Справа № 640/993/15-к
н/п 1-кп/640/74/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обоянь, Російської Федерації, громадянина України, раніше не судимого, освіта вища, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 109, ч.1 ст. 294 КК України
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальна справа відносно ОСОБА_4 з правовою кваліфікацією у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 109, ч.1 ст. 294 КК України.
Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , обґрунтовуючи це наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та визначених під час обрання та зміни запобіжного заходу, та з метою запобігання цих ризиків, враховуючи також вимоги ч.5 ст. 176 КПК України.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти клопотання прокурора, вказуючи на його невідповідність вимогам КПК України та необґрунтованість, просив відмовити у його задоволенні. Подав письмове клопотання про зміну міри запобіжного заходу ОСОБА_4 на особисте зобов*язання, або домашній арешт. У випадку неможливості обрання міри запобіжного заходу, не пов*язаної з позбавленням волі, просить визначити суму залогу згідно ст. 182 КПК України.
В обґрунтування клопотання посилається на ті обставини, що станом на теперішній час ризики, на які посилається сторона обвинувачення відпали та не є доведеними, а тяжкість покарання не може бути підставою для виключної міри запобіжного заходу. Просить врахувати вік та стан здоров*я ОСОБА_4 , наявність в нього непрацездатної дружини, яка потребує лікування, міцність соціальних зв*язків, відсутність обґрунтованої підозри та недоведеність її під час судового розгляду та врахувати вимоги Європейської Конвенції про захист прав та свобод від 1950 року і практику Європейського суду з прав людини.
Адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання адвоката ОСОБА_5 , просив його задовольнити, заперечуючи проти клопотання прокурора.
ОСОБА_4 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_5 , заперечуючи проти клопотання сторони обвинувачення. Також, вказував, що йому було незаконно змінена міра запобіжного заходу в грудні 2014 року, доказів його провини згідно обвинувачення, яке йому інкриміновано немає, дослідження матеріалів кримінальної справи фактично закінчено, а він потребує негайного лікування поза межами СІЗО.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу з тих підстав, що оцінку доказів інкримінованого обвинувачення надає суд під час розгляду справи та вказував на вимоги ч.5 ст. 176 КПК України щодо неможливості застосування до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109 КК України інших запобіжних заходів, крім утримання під вартою.
Згідно представлених до суду матеріалів, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.05.2014 року ОСОБА_4 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 294 КК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з правом внесення застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат. 06.05.2014 року було внесено заставу, внаслідок чого ОСОБА_4 був звільнений з-під варти.
Згідно ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.2014 року ОСОБА_4 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 109 КК України змінено запобіжний захід з застави на тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі. Дана ухвала слідчого судді є чинною, даних про її скасування суду не надано.
Під час судового розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 109 КК України Київським районним судом м. Харкова за клопотанням сторони обвинувачення міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 станом на теперішній час продовжена на строк до 10.06. 2016 року.
При вирішенні клопотань сторони обвинувачення та захисту, суд, вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши всі надані документи, приходить до наступного.
Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення чи захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Так, в даному судовому засіданні прокурор наполягав, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 не може запобігти ризикам, які існують станом на теперішній час (п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України), просив врахувати ступень тяжкості інкримінованого злочину та прийняти до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під варту не відпали, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Подавши до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, адвокат обвинуваченого вказує, що суд повинен врахувати всі доводи, як сторони захисту, так і сторони обвинувачення при вирішенні питання доцільності продовження обраного запобіжного заходу.
Суд, досліджуючи вищевказані доводи усіх учасників судового розгляду виходить з того, що доводи сторони захисту щодо відсутності станом на теперішній час перелічених ризиків є безпідставними та недоведеними в судовому засіданні, оскільки підставою для зміни запобіжного заходу може бути лише обґрунтоване підтвердження того, що ризики, які були зазначені в ухвалі слідчого судді при його обранні та суду при продовженні на теперішній час відпали, що в свою чергу доведено не було.
Крім того, суд вважає безпідставним посилання захисту на те, що матеріали кримінального провадження досліджені в повному обсязі та не містять доказів винуватості його підзахисного у вчиненні ним інкримінованого йому діяння, оскільки суд встановлює винуватість чи невинуватість особи при винесенні судового рішення по суті та вже після дослідження всіх доказів та матеріалів кримінального провадження.
При цьому, суд враховує, що всі докази, надані сторонами досліджуються судом безпосередньо в судовому засіданні за участі всіх учасників судового розгляду. На теперішній час судом здійснюється допит експертів в судовому засіданні і станом на 07.06.2016 року не допитаний експерт ОСОБА_7 у зв*язку з перебуванням у відпустці.
Також, при вирішенні даного питання, судом враховані зазначені в клопотанні сторони захисту доводи, викладені в рішенні Європейського Суду з прав людини від 8 червня 1995 р. у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини» щодо необхідності доведення існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого тримання особи під вартою.
Та крім цього, врахована і практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. При цьому, також зазначено, що судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками, в даному випадку є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, можливість переховування від суду, вчинення іншого правопорушення.
Крім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Судом в даному провадженні при вирішення клопотань враховані всі надані відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання в Харкові, є пенсіонером, одружений і його дружина потребує належного догляду. Також, враховані його наявні соціальні зв*язки, як в Україні, так і за межами України в Російській Федерації, що також оцінено у сукупності із тяжкістю інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення та тяжкістю ймовірного покарання, а тому суд вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, судом вивчались усі надані документи щодо наявності захворювань у обвинуваченого та дані можливості його перебування в умовах СІЗО.
Так, згідно наданої до суду медичної довідки про стан здоров*я ОСОБА_4 від 09.03.2016 року від медичної установи Харківської УВП (№27) вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у лікарів медичної установи, при загостренні хвороби отримував амбулаторні курси медикаментозного лікування, загальний стан здоров*я стабільний. При цьому, суд зазначає, що з медичної установи Харківської УВП (№27), де утримується обвинувачений не надані до суду відомості про неможливість перебування ОСОБА_4 в умовах СІЗО за станом його здоров*я або дані про негайне проведення лікування чи оперативне втручання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного та обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На підставі вищевикладеного, оцінивши всі наведені сторонами доводи в обґрунтування своїх доводів та заперечень, суд продовжує строк тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 діб, відхиливши клопотання сторони захисту та задовольнивши клопотання сторони обвинувачення.
Підстав для визначення застави відповідно до вимог ст.ст. 182, 176 КПК України суд не вбачає.
Також, суд задовольняє клопотання обвинуваченого та зобов*язує керівництво Харківської УВП (№27) та медичної установи забезпечити у разі наявності для цього підстав необхідне лікування ОСОБА_4 , як в межах Харківської УВП (№27), так і за її межами з дотриманням встановленого порядку, визначеного чинним законодавством.
Керуючись Конституцією України, Європейською Конвенцією про захист прав і основоположних свобод, ст.ст. 9, 176, 177, 178, 182, 331,350, 369 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без зміни у вигляді тримання під вартою в Харківській УВП (№27), продовживши строк цього запобіжного заходу до - 06 серпня 2016 року.
В задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.
Зобов*язати керівництво Харківської УВП (№27) та медичної установи забезпечити у разі наявності для цього підстав необхідне обстеження та лікування ОСОБА_4 , як в межах Харківської УВП (№27), так і за її межами з дотриманням встановленого порядку, визначеного чинним законодавством.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя -