Справа № 303/5115/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.04.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 01 березня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
даною ухвалою суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст.125, ст.128 КК України, повернуто прокурору, внаслідок його невідповідності вимогам КПК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 04 травня 2015 року близько 20 год. 15 хв., на межі присадибної ділянки, за адресою АДРЕСА_1 , на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, затіяв сварку із потерпілою ОСОБА_8 . В ході сварки, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг це передбачити, будучи обуреним на бійку між його дружиною та донькою потерпілої, наніс їй удар дерев`яною палицею по кисті лівої руки, намагаючись відвести держак мотики, внаслідок чого, згідно висновку експерта №335/15 від 18.05.2015, додаткового висновку експерта №5/15 від 05.06.2015 року потерплій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому головки 4-ої п`ястної кістки лівої кисті та проксимального кінця основної фаланги 3-го пальця лівої кисті зі зміщенням, що підтверджено даними рентгенографії. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по механізму удару, чим могла бути дерев`яна палиця, за можливого виникнення при обставинах на які вказує потерпіла під час слідчого експерименту і не є характерними для виникнення при падінні тіла з висоти власного зросту з послідуючим ударом об тверду площину. Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, які згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.
Згідно цього ж обвинувального акту, ОСОБА_6 04 травня 2015 року о 20 год. 15 хв., на межі присадибної ділянки, за адресоюс. АДРЕСА_1 , на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, в ході словесної сварки, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, тримаючи в руці дерев`яну палицю, наніс нею удар в область тулуба справа ОСОБА_9 , внаслідок чого останній було спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №336/15 від 18.05.2015, додаткового висновку експерта №6/15 від 05.06.2015 від 05.06.2015, спричинені у вигляді: синця в ділянці право-бокової поверхні нижньої третини черева. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по механізму удару, чим могла бути дерев`яна палиця і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень ступеня тяжкості, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що не потягли за собою розлад здоров`я.
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.128 та ч.1 ст.125 КК України.
Вказаною ухвалою, суд першої інстанції з посиланням на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06.04.2016 року, повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , зазначивши, що він не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в розумінні практики ЄСПЛ, зокрема, формулювання обвинувачення є неконкретним, в ньому не виписана чітко об`єктивна та суб`активна сторона злочину, інкримінованого ОСОБА_6 . Зазначені, на думку суду, порушення позбавляють можливості призначити судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки порушують право на захист обвинуваченого.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалуМукачівського міськрайонного суду від 01.03.2017 року як незаконну та необґрунтовану й призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам, передбаченим ст..291 КПК України. В ньому викладено всі фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення. Посилаючись на правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 24.11.2016 року, зазначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не впливає на реалізацію ним права на захист, в тому числі не суперечить практиці ЄСПЛ, згідно якої Конвенція покликана гарантувати особі не теоретичні чи ілюзорні, а практичні та реальні права. Також вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 відсутнє «точне» формулювання суб`єктивної і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення, свідчить про формальне застосування судом вимог закону, відтак суперечить як вимогам КПК України так і практиці Європейського суду з прав людини.
Представник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 подала до суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить залишити без змін ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 01.03.2017 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 . Вважає висновки суду першої інстанції, викладені з приводу невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам ст..291 КПК України, правильними та обґрунтованами, про що, на її думку, свідчить і раніше постановлена щодо ОСОБА_6 ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 06.04.2016 року.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого - ОСОБА_6 про безпідставність поданої прокурором апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції і можливість розгляду апеляції без його захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду провадження у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримано.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п.1-9 цієї частини, зокрема, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Тобто повернення обвинувального акту прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
На думку колегії суддів, висновок суду про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст..291 КПК України, є помилковим і спростовується наявними у обвинувальному акті даними.
Як видно, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 чітко зазначені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які наведено прокурором, відповідно до частини першої статті 91 КПК і які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема події кримінальних правопорушень (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень), що спростовує посилання суду на відсутність таких відомостей.
За змістом ст..314 КПК України під час підготовчого судового засідання, до призначення розгляду справи по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів), саме ті обставини, які зазначені у акті, зокрема вказувати слідчому чи прокурору про зазначення інших обставин події, чи відомості щодо додаткової кваліфікації дій особи і відповідальності за вчинення іншого злочину, що допустив суд першої інстанції у своїх надмірних судженнях.
До того ж, з приводу неоднозначності судової практики в питаннях повернення прокурору обвинувального акту, у висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеного в постанові Судової палати у кримінальних справах від 24.11.2016 р. № 5-328кс16, прийнятому за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 445 КПК України, зазначено, що під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненного злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. При цьому, як зазначено у данному Висновку важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненного кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Обов`язковість судових рішень Верховного Суду України з наведеної підстави передбачена ст.458 КПК України, а тому викладені в ухвалі апеляційного суду Закарпатської області від 06.04.2016 року доводи щодо невідповідності обвинувального акту вимогам закону до постановлення цього висновку Верховного Суду України із зазначених спірних питань, можна вважати передчасними.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що фактичні обставини кримінальних правопорушень, які наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Із змісту обвинувального акту видно, що повно зазначені фактичні обставини, які ставляться у вину ОСОБА_6 стосовно умисного легкого тілесного ушкодження та необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження і такий відповідає вимогам ст..291 КПК України, а індивідуальний стилістичний виклад в ньому окремих речень не впливає на зміст формулювання обвинувачення ОСОБА_6 .
Таким чином, колегія суддів вважає, доводи прокурора про те, що висновки суду про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам ст..291 КПК України, не відповідають фактичним обставинам, змісту обвинувального акта та вимогам кримінального процесуального закону, слід визнати правильними. До того ж судом першої інстанції порушено вимоги ст..337 КПК України щодо визначення меж судового розгляду, а висновки суду про неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення на цій стадії провадження є такими, що виходять за межі вимог ст.314 КПК України.
Також колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 з хибних підстав, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції, в другий раз, погіршує становище обвинуваченого, оскільки порушується його право на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, яке передбачено ч.1 ст.283 КПК України та не відповідає загальним положенням закінчення досудового розслідування.
Кримінальне провадження повинно здійснюватись з дотриманням верховенства права та розумних строків розгляду, а повернення обвинувального акту з неналежно перевірених та формальних підстав щодо обвинуваченого, на переконання колегії суддів, цим загальним засадам не відповідає.
Під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено такої невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного обвинувального акту прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а обвинувальний акт поверненню до суду першої інстанції для його розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407,415 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвала набирає чинності з дня оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: