печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3748/17-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

представника власника майна адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2016 на нежиле приміщення (в літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.
Обгрунтовуючи клопотання, представник власника майна зазначає, що в застосуванні арешту відпала потреба у зв`язку із тим, що на сьогодні змінились обставини, за яких було накладено арешт на вказане майно. Так, вказує, що на час прийняття рішення про накладення арешту на майно тривав судовий спір в порядку цивільного судочинства між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 щодо визнання недійсним договору іпотеки, згідно із яким банк передав спірну нерухомість ОСОБА_4 в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором банківського вкладу №ДФ- від 14.07.2014. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2015 зазначений позов було задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.02.2016 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2015 було скасовано, а в задоволенні вимог банку відмовлено. 08.04.2016 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ було відмовлено у відкритті провадження за касайіною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Енергобанк» щодо оскарження вищевказаного рішення Апеляційного суду м. Києва. 05.09.2016 Верховним судом України відмовлено у допуску зазначеної справи до провадження Верховного Суду України. Отже, правомірність набуття ОСОБА_4 в іпотеку нерухомого майна підтверджена всіма судовими інстанціями. У зв`язку із тим, що Банк не виконав свої зобов`язання за договором про строковий банківський вклад, відповідно до умов пункту 5.2.2. Договору іпотеки право власності на предмет іпотеки (нежиле приміщення (в літ. «А»), загальною площею 81,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), перейшло до ОСОБА_4 як іпотекодержателя, проте накладений арешт позбавляє ОСОБА_4 права на вільне володіння та користування своїм майном. Також зазначає, що даний арешт не міг бути накладений на майно ПАТ «Енергобанк», оскільки відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 173 КПК України не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Звернув увагу, що в кримінальному провадженні, в рамках якого накладено арешт, ОСОБА_4 не має процесуального статусу особи, до якої може бути застосовано конфіскацію майна, не має статусу особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, неосудної особи, щодо якої здійснюється провадження.
В судовому засіданні представник власника майна заявлені вимоги підтримав повністю та зазначив, що на даний час в кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, та у зв`язку із набранням чинності рішеннями, ухваленими в порядку цивільного судочинства, щодо законності та дійсності договору іпотеки між ОСОБА_4 та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», відсутні будь-які докази для твердження, що спірне майно набуте ним кримінально протиправним шляхом, а тому обставини, які слугували підставами для накладення арешту на майно, після остаточного вирішення цивільного спору відпали. Клопотання просив задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, надано письмові заперечення на клопотання. Так, слідчим зазначено, що в рамках кримінального провадження №0000008 встановлено, що службові особи ПАТ «Енергобанк», достовірно знаючи про неплатоспроможність Банку, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам банку здійснили протиправні дії, що полягали в незаконному наданні пільг окремим клієнтам шляхом прийняття неправомірних рішень про обтяження іпотекою належного Банку на праві власності значного за вартістю нерухомого майна, що призвело до завдання істотної шкоди Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банку, його вкладникам та кредиторам. Одним з таких договорів був договір строкового банківського вкладу із ОСОБА_4 від 14.07.2014 №ДФ-, що забезпечений іпотекою, договір іпотеки від 21.07.2014 на нежиле приміщення (в літ. «А»), загальною площею 81,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, що належить банку на праві приватної власності. Станом не день укладання договору іпотеки загальна балансова вартість та узгоджена сторонами оціночна вартість нежилого приміщення становила 2162175,68 грн. 05.06.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації банку було визнано нікчемним договір про строковий банківський вклад з щомісячною оплатою відсотків від 14.07.2014 №ДФ- та направлено відповідне письмове повідомлення ОСОБА_4 . Одночасно подано позов до ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним. Слідчий зазначає, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нерухомого майна, переданного в іпотеку ОСОБА_4 , залишається банк, вказане нерухоме майно є предметом злочину та має бути доказом у кримінальному провадженні, а арешт майна має запобігти можливості його відчуження, надасть змогу забезпечити цивільний позов та попередити заподіяння збитків державі в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Енергобанк» та його позичальникм. Зазначає, що факти обгрунтованості накладення арешту неодноразово вивчались слідчими суддями та судом апеляційної інстанції, та накладений арешт визнано обгрунтованим. Також вказав, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому підстави для скасування арешту майна не відпали.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась, відповідного клопотання сторонами не заявлено.
Вислухавши позицію представника власника майна, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя надходить наступних висновків.
Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2016 в рамках означеного кримінального провадження накладено арешт на нерухоме майно, а саме на нежиле приміщення (в літ. «А») за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, шляхом заборони відчуження або іншого розпорядження вказаним об`єктом нерухомого майна.
Як вбачається з ухвали слідчого судді від 11.02.2016, якою накладено арешт, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя виходив з необхідності арешту нерухомого майна у зв`язку із достатністю підстав вважати, що воно є предметом злочину, що розслідується, а метою арешту зазначив забезпечення кримінального провадження та можливої конфіскації майна, забезпечення цивільного позову, попередження заподіяння збитків.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Вказане клопотання подане належною особою, виходячи з матеріалів, долучених до нього, а відтак є прийнятним до розгляду слідчим суддею.
Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.
На час розгляду даного клопотання про скасування арешту майна така підстава для арешту, як забезпечення кримінального провадження, відпала у зв`язку із внесеннм змін до ст. 170 КПК України. Така підстава для арешту майна, як наявність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, після внесення змін до ст. 170 КПК України, закріплена у п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України, з огляду на які арешт може бути накладено на майно будь-якої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Отже, згідно ст. 170 КПК України в редакції станом на час розгляду даного клопотання, арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки не є речовим доказом у кримінальному провадженні, та органом досудового розслідування у кримінальному провадженні не доведено можливість його використання як доказу, не зазначено, які сліди кримінального правопорушення, що розслідується, містить на собі означене нерухоме майно та чи містить взагалі. Зазначене майно на даний час не відповідає і критеріям, визначеним ст. 96-2 КК України, та не перебуває у власності підозрюваного, або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації. Так, з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.02.2016, що оскаржувалось до вищестоячих інстанцій та не скасовано, є чинним, яким було відмовлено в позові ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним, відсутні підстави для твердження про неправомірне набуття ОСОБА_4 прав на спірне нерухоме майно. Добросовісність набуття права на майно встановлена судом апеляційної інстанції, та в свою чергу відповідно до абз. 2 ч.10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Органом досудового розслідування не доведено, що арешт майна необхідний з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки майно не належить підозрюваному, обвинуваченому, юридичній особи, щодо якої здійснюється провадження, та відсутні дані, що в рамках кримінального провадження до власника майна подано цивільний позов про відшкодування спричиненої злочином шкоди.
З часу накладення арешту на майно - 11.02.2016, не надано додаткових доказів чи обгрунтувань щодо необхідності арешту майна, про підозру в провадженні не повідомлено.
З урахуванням наведених обставин, враховуючи підстави та мету арешту майна, визначені ст. 170 КПК України, рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.02.2016, вважаю, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, а тому клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2016 по справі №757/5977/16-к, на нежиле приміщення (в літ. «А»), загальною площею 81,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1