УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб проект» ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб проект» ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2017 (справа № 761/13488/17) накладений арешт на грошові кошти на рахунках № НОМЕР_1 у ПАТ «БТА Банк», № НОМЕР_2 у Західному ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», № НОМЕР_3 у філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Однак, на думку ініціатора клопотання, арешт накладений безпідставно, а вказана ухвала слідчого судді прийнята з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, ухвала не містить жодних доказів, які б свідчили про вчинення посадовими особами ТОВ «Клуб проект» кримінального правопорушення, що говорить про неповноту судового розгляду та порушення ст. 170-174 КПК України.

Заявник, посилаючись на ст. 174 КПК, просив скасувати арешт, накладений на грошові кошти, які перебувають на вищезазначених рахунках, оскільки, на його думку, застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є протиправним.

У судову засідання з розгляду клопотання представник власника майна не прибув, про наявність поважних причин неявки суд не повідомив.

Прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , яким ініційований арешт у кримінальному провадженні № 0000392 за ознаками ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205 КК України, також до суду не прибув.
Слідчий суддя, дослідивши надані заявником документи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення. При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Факт того, що слідчий суддя, ухвалюючи 20.01.2017 рішення про задоволення клопотання прокурора, застосував ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення (справа № 761/13488/17, провадження № 1-кс/761/8496/2017), свідчить про встановлення ним усіх складових, які дозволили прийняти позитивне для прокурора рішення.

У той же час, представник власника майна, звертаючись з клопотанням про скасування арешту, не спростував висновків слідчого судді, не довів відсутність обставин, з наявністю яких стаття 132 КПК напряму пов`язує можливість накладення арешту.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, підлягає стягненню з юридичної особи як отримана неправомірна вигода.

Завданням арешту майна, з-поміж іншого, є запобігання можливості його приховування, зникнення, використання, передачі, відчуження.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, у такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, вирішуючи питання, чи має майно, щодо якого ініціювалося накладення арешту, речовим доказом, врахував, що воно містить ознаки, передбачені ст. 98 КПК, оскільки до речових доказів кримінально-процесуальний закон відносить, серед іншого, цінності, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

Попри зазначене, ініціатором клопотання не наведено жодних доводів стосовно того, який фактор є підставою для скасування арешту.

Крім того, представник ТОВ «Клуб проект», не з`явившись до суду, позбавив слідчого суддю можливості дослідити додаткові доводи щодо заявленого клопотання.

Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту його права власності.

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності ТОВ «Клуб проект» відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 132, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб проект» ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1