УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 057 73, у якому

гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Антрацит Луганської області, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, який офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий

підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.296, ч. 2 ст. 345 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва 20.05.2015 надійшло погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На обґрунтування клопотання зазначено, що 18.05.2017 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, що скоєне за таких обставин.

ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими особами 18.05.2017 приблизно о 10 годині прибули до приміщення Київської міської ради за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 36, з метою зриву пленарного засідання Київської міської ради VІІІ скликання.

Перебуваючи у приміщенні вказаного органу, перелічені вище особи підійшли до турнікету посту №1, де свою службу несли працівники поліції Печерського РУ ГУНП у м. Києві. Грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, зазначені особи почали висувати до працівників правоохоронного органу вимогу пропустити їх до ліфтів для подальшого проходження до зали пленарних засідань.

Отримавши відмову, ОСОБА_6 спільно з іншими, здійснюючи опір представникам влади, шляхом застосування фізичної сили прокрутили турнікет, пошкодили кріплення секції загородження та потрапили до коридору.

У подальшому підозрювані вибили двері пожежного виходу, піднялись на 4 поверх та підійшли до посту охорони перед входом до сесійної зали. Шляхом застосування фізичної сили подолали опір працівників поліції та потрапили до сесійної зали, внаслідок чого пленарне засідання було призупинене.

Крім того, ОСОБА_6 під час опору працівникам поліції, умисно заподіяв останнім, а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , побої.

На думку слідчого, у діях підозрюваного ОСОБА_6 міститься склад кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки вважав, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку сторони обвинувачення, сукупність вказаних обставин свідчить, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисники заперечували проти задоволення клопотання, наполягаючи на необґрунтованості підозри, відсутності наведених стороною обвинувачення ризиків, тому вважали, що належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити запобіжний захід, не пов`язаний з триманням ОСОБА_6 під вартою.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:
-чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, що має місце у цьому випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність у діях гр. ОСОБА_6 ознак інкримінованих останньому кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя приймає до уваги, що існує ймовірність того, що ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, вчинить дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Водночас, матеріали клопотання не доводять наявність зазначеного слідчим ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Інші ризики, які б свідчили про можливу непроцесуальну поведінку ОСОБА_6 стороною обвинувачення не наведені.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК.

Відповідно до ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ять років, якщо прокурор доведе, що підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню або його повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Санкції ч. 3 ст. 296 та ч. 2 ст. 345 КК України, за якими підозрюється ОСОБА_6 , передбачає позбавлення волі на строк до п`ять років.

Даних, які б свідчили, що підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню або ж йому повідомлено про вчинення іншого злочину, слідчому судді не надано.
Отже, можливість застосування до ОСОБА_6 ініційованого стороною обвинувачення запобіжного заходу прямо заборонена законом.
Приймаючи до уваги викладене, відсутність у підозрюваного судимостей, слідчий суддя вважає за необхідне застосовати менш суворий запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього такі обов`язки:

- не залишати житло за адресою - АДРЕСА_2 , у період з 22.00 год. по 06.00 год. наступного дня;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покласти на органи Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_6 .
Строк дії даної ухвали встановити по 19 липня 2017 року включно.

На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1