АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №637/757/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/1675/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 29 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Семенівка Шевченківського району Харківської області, громадянин України, розлучений, слюсар СТОВ «ім. Ватутіна», в силу ст.89 КК України раніше не судимий, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.3 ст.152 КК України до 8 років позбавлення волі; за ч.2 ст.153 КК України до 4 роки позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишений без зміни - тримання під вартою. Початок строку відбуття покарання обчислюється з 24 квітня 2015 року. Зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання перебування в установі попереднього ув`язнення з 24 квітня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Присуджено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати за проведення судово-молекулярно-генитичних експертиз від 2 липня 2015 року №127 на суму 4 801 гривень 16 копійки, та від 24 квітня 2015 року № 147 на суму 4 247 гривень 18 копійки. Доля речових доказів вирішена згідно ст.100 КПК України.

Як встановив суд, 23 квітня 2015 року ОСОБА_10 близько о 18 годині у стані алкогольного сп`яніння знаходився за місцем свого фактичного мешкання у будинку АДРЕСА_1 , та з метою задоволення статевої пристрасті з неповнолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала у цьому ж будинку зі своєю матір`ю - ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел на зґвалтування, із застосуванням фізичного насильства, проти волі останньої, утримуючи її на ліжку рукою за шию та утримуючи її руки вагою свого тіла, стягнув з неї колготи та спідню білизну, та діючи всупереч волі останньої, вступив із нею у природний статевий акт.

У результаті насильницького задоволення статевої пристрасті природним способом потерпілій спричинені тілесні ушкодження у вигляді порушення анатомічної цілісності дівочої пліви; крововиливу овальної форми синього кольору на правій боковій поверхні грудної клітини по передньо-підмишечній лінії на рівні 8-9 ребра, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, після зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_12 за наведених вище обставин у вказаному місці, цього ж дня, близько 18 год. у ОСОБА_10 виник умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом з ОСОБА_12 .

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, 23 квітня 2015 року близько 18 години 30 хвилин, із застосуванням фізичного насильства, проти волі останньої, утримуючи її біля ліжка та не даючи чинити опір, вчинив з ОСОБА_12 насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

В апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи у стані алкогольного сп`яніння, та не визнав своєї провини у скоєному.

Апелянт вказує, що своїми цинічними аморальними діями обвинувачений здійснив не лише посягання на статеву свободу та статеву недоторканість неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , а й заподіяв шкоду нормальному фізичному й психічному розвитку дитини, її здоров`ю

ОСОБА_13 насильство до дитини, як вказує прокурор, спричинило їй глибоку психічну травму, у зв`язку з чим ОСОБА_12 змушена була звернутися за допомогою до лікарів Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3.

Окрім цього, як вказує апелянт, суд не взяв до уваги той факт, що після скоєння злочинів ОСОБА_10 з місця події одразу втік після прибуття працівників поліції.

У зв`язку з цим прокурор просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.3 ст.152 КК України покарання у вигляді 12 років позбавлення волі, за ч.2 ст.153 КК України - покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд невірно розтлумачив покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які не були безпосередньо свідками події, а тільки чули їх від потерпілої, та поклав ці свідчення в основу обвинувального вироку.

Окрім цього, суд при винесенні вироку не взяв до уваги та поставився критично до показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , які підтверджують той факт, що потерпіла обумовлює батька.

На думку апелянта, суд також критично поставився до показів самої потерпілої та не прийняв їх до уваги при ухваленні вироку

Сама ОСОБА_12 , як вказує апелянт, у судовому засіданні зазначила, що вона обмовила батька, оскільки він зловживав спиртними напоями, зраджував її матері, у зв`язку з чим у сім`ї постійно були сварки, її батько був дуже строгим у вихованні, а вона бажала незалежності.

З висновками експертів потерпіла була не згодна, оскільки половий акт у неї був 22 квітня 2015 року з іншим чоловіком.

Адвокат ОСОБА_18 зазначає, що суд необґрунтовано відмовив захиснику обвинуваченого адвокату ОСОБА_19 про відвід прокурору ОСОБА_20 , а також у задоволенні клопотання про проведення додаткової комісійної судово-імулогічної експертизи та огляд речових доказів, мотивуючи свою відмову тим, що немає достатніх підстав для задоволення клопотання, а прокурор зазначив, що оглядати та направляти до експертної установи нічого, оскільки речові докази вже знищені.

Також, як вказує апелянт, при вивченні судом письмових доказів було встановлено, що протокол огляду місця події від 24 квітня 2015 року та вилучення речових доказів проводилися без згоди та участі власника домоволодіння, а також без дозволу осіб, які тимчасово там мешкали, що підтверджується показами свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_17 .

Вважає також, що в ході досудового розслідування та судового слідства будь-яких доказів, які б вказували на винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.152 та ч.2 ст.153 КК України не були знайдені, судове слідство проведено не у повному обсязі, а висновки суду, які викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до цього апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення апелянтів, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, а також думку обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги та підтримав апеляційну скаргу свого захисника, думку потерпілої, яка також підтримала апеляцію адвоката та заперечувала проти апеляції прокурора, вивчивши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали кримінальногопровадження, колегія суддів прийшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у скоєнні ним правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню в ході судового слідства, перевірених у судовому за сіданні, та яким надана належна правова оцінка.

Так, як вбачається із вироку суду першої інстанції, судом були допитані в якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , і які підтвердили, що малолітня потерпіла ОСОБА_9 заявляла 23.04.2016 року про те, що була зґвалтована своїм батьком ОСОБА_7 .

Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 мати потерпілої ОСОБА_12 , заявила, що 23.04.2015 року о 19 год.30 хв. вона по телефону від дочки взнала, що та була зґвалтована ОСОБА_10 , своїм батьком, після чого відразу ж зробила заяву про зґвалтування доньки у міліцію.

Про таке зґвалтування ОСОБА_12 її батьком ОСОБА_10 , у судовому засіданні розповіли свідок ОСОБА_22 , а також ОСОБА_23 , яка вказала, що після повідомлення ОСОБА_10 про зґвалтування її доньки у складі слідчо-оперативної групи виїжджала на місто пригоди, та задокументували вчинений злочин.

Також, суд першої інстанції, дослідивши письмові докази судово медичні, імунологічні та інші експертизи обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_10 скоїв зґвалтування ОСОБА_12 .

Ці висновки експертиз та покази у суді свідків, другі письмові докази, які були досліджені у судовому засіданні, доповнюють дані вчиненого злочину, та обґрунтовано визнані як такими, що підтверджують вину ОСОБА_10 , та як належні, у достовірності яких не виникає сумнівів.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано неправдивими покази у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , які є подругами, та потерпілої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_10 був обмовлений у скоєнні злочину, давши їм критичну оцінка, вказавши, що така їхня позиція у судовому засіданні обумовлена іншими міркуваннями, та ці покази суперечать всім об`єктивним даним про вину обвинуваченого.

З цими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки кількість об`єктивних доказів вини ОСОБА_10 свідчить про те, що ним таки було скоєно правопорушення у виді зґвалтування.

Суттєвих порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б були безумовними підставами для скасування вироку суду першої інстанції, та ті дані, на які посилається у своїй апеляції захисник, колегія суддів не вбачає.

Посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції, на його думку, необґрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_22 та потерпілої ОСОБА_12 , спростовуються тим, що судом були досліджені ці всі покази, але, оскільки вони суперечать другим об`єктивним доказам вини обвинуваченого по кримінальному провадженню, то обґрунтовано не були покладені в основу вироку про те,що ОСОБА_10 не винний у скоєнні зґвалтування.

Юридична кваліфікація дій ОСОБА_10 відповідає тому, що фактично було ним скоєно, і є правильною.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до ст.65 КК України у межах, встановлених санкціями ч.3 ст.152, ч.2 ст.152 КК України у відповідності з вимогами Загальної частини КК України, з врахуванням ступеня тяжкості злочинів, особи обвинуваченого, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною.

Таким чином, колегія суддів приходе до висновку того, що судом першої інстанції було об`ективно встановлено вину ОСОБА_10 у скоєнні ним кримінальних злочинів, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.152 КК України, а тому призначене йому покарання є достатнім та необхідним для його виправлення, та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до цього колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника - адвоката ОСОБА_8 , і вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Що ж стосується зарахування ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення у відбутий строк відповідно до ч.5 ст.72 КК України, то судом першої інстанції у своєму вироку від 29.01.2016 року це питання вирішено.

На підставі виклепаного, керуючись ст.ст.404,405,407,418,419, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, та захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чугуєвського міського суду Харківської області відносно ОСОБА_7 , визнаного винним за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних на кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою в той же термін з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя

Судді -