Справа № 372/2190/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/264/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 06.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

заявника: ОСОБА_7 ,

представника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року, якою клопотання старшого слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого майна задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене під час проведення обшуку майно,

В С Т А Н О В И Л А:

12 травня 2016 року до Обухівського районного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження № 0000057.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року зазначене клопотання було задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене під час проведення обшуку майно, перелічене в клопотанні слідчого. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що матеріалами клопотання, а також слідчим в судовому засіданні було доведено достатність даних про те, що майно, вилучене під час обшуку, речі та документи, зберегли сліди злочину, в зв`язку з чим для встановлення істини по кримінальному провадженню необхідно провести ряд слідчих дій, в тому числі й експертиз, внаслідок чого зазначене в клопотанні майно, підлягає арешту.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року, якою клопотання старшого слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого майна задоволено скасувати; постановити нову ухвалу, якою у задоволенні зазначеного клопотання відмовити. Вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до оскаржуваної ухвали про накладення арешту, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0000068 від 03 квітня 2013 року, втім, дозвіл на проведення обшуку, сам обшук та вилучення речей і документів відбувалися в рамках кримінального провадження №0000057, і кримінальне провадження №0000068 від 03 квітня 2013 року не має жодного відношення до кримінального провадження № 0000057 від 14 липня 2014 року. Також звертає увагу суду на те, що оскаржувана ухвала не містить передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно і суддя першої інстанції обґрунтовує своє рішення на підставі старої редакції ст. 170 КПК України. Також апелянт зазначає, що обґрунтовуючи своє рішення про необхідність накладення арешту на вилучене майно потребою у проведенні судових експертиз, суд першої інстанції не зазначає, чи надано витребуваним речам та документам статусу доказів у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідача, думку заявника та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу; прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала; перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, 14.07.2014 року до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_10 про те, що посадовими особами Трипільської сільської ради з ДПП «Укрспецзем» укладено договір про закупівлю послуг в галузі архітектури / виконання топографо геодезичної зйомки на території с. Трипілля/ за державні кошти в сумі 175262, 18 грн. В подальшому посадові особи Трипільської сільської ради в рахунок оплати зазначених послуг до фактичного їх виконання, а саме 15.02.2013 року підписали акт про їх виконання та в цей же день перерахували кошти в сумі 175262, 18 грн., тобто внесли неправдиві відомості до актів виконаних робіт, незаконно перерахували кошти на користь ДПП «Укрспецзем», чим завдано істотної шкоди інтересам сільської ради.

Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення визначена за ч.2 ст.191 КК України.

25.12.2014 року у фабулі витягу з кримінального провадження № 0000057, внесеного до ЄРДР слідчим зазначено, що вказані дії вчинив ОСОБА_11 , який є головою Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області.

Процесуальним керівником у порядку ст.93 КПК України на адресу Трипільської сільської ради направлено вимогу від 16.03.2016 року про витребування доказів, а саме належним чином завірених документів, необхідних для проведення комплексної будівельно технічної та економічної експертизи, однак листом від 22.03.2016 року № 95 Трипільською сільською радою було відмовлено в наданні документів.

13.04.2016 року до Обухівського районного суду подано клопотання про проведення обшуку приміщення Трипільської сільської ради і в цей же день Обухівським районним судом винесено ухвалу про проведення обшуку.

11.05.2016 року на підставі зазначеної ухвали було проведено обшук в приміщенні Трипільської сільської ради, що знаходиться в с. Трипілля по вулиці Шевченка, 85, під час якого вилучено ряд документів, оптичні диски, системний блок, флеш накопичувач. Вказані предмети та документи вважалися тимчасово вилученими, а тому слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення на них арешту.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині 1 вказаної статті.

Як слідує із клопотання слідчого та матеріалів провадження, предмети та документи, на які було накладено арешт, можуть бути використані як докази причетності конкретних осіб до вчинення кримінального правопорушення, а тому відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, і на них поширюються правила ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим аргументи апелянта стосовно того, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтованих підстав для накладення арешту, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з наведеним, необхідність вилучення вказаного в клопотанні слідчого майна для подальшого вчинення слідчих дій, зокрема, проведення експертиз в рамках досудового розслідування, суд апеляційної інстанції розцінює як належну процесуальну поведінку, спрямовану на повне і всебічне проведення досудового розслідування.

Аргументи апелянта стосовно того, що в ухвалі суду першої інстанції вказані різні номери кримінальних проваджень є слушними, однак суд апеляційної інстанції розцінює це як описку, яка не вплинула на правильність прийнятого судом рішення, оскільки із матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали можна зробити однозначний висновок про розгляд клопотання слідчого саме в межах кримінального провадження №000057 від 14 липня 2014 року.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що у відповідності з положеннями ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні, а тому колегія суддів рекомендує суду першої інстанції виправити зазначену описку.

З огляду на наведене, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року про задоволення клопотання старшого слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого майна та накладення арешту на тимчасово вилучене під час проведення обшуку майно, перелічене у клопотанні слідчого залишити без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4