Ухвала іменем україни 22 вересня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060, за касаційною скаргою засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області, проживаючого за адресою : АДРЕСА_2
які визнані винуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановив:

у касаційній скарзі засуджені вказують на незаконність вироку суду апеляційної інстанції, який просять скасувати з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції. Надаючи свою оцінку доказам, стверджують про те, що суд належним чином не перевірив і не спростував твердження сторони захисту про відсутність в їх діях складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст.191 КК України, оскільки відпуск деревини, на їх думку, був здійснений із дотриманням відповідних інструкцій, а органи досудового слідства, при розслідуванні кримінального провадження, допустили неповноту, у зв`язку з чим не перевірили твердження сторони захисту. Зазначають про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували їх винуватість у вчиненні злочинів, за які їх засуджено апеляційним судом, а цей суд всупереч вимогам ст. 410 КПК України допустив неповноту судового розгляду, не дав належної оцінки зібраним доказам.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 367 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 4500 грн із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік.
Цим же вироком ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнано невинуватими у пред`явленому їм обвинуваченні за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України і виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016року вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 змінено та постановлено вважати його засудженим за ч. 1 ст. 367 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 264 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4488 грн із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на підприємствах лісового господарства України, на строк 1 рік.

Одночасно Апеляційний суд Чернівецької області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурорів, 17 лютого 2016 року скасував зазначений вище вирок місцевого суду в частині виправдання ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та ухвалив новий, яким засудив:
ОСОБА_5 , судимого вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2014 року за ч. 1 ст. 367 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 264 неоподаткованих мінімумів доходів громадян:
- за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах лісового господарства України, на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах лісового господарства України, на строк 2 роки;
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах лісового господарства України, на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2014 року, який змінений ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року, більш суворим покаранням за даним вироком остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків на підприємствах лісового господарства України, строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК України;
ОСОБА_6 :
- за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах лісового господарства України, на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах лісового господарства України, на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах лісового господарства України, на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК України;

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком Апеляційного суду ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які були службовими особами, працівниками правоохоронного органу-служби державної охорони природно-заповідного фонду України та матеріально-відповідальними особами за збереження ввіреного їм майна - заготовленої лісодеревини, засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

15 серпня 2013 року ОСОБА_5 , працюючи на посаді майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» (далі Солонецький ПНДВ НПП «Вижницький») та виконуючи організаційно-розпорядчі функції, вступив у попередню змову з ОСОБА_6 , який працював на посаді начальника Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький», та виконував адміністративно-господарські і організаційно-розпорядчі функції на вчинення зловживання своїм службовим становищем, та розтрату майна Солонецький ПНДВ НПП «Вижницький».
Діючи за вказівкою ОСОБА_8 , ОСОБА_5 протиправно без будь-яких документів дозволив завантаження на автомобіль УРАЛ-4320 під керуванням водія ОСОБА_9 і випустив із ввіреного йому кварталу № 49 Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький» лісодеревину - 34 колоди пиловника хвойного ялицевого у кількості 25,23 куб.м, тобто розтратив ввірену лісодеревину, незаконно безоплатно передав майно на користь третьої особи, заподіявши збитки Солонецькому ПНДВ НПП «Вижницький» у сумі 8636 грн 89 коп.
Після того, як приблизно о 15:30 год автомобіль УРАЛ-4320 під керуванням ОСОБА_9 , завантажений лісодеревиною у кількості 25,23 куб.м та без будь-яких відповідних документів був затриманий працівниками УБОЗ УМВС України в Чернівецькій області, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 із метою укриття скоєного ними злочину вчинили службове підроблення: за допомогою економіста 1 категорії Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький» ОСОБА_10 , яка не перебувала з ними у злочинній змові, заповнили та підписали офіційні документи - товарно-транспортну накладну серії ЛГ № 007277 та специфікацію-накладну № 007277 від 15 серпня 2013 року, до яких внесли завідомо неправдиві відомості про відпуск пиловника хвойного ялицевого у кількості 22,5 куб.м вартістю 7312 грн 50 коп. на підставі наряду № 287 про відпуск лісопродукції від 15 серпня 2013 року приватному підприємцю ОСОБА_11 через водія ОСОБА_9 , при цьому достовірно знаючи, що на час випуску ОСОБА_5 із території кварталу № 49 завантаженого лісодеревиною автомобіля під керуванням ОСОБА_9 оплата за цей товар не була проведена і наряд на відпуск лісодеревини посадовими особами Солонецький ПНДВ НПП «Вижницький» не виписувався.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом скарги засуджені фактично не погоджуються з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надають їм власну оцінку, зазначають про однобічність та неповноту досудового слідства та судового розгляду, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у розтраті за попередньою змовою групою осіб ввіреного їм майна шляхом зловживання ними як службовими особами, які виконували організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, а також у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, відповідає обставинам, з`ясованим апеляційним судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Так, особи, які подали касаційну скаргу, погоджуються з тим, що, вони були працівниками правоохоронного органу, службовими особами і несли повну індивідуальну матеріальну відповідальність за передані їм цінності. Також у касаційній скарзі не оскаржується те, що відпуск лісопродукції повинен був проводитись лише після оплати закупленої лісо деревини та надання таких відомостей у лісництво. За змістом скарги, засуджені не заперечують і те, що діючи за вказівкою ОСОБА_8 , ОСОБА_5 дозволив завантаження на автомобіль УРАЛ-4320 під керуванням водія ОСОБА_9 і випустив із ввіреного йому кварталу Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький» лісодеревину у кількості 25,23 куб.м.
Свідок ОСОБА_9 показав, що завантаження його автомобіля лісодеровиною тривало близько 2 годин, майстер Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький» ОСОБА_5 не надавав йому документів наперевезення лісопродукції з кварталу №49 Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький» до пилорами ПП ОСОБА_12 , а свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_9 був затриманий 15 серпня 2013 року о 15:30 год., а останній не мав документів на перевезення лісоматеріалу, які приблизно через дві години після затримання вказаного автомобіля привіз ФОП ОСОБА_15 .
Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 вказали суду, що наряд на відпуск продукції ФОП ОСОБА_19 було складено та підписано після внесення на рахунок НПП «Вижницький» коштів у сумі 32500 грн, яке відбулось 15 серпня 2013 року о 15:58 год.
У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти показанням цих свідків, а у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав, які б ставили під сумнів зазначені показання.
При цьому апеляційним судом постановлено вважати доведеним, що товарно-транспортна накладна серії ЛГ №007277 та специфікація-накладна за №007277 були виписані на підставі наряду №287 ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 після того як їм стало відомо про затримання автомобіля під керуванням ОСОБА_9 із метою укриття вчиненої розтрати чужого майна.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б спростовували ці висновки суду апеляційної інстанції з якими погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України кваліфіковано правильно.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду апеляційної інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

При цьому вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України, оскільки у ньому, окрім іншого, зазначено докази на підтвердження встановлених судом обставин, які були безпосередньо досліджені судом, надана їм об`єктивна оцінка, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_5 і ОСОБА_6 покарання, суд враховував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засуджених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягалися, за місцем проживання характеризувалися позитивно, а також ті обставини, що вони звільнені з посад.
Призначене ОСОБА_5 і ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

З мотивів, наведених у касаційній скарзі, підстав для скасування чи зміни вироку Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засуджених - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ __________________ _______________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3