Справа № 159/1267/17
Провадження № 1-кп/159/146/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі судових засідань Ковельського міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовомузасіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001857 від 03 вересня 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, працюючого слюсарем комунального господарства Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району, раніше неодноразово судимого, останній раз - 24.06.2008 року Турійським районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією всього майна; ухвалою Верховного суду України від 14.07.2009 року вирок Турійського районного суду від 24.06.2008 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23.09.2008 року змінено, перекваліфіковано дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст.ст. 70, 71 КК України визначено остаточне покарання 9 років 6 місяців позбавлення волі; 02.07.2016 року на підставі ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 24.06.2016 року, згідно ст. 81 КК України, звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 8 місяців 17 днів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, -

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи та злочинів проти власності, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку,на шлях виправлення не став, і повторно вчинив новий корисливий злочин проти власності.

Так, він повторно 02 вересня 2016 року близько 14 год. 15 хв., з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, підбіг ззаду до неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в напрямку місця свого проживання по вул. Луцькій в м. Ковелі, поблизу автомобільного мосту над залізничними коліями, після чого для подолання опору потерпілої, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, схопив її лівою рукою за шию, а правою схопив за праву руку в ділянці передпліччя, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця середньої третини спереду та обох бокових поверхонь шиї, правого передпліччя, які згідно висновку експерта № 285 від 07.09.2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після цього потерпіла ОСОБА_5 вирвалась від захвату, в ході чого у неї впала на землю належна їй сумочка з речами. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 в присутності неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 , яка, відбігши на відстань 15-20 метрів від місця події, спостерігала за ним, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, відчинивши замок сумочки, витяг та відкрито викрав з вказаної сумочки потерпілої належний їй мобільний телефон марки "PRESTIGIO MultiPhone 5501" (ІМЕІ НОМЕР_1 ), вартістю 1600 грн., в якому знаходилась карта пам`яті невстановленої марки ємкістю 4Гб., вартістю 100 грн., sim-картка мобільного оператора ПрАТ "Київстар" № НОМЕР_2 , вартістю 10 грн., на рахунку якої було 2 грн., чим заподіяв ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 1712 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому діянь визнав частково. Суду показав, що в той день, точної дати не пам`ятає, він прибув в м. Ковель, для того, щоб подивитись на свій дачний будинок. Рухаючись в напрямку дачного масиву, поблизу колій залізниці, побачив дівчину, яка йшла попереду нього і слухала музику через навушники, в зв`язку чим він вирішив, що вона слухає музику з мобільного телефону. З метою викрадення цього телефону, він підійшов до цієї дівчини ззаду і положив руку на плече чи на шию. В цей момент побачив, що вона слухає музику з плеєра, а телефон лежить в її сумці, яка була відкрита. Коли потерпіла повернулась, в цей час сумка впала, а потерпіла побігла. Він присів до сумки, взяв мобільний телефон. Повернувшись в сторону потерпілої, побачив, що та також повернулась в його сторону і щось крикнула. Він розвернувся і пішов в іншу від неї сторону. Після цього деякий час користувався сам викраденим телефоном, а потім віддав його своєму брату, якому сказав, що знайшов цей телефон. Подальша доля телефону йому не відома. Вказував на те, що він дійсно вчинив злочин, викравши телефон, але не викрадав його відкрито, оскільки потерпіла не могла бачити сам момент викрадення телефону, бо втікала від нього. У вчиненому розкаюється, просив суворо не карати, просив вибачення в потерпілої.

Не зважаючи на вказану вище позицію обвинуваченого щодо визнання ним своєї винуватості, його винуватість у вчиненні інкримінованих протиправних діянь повністю доводиться зібраними та дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

Так, допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 02 вересня 2016 року вона поверталась зі школи по вул. Луцькій в м. Ковелі в напрямку свого місця проживання. Вона несла сумку, яка була зачинена та в якій лежав мобільний телефон, та свій жакет. За допомогою навушників і плеєра, вона слухала музику. Близько 14 год. 15 хв., повернувшись назад, побачила, що позаду неї йде чоловік та розмовляє по телефону. Зайшовши за дерева, які були по дорозі, цей чоловік напав на неї ззаду, схопив її лівою рукою за шию і почав душити, а правою тримав її за руку. В цей час вона почала кричати, а цей чоловік почав лаятись нецензурною лайкою. Вона вирвалась від нього та відбігла на відстань близько двадцяти метрів. В ході того, як виривалась, в неї порвались навушники, якимось чином зник плеєр, а сумка і жакет впали на землю. Відбігши на вказану відстань вона повернулась і в цей час чітко побачила, як обвинувачений присів біля її сумки, відкрив її та забрав її мобільний телефон. Після цього він підвівся та побіг під міст. Вона повернулась, забрала свої речі та побігла додому. В подальшому, в неї були виявлені синці на шиї і на правій руці. Вказувала, що на даний час заподіяна шкода відшкодована їй частково в сумі 800 грн. З приводу зникнення плеєра, не змогла вказати, чи він був викрадений обвинуваченим, чи просто втраченим в ході того як виривалась від нього.

В суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні про обставини події, оскільки такі її показання об`єктивно підтверджуються іншими доказами по справі, зокрема документами.

Зокрема, згідно протоколу огляду місця події від 02 вересня 2016 року та фототаблиць до нього, в м. Ковелі по вул. Луцькій, що йде вздовж автомобільного мосту над залізничними коліями при виїзді з міста, присутня під час огляду ОСОБА_5 вказала на ділянку дороги біля заростей акації, при цьому пояснила, що в цьому місці 02 вересня 2016 року близько 14 год. 30 хв. невідомий чоловік застосував до неї фізичну силу та відкрито викрав з її сумочки мобільний телефон марки "PRESTIGIO". У вказаному потерпілою місці було виявлено пошкоджені навушники.

Обставини, зафіксовані вказаним протоколом, підтверджують показання потерпілої щодо безпосередніх обставин вчинення проти неї протиправних діянь.

Відповідно до висновку експерта № 285 від 07.09.2016 року, у громадянки ОСОБА_5 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця середньої третини спереду та обох бокових поверхонь шиї, правого передпліччя, які утворились від дії твердих тупих предметів, можливо в час, вказаний в постанові і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. По тілу ОСОБА_5 було нанесено не менше двох ударів. Вищевказані тілесні ушкодження ОСОБА_5 отримати під час падіння з висоти власного зросту не могла.

Зазначений висновок експерта повністю підтверджує показання потерпілої в тій частині, що до неї було застосовано насильство з боку обвинуваченого, та повністю спростовує показання обвинуваченого про те, що він лише положив свою руку на плече, чи на шию потерпілої та не чинив насильницьких дій.

В ході досудового розслідування потерпілій ОСОБА_5 було пред`явлено фотознімки для впізнання, на яких вона впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка 02 вересня 2016 року відкрито викрала в неї мобільний телефон. Зазначена обставина підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.02.2017 року.

Суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності в його діях відкритого викрадення чужого майна суд визнає голослівними з мотивів, наведених у вироку, та такими, що повністю спростовуються дослідженими доказами,розцінює їх як спробу обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжчий злочин, а тому відхиляє їх.

Зокрема, відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, в свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.

Обвинувачений, вчиняючи напад на потерпілу, як він вказав, з метою викрадення телефону потерпілої, очевидно усвідомлював ту обставину, що його дії є відкритими для потерпілої.

Крім цього, переконання обвинуваченого про те, що потерпіла не бачила самого моменту викрадення телефону, є лише його припущенням, оскільки потерпіла в судовому засіданні переконливо ствердила, що бачила, як обвинувачений дістав з її сумки телефон, а сам обвинувачений, присівши біля сумки та дістаючи телефон, не міг бачити, що в цей момент робить потерпіла втікає від нього, чи спостерігає за ним.

Таким чином такі доводи обвинуваченого є повністю безпідставними та голослівними.

Доводи захисника щодо недопустимості доказу довідки ломбарду, є також безпідставними, оскільки для визнання даного злочину закінченим, не має правового значення спосіб, в який в подальшому обвинувачений розпорядився викраденим телефоном і чи віднайдено викрадений телефон в подальшому.

Решта доводів захисника не мають правового значення для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, не спростовують висновків суду, а тому суд відхиляє їх.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд прийшов до переконливого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у встановлених судом протиправних діяннях.

З`ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 186 КК України.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного у їх сукупності, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин справи.

Так суд враховує, що ОСОБА_6 вчинено тяжке кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 186 КК України (ст. 12 КК України).

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд не відносить до пом`якшуючих покарання обставин справи щире каяття обвинуваченого, як про це зазначено в обвинувальному акті, оскільки позиція обвинуваченого в ході судового розгляду яскраво свідчить про відсутність дійсно щирого каяття.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд відносить рецидив злочинів.

Суд враховує також те, що обвинувачений ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від попереднього покарання, що свідчить про його стійку схильність до вчинення злочинів; в цілому позитивно характеризується по місцю відбуття попереднього покарання та по місцю проживання, є працездатним та може перебувати в умовах ІТТ, на диспансерному обліку в нарколога не перебуває, однак перебуває на диспансерному обліку в лікаря-психіатра.

Крім цього, суд враховує часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілій та позицію потерпілої та її законного представника щодо міри покарання, які в цьому питанні покладались на розсуд суду.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, індивідуалізації та законності, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню тяжкості скоєного та даним про особу винного.

Враховуючи наведене в сукупності та небезпеку ОСОБА_6 , як особи, для суспільства, суд прийшов до висновку, що його виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі і про відсутність підстав для застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи вимог ст. 69 КК України, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

На глибоке переконання суду, покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України в даному випадку є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання за сукупністю вироків, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, при визначенні остаточного покарання обирає принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Зважаючи на вид покарання, яке призначається судом та з огляду на вимоги ст. 377 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_6 , слід залишити без змін. Виняткових обставин для звільнення його з-під варти до набрання вироком законної сили судом не вбачається.

На підставі ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому строк його попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільних позовів по справі не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно ОСОБА_6 не накладався.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання (невідбуте покарання становить 8 (вісім) місяців 17 (сімнадцять) днів) за вироком Турійського районного суду Волинської області від 24 червня 2008 року, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з 16 лютого 2017 року.
На підставі ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення (з 16 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили) до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити попередній тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий ОСОБА_1