин ні сторона захисту ні обвинувачений як в ході досудового розгляду справи так і в підготовчому судовому засіданні не заявляли.

Щодо твердження захисника про порушення обвинуваченого ОСОБА_8 права на захист, шляхом обмеження спілкування з останнім через перебування його підзахисного в ході судового розгляду справи в скляній камері та відмові суду забезпечить з ним конфіденційну розмову, то колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до п. 27 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів затвердженої Наказом МВС України, Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державної судової адміністрації України, Генеральної прокуратури України від 26.05.2015 року № 613/785/5/30/29/67/68, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.06.2015 за № 698/27143 за розпорядженням головуючого в судовому засіданні (судді-доповідача) начальник варти дозволяє спілкування обвинуваченому (підсудному), засудженому із захисником, прокурором та при цьому обвинувачений (підсудний), засуджений з-під охорони не звільняється. Такі переговори проводяться в залі судових засідань під час перерви і можуть вестися будь-якою мовою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема із звукозапису судового засідання, захисник ОСОБА_7 клопотав перед судом забезпечити йому конфіденційну розмову з обвинуваченим ОСОБА_8 , тобто без сторонніх осіб, що суперечить вимогам вказаної Інструкції, а тому рішення судді про відмову у задоволенні такого клопотання є цілком виправданим та таким, що не виходить поза межі вимог даної Інструкції. При цьому, відповідно до звукозапису судових засідань також вбачається те, що суддя-доповідач неодноразово оголошував перерви для забезпечення спілкування захисника ОСОБА_7 зі своїм підзахисним ОСОБА_8 .

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу сторони захисту і на ту обставину, що захист не був позбавлений можливості вести переговори зі своїм підзахисним в установі попереднього ув`язнення, де тривалий час знаходився обвинувачений, а тому колегія суддів не вбачає жодних підстав вважати, що порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , в даному випадку, дійсно мало місце.

Посилання захисника ОСОБА_7 , як на приклад порушення права на захист обвинуваченого, що полягало в перебуванні в ході судового розгляду справи його в скляній камері, на справу «Ярослав Бєлоусов проти Росії» (рішення від 04.10.2016), то їх колегія суддів вважає такими, що в даній ситуації, не можуть бути виправданими, оскільки у вказаній захисником справі була дещо інша ситуація, а саме в ній виступало в якості обвинувачених 10 осіб, які дійсно знаходились в скляній камері площею 5,4 м. кв., при цьому вони були відокремлені від зали суду бар`єром охорони, тому були вимушені спілкуватися із учасниками справи, в тому числі і з захисниками, виключно через мікрофон та в безпосередній близькості від поліцейських охоронців, з огляду на це дійсно порушувалось питання щодо належного надання правової допомоги. Однак у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_8 мала місце інша ситуація, а саме те, що обвинувачений перебував у камері один, жодного бар`єру з посиленої охорони між ним та захисником не було, спілкувався він з учасниками кримінального провадження не через мікрофон, а тому стверджувати, що вказана захисником ОСОБА_7 ситуація є тотожною зі справою «Ярослав Бєлоусов проти Росії» та порушувала його право на захист, як на тому наголошує захисник ОСОБА_7 , є недоречним.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 вироком місцевого суду виду та міри покарання то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом дотримані.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який злочин вчинив в стані осудності, посередньо характеризується за місцем проживання, те, що він не працює, не одружений, хоча тривалий час спів мешкає із жінкою та її дітьми, в силу ст. 89 КК України вважається не судимим та тривалий час вживає наркотичні засобами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч.3 ст. 309 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів та вважає таке покарання розумним та справедливим, яке сприятиме перевихованню обвинуваченого. Підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів не вбачає також і з тих причин, що після обшуку домогосподарства та виявленні в нього речовини рослинного походження ОСОБА_8 зник і тривалий час перебував у розшуку, що свідчить про його бажання уникнути кримінальної відповідальності.

Щодо тих обставин, що ОСОБА_8 в ході судових дебатів заявив про визнання ним вини, вказав на те, що щиро кається у вчиненому і просив пом`якшити йому покарання, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений в частині визнання своєї вини змінював твердження, в апеляційній скарзі взагалі наголошував на його не причетності до інкримінованого йому злочину, районним судом не було встановлено жодних пом`якшуючих покарання обставин, і колегією суддів в ході апеляційного розгляду теж не було встановлено пом`якшуючих обставин та обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, і стороною захисту та обвинуваченим таких теж надано не було, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зменшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування ним призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення з 23 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк тримання під вартою із 23 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.