Справа № 206/3116/16-к
Провадження № 1-кп/206/173/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" грудня 2016 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження № 0000305 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, громадянина України, маючого середню освіту, інвалід 3 групи (довідка дійсна до 01.12.2016 року), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
08.03.2016 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи біля буд. № 23 по вул. Роторній в м. Дніпро, побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_8 , який, тримаючи перед собою в руках мобільний телефон марки «Iphone 3GS», чорного кольору з пластиковим чохлом помаранчевого кольору, рухався в напрямку вул. Космонавтів, повз буд. №23 по вул. Роторній м. Дніпра.

Після чого у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел на заволодіння майном ОСОБА_8 шляхом розбійного нападу, із погрозою застосування насильства небезпечного для його життя та здоров`я, у зв`язку з чим прослідував в напрямку руху ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих спонукань, в цей же день, приблизно о 22 годині 05 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи біля буд. № 23 по вул. Роторній в м. Дніпро, йдучи позаду потерпілого, гукнув його, та після того, як ОСОБА_8 повернувся обличчям до нього, ОСОБА_5 підійшов впритул до потерпілого та, реалізуючи свій злочинний намір на розбійний напад, з метою заволодіння чужим майном з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, підставив ніж, який тримав в правій руці, до горла ОСОБА_8 з лівої сторони та, погрожуючи спричинити тілесні ушкодження даним ножем, ОСОБА_5 висунув в категоричний формі вимогу, передати йому належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Iphone 3GS».

ОСОБА_8 , усвідомлюючи небезпечність дій ОСОБА_5 для його життя та здоров`я, сприймаючи погрозу застосування до нього насильства як реальну, будучи наляканим такими його діями та позбавленим можливості у зв`язку з цим чинити активний опір незаконним діям обвинуваченого, передав належний йому мобільний телефон марки «Iphone 3GS» ОСОБА_5 . Таким чином ОСОБА_5 шляхом розбійного нападу, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, заволодів майном ОСОБА_8 - мобільним телефоном марки «Iphone 3GS» чорного кольору, вартістю, згідно товарознавчої експертизи № 735 від 13.04.2016 року 1085 грн. 00 коп.

Після цього ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, у подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 1085 гривень 00 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснивши, що він мав на той момент два телефони: один марки «Леново», інший «Нокия 6400» та документи на них. 08 березня 2016 року зустрівся із своїм приятелем ОСОБА_10 з яким гуляв по ж/м Придніпровськ до 21:30 год., після чого ОСОБА_11 пішов додому, однак повинен був повернутись пізніше, щоб продовжити прогулянку. Вдень під час прогулянки вони вдвох здали в ломбард один із двох мобільних телефонів. Приблизно о 21:40-21:45 год., він (обвинувачений), зайшов у під`їзд, однак вирішив повернутись на вулицю, сів напроти будинку ОСОБА_12 , покурив, а потім присів навпроти третього під`їзду. У цей проміжок заходив в квартиру до ОСОБА_12 та спілкувався із його сестрою. Приблизно о 22:05 год. під`їхала автівка, він припустив, що це хтось із близьких, чи то сам його друг ОСОБА_11 , однак біля другого під`їзду зустрів співробітника поліції, пішов з ним, де стояли ще поліцейські та потерпілий, який сказав, що впізнав його (обвинуваченого). Черговий запитав, чи є в нього щось в кишенях, на що він йому сказав, що не віддасть їм нічого, потім приїхали оперативні співробітники з райвіділку, які почали впливати на потерпілого, після чого він зрозумів з їх розмови, що в хлопця вкрали телефон. Після чого його (обвинуваченого) обшукали, забрали гаманець, часи з жовтого металу, картки з «Приват Банка», 3 хрестика, накладну квитанцію на телефон. Гроші і телефон не віддав їм у руки, тоді вони спитали у потерпілого, чи не впізнає він телефон, і той заперечив. Коли приїхали у райвідділ, потерпілий сказав, що його пограбували, а його ( ОСОБА_13 ) бачить вперше. 09 березня 2016 року йому обирали в суді міру запобіжного заходу. В той же день, під час проведення пред`явлення особи для впізнання, оперативні працівники, вчиняючи тиск на потерпілого, домоглися, щоб той впізнав його, хоча перед цим вони вже 08.03.2016 року бачили один одного.

Не дивлячись на фактичне не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 у інкримінованому йому злочині винуватість обвинуваченого повністю підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що 08.03.2016 року о 22:00 год. він йшов по вул. Роторній в Самарському районі м. Дніпра та тримав у руках телефон марки «iphone», як раптом позаду його покликав чоловік, та вхопив його лівою рукою за руку, в якій він тримав телефон, а правою рукою приставив йому ножа до горла, нападаючий був у штанах чорного кольору, кросівках та шкіряній куртці, при цьому сказав «Віддав телефон, або вспорю горло», злякавшись, він віддав нападнику телефон, а той наказав йому бігти з цього місця. Однак він пішов за нападником стежити та побачив, що ОСОБА_5 пішов через ринок у бік школи. Після цього він (потерпілий) пішов до друга та викликав працівників поліції, о пів на дванадцяту годину ночі приїхали працівники поліції та вони всі разом поїхали за місцем мешкання обвинуваченого, який саме гуляв біля під`їзду, він його впізнав, оскільки той стояв до нього обличчям, після чого йому повернули телефон, який знайшли у обвинуваченого. Також, він дуже добре запам`ятав голос нападника.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав суду, що обвинувачений ОСОБА_5 його сусід, 08 березня 2016 року приблизно о 17:00 години, він разом з останнім гуляв, при цьому обвинувачений заклав у ломбард телефон, який був власністю ОСОБА_13 . Після цього вони вдвох сиділи спілкувались у дворі приблизно до 21:00-21:30 год., потім він, свідок, пішов додому. Крім того, бачив, що у обвинуваченого був і ще один сенсорний телефон темного кольору.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав суду, що 08.03.2016 року близько 22:00 год. до нього прийшов ОСОБА_8 та повідомив про обставини скоєного стосовно нього злочину, пояснював, що приблизно сорок хвилин потому у нього відібрали телефон, коли він йшов та листувався по телефону, якийсь чоловік попросив у нього палити, а коли він розвернувся, приставив йому ніж до горла та відібрав телефон, після чого товариш прослідкував за злочинцем до вул. Карагандинської, потім вони викликали працівників поліції. Після того, як приїхала поліція, усі поїхали на місце нападу та побачили неподалік обвинуваченого, потерпілий його впевнено впізнав. Крім того ОСОБА_16 впізнав ніж, що був при обвинуваченому. На момент затримання у обвинуваченого була вдягнута кепка, у нього вилучили ключі, ніж, цигарки, паспорт та гаманець.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала суду, що обвинувачений приходиться їй братом, та вони мешкають в одній квартирі. Брат неодноразово приносив телефони у кімнату до її сина, одного разу прийшов з порізаною рукою і вона обробила рану. Взагалі брат уходив з дому вранці, а телефони приносив вночі, вона чула як він разом із її сином щось робили (міняли) із картками в телефонах. Також обвинувачений їй погрожував, вкрав її телефон, після чого вона викликала наряд поліції. Пояснила, що при проведенні обшуку присутньою не була, про його проведення дізналась зі слів своєї матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала суду, що 08.03.2016 року приходив сусід-обвинувачений ОСОБА_5 до її брата ОСОБА_14 вдень о 16 год. та ввечері о 22-23 год. Він з братом не спілкувався, спілкувалась з ним вона, ОСОБА_13 приніс телефон та запропонував його продати. Вони з сестрою відмовились його придбавати, тоді порадили йому закласти у ломбард, оскільки йому терміново необхідні були гроші, однак той пояснив, що в нього немає паспорту. Телефон був чорного кольору з серебристим обідком, дістав його з кишені, після чого вони усі разом вийшли з під`їзду, сіли в автівку, а ОСОБА_19 направився до себе. Після того, як вона повернулась додому, прийшли працівники поліції та викликали її брата, який вийшов до них та почав спілкуватись. Вона питала, що трапилось, працівникам поліції свідок показала, що обвинувачений викинув пластмасовий чохол коричневого кольору з мобільного телефону в сміттєве відро біля під`їзду, де його і знайшли поліцейські.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав суду, що у березні 2016 року, приблизно 9-10 березня, о першій половині дня, був запрошений разом із своїм другом ОСОБА_21 понятими при проведенні обшуку у квартирі багатоповерхового будинку по вул. Карагандинський біля ринку на ж/м Придніпровськ у м. Дніпрі, коли піднялись до квартири, двері відчинив якийсь хлопець, поліцейські спитали, чи мешкає у цій квартири якийсь чоловік на прізвище « ОСОБА_13 », хлопець підтвердив це, після чого поліцейські спитали про можливість обшуку квартири, хлопець дав згоду. Далі хлопець показав, де у квартирі знаходяться речі обвинуваченого (ліжко, шафа), при огляді шафи на полицях знайшли телефон марки «Айфон», на задній панелі якого, було щось липке, без чохла, після чого склали протокол, який вони підписали. При проведенні обшуку були присутніми 3 працівники поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав суду, що 09 березня 2016 року пообіді був запрошений працівниками поліції для проведення обшуку, він погодився, далі пішли до квартири у багатоповерховому будинку, двері квартири відчинив молодий хлопець у якого спитали чи можна провести обшук та чи знає він чоловіка якого шукають на прізвище « ОСОБА_13 » та мобільний телефон марки «Айфон 3», хлопець запросив їх до квартири. В залі у шафі на другій полиці знизу під ганчірками знайшли телефон «Айфон 3» чорного кольору. При обшуку було присутніми двоє поліцейських, слідчий та ще один понятий.

Крім вищезазначених показів свідків, винуватість ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме.
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.03.2016 року от 22 год. 40 хв. від ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 7-8);
-протоколом огляду місця події від 08.03.2016 року з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто ділянку місцевості, яка знаходиться на відстані 7-9 метрів від будинку АДРЕСА_2 та близько 1-1,5 метрів від стовба № 328/65г.
Ділянка місцевості вкрита асфальтом, по правий бік знаходиться дитячий садок, зліва знаходиться торець будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а.п. 14-16);
-протоколом огляду місця події від 09.03.2016 року з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто сміттєве 10-тилітрове відро білого кольору, котре знаходилось напроти першого під`їзду на відстані 7-10 метрів від дому АДРЕСА_3 . У сміттєвому відрі серед сміття виявлено чохол коричневого кольору, вироблений з пластмаси, котрий на момент огляду розламаний на три частини. З задньої сторони на чохлі мається надпис «incase». Загальна дожина чохлу у справному стані близько 5-7 см. Сзаду мається виїмка під камеру телефону. По боках мається виїмка під клавіши. (т.1 а.п. 17-20);
-протоколом огляду предмету від 09.03.2016 року з фототаблицею, відповідно до якого було оглянуто предмети, які добровідбно видав ОСОБА_5 , а саме: паспорт на ім`я ОСОБА_5 та ІНН.; брелок з ключами та брелок для відкривання під`їзду, перочинний ніж з пластмасовою ручкою з малюнком черепу, довжиною близько 5-7 см. з малюнками та написом «Ghilli» та дерев`яні чітки розміром 10-12 см. (т. 1 а.п. 23-25);
-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 09.03.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_8 впізнав предмет, який був застосований при нападі на нього з метою заволодіння його мобільним телефоном, за рукояткою, лезом темного кольору та розміром (номер 1) (т.1. а.п. 28-30);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.03.2016 року з фототаблицею, відповідно до якого ОСОБА_8 впізнав особу, яка за допомогою ножа заволоділа його мобільним телефоном, за тілобудовою, ростом та рисами обличчя, цією особою виявився ОСОБА_5 (т. 1 а.п. 31-34);
-протоколом обшуку від 09.03.2016 року, відповідно до якого було обшукано квартиру АДРЕСА_4 , так гр. ОСОБА_23 було запропоновано видати предмет, який став предметом злочину, а саме мобільний телефон марки «iphone» 3, чорного кольору, та останній повідомив, що речі ОСОБА_5 знаходяться з лівого боку першої кімнати, зліва при вході вказав місце, де знаходиться зазначений предмет. В ході проведення обшуку кімнати, а саме її правої частини було встановлено, що у визначеній частині знаходиться розкладне ліжко та зліва від нього шафа коричневого кольору. На другій полці знизу шафи виявлено речі різного кольору розкладені спонтанно, серед речей виявлено мобільний телефон iphone 8 GB, чорного кольору на якому з тильної сторони знаходились частини липкого фрагменту. З нижньої частини задньої кришки наліплений скотч розміром 1см.х4,5 см. (т. 1 а.п. 41-43);
-висновком судово-товарознавчої експертизи № 735 від 13.04.2016 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону «Iphone 3GS», станом на 08.03.2016 року складає 1085.00 грн. (т.1 а.п. 97-100).
Суд критично ставиться до показань ОСОБА_5 щодо непричетності до скоєння інкримінованого злочину. Суд вважає, що такі твердження обвинуваченого спрямовані на пом`якшення його відповідальності, крім того спростовуються показами свідків та потерпілого. Отже, вказані показання обвинуваченого, суд вважає недостовірними.
Крім того, потерпілий ОСОБА_8 вказав безпосередньо на обвинуваченого ОСОБА_5 під час пред`явлення особи для впізнання, як на особу, яка скоїла на нього напад, окрім того він же впізнав предмет (ніж), з погрозою застосування якого скоїв напад обвинувачений, який добровільно видав обвинувачений ОСОБА_5 . При цьому потерпілий запам`ятав нападника по рисам обличчя, темному волоссю, одягу. Голос нападника та голос ОСОБА_13 був однаковим. Але при затриманні на голові ОСОБА_13 була кепка, а нападник не був спочатку вдягнутий. Спочатку в нього були сумніви щодо ОСОБА_13 , але пізніше, коли в того вилучили його телефон, та подумавши, він переконався, що ОСОБА_13 і є саме той нападник. Потерпілий вказав, що не чинив опір та беззаперечно виконав всі вимоги нападника, так як дуже боявся за своє життя.
Суд розцінює поведінку обвинуваченого під час судового розгляду та фактичне не визнання вини, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судово-слідчій ситуації.

Суд, керуючись ст. 94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України N 1-31/2011 дійшов наступних висновків:
«…Недопустимість обґрунтування обвинувачення особи у вчиненні злочину на доказах, одержаних незаконним шляхом, закріплена в першому реченні частини третьої статті 62 Конституції України, а згідно з частиною другою статті 64 ця гарантія не може бути обмежена. Основний Закон України, гарантуючи права і свободи особи, вимагає від неї певної поведінки щодо інших осіб та держави в цілому, встановлює відповідні вимоги та обмеження…».
«…Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції ) тощо. Таким чином, даючи офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, Конституційний Суд України виходить з того, що обвинувачення особи у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких Основний Закон України допускає такі обмеження…».
Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, безпосередньо пов`язане з положенням частини першої цієї статті, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку…».
«…Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо…»
Верховний суд України в п. п. 19, 20 Постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року за № 9, роз`яснив судам, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Також в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30 травня 1997 року за № X, було роз`яснено судам, що згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Отже, виходячи із загальних засад кримінального провадження, визначених ст. ст. 7, 17 КПК України, підозра, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Доводи захисту на недопустимість доказів - протоколоу обшуку квартири, де мешкав обвинувачений (т.1 а.п. 41), оскільки він міг бути проведений без присутності двох понятих, як того вимагає ст. 223 КПК України, так як покази понятих у судовому засіданні про полицю, на якій було виявлено мобільний телефон різнились між собою, суд вважає такими , що не заслуговують на увагу, оскільки останній впевнено описали розташування кімнат в квартирі, меблів в кімнаті обвинуваченого, а також, що саме в шафі на одній із полиць було знайдено предмет злочину. Різниця в показах про розташування полиці може бути викликана сплином часуз моменту проведення обшуку та різним сприйняттям особами подій, що відбуваються.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 103 від 19.05.2016 року, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і нині виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизофренії простої. Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло випробовуваного у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, можливості у повній мірі віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними.
За своїм психічним станом нині випробовуваний також не може повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Відповідно до ч. 2 ст. 20 КК України випробовуваний потребує в застосуванні примусових заходів медичного харктеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку в місцях відбування покарання (т.1 а.п. 108-111), що свідчить про те, що ОСОБА_5 є обмежено осудний, а згідно ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, яка визнана обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України , п.18 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» всі сумніви відносно доведеності вини повинні тлумачитися на користь підсудного.
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій було висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, досліджених при судовому розгляді - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Оцінюючи в сукупності зібрані та безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження та доведена в повному обсязі.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), кваліфікуються за ч. 1 ст. 187 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Досліджуючи дані про особу винного, суд враховує, що він не працює, за місцем проживання характеризуються посередньо (т.1 а.п. 64), перебував на лікувнні у лікаря-психіатра з 1991 року багаторазово, останній раз госпіталізовано з 19.10.2012 року по 25.02.201 року, з діагнозом шизофренія, проста форма, безперервно-прогредієнтний птип течії, виражений психоподібний тип дефекта, компенсація (т. 1 а.п. 60), , перебуває на обліку лікаря-психіатра з 2002 року з діагнозом шизофренія (т.1 а.п. 58), виключений з військового обліку за станом здоров`я (т. 1 а.п. 63), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 56), також суд враховує, що обвинувачений під час вчинення злочину був обмежено осудний, що суд відносить до пом`якшуючої покарання обставин, відповідно до положень ст. 66 КК України; обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи підвищену суспільну небезпечність скоєного злочину, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства, а можливе лише в умовах відбуття покарання в місцях позбавлення волі, у зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуттям, оскільки обґрунтованих підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення нових злочинів.
На підставі висновку судово-психіатричного експерта № 103 від 19.05.2016 року до обвинуваченого ОСОБА_5 можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тому необхідно застосувати відносно нього примусове лікування за місцем відбування покарання.
Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання чинності даним вироком залишити тією ж тримання під вартою.
Окрім того, згідно ч. 5 ст. 72 КК України (Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення» від 26.11.2015 року) суд зараховує обвинуваченому ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто з дня обрання запобіжного заходу 21.03.2016 року по день проголошення вироку - 30.12.2016 року.

Наступне зарахування в строк відбування покарання до набрання вироком законної сили має бути проведене місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого буде виконуватись даний вирок, або судом апеляційної інстанції в разі оскарження даного вироку.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання: у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.
Термін покарання обчислювати з моменту затримання 21 березня 2016 року.
Застосувати ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 21 березня 2016 року по 30 грудня 2016 року включно у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази по даному провадженню: складний кишеньковий ніж з рукояткою помаранчевого кольору, переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Смарського ВП ДВП (квитанція № 000461) знищити.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1