УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2016 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського відділення поліції Холодногірського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Шевченківського відділення поліції Холодногірського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на нежитлові приміщення, 1-го поверху № 19 в нежитловій будівлі літ. «А-6» загальною площею 31,9 кв.м. зареєстровані за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 335 від 22.12.2015 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що слідчим відділом Шевченківського відділення поліції Холодногірського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування за заявою ОСОБА_7 , в якій остання просить прийняти заходи відносно її чоловіка, який всупереч рішенню Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2013 року по цивільній справі № 2011/3915/2012, яким за нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_8 визнано право особистої власності за кожним на ? частину нежитлового приміщення № НОМЕР_1 , яке розташоване на першому поверсі споруди АДРЕСА_1 , загальною площею 33,9 кв.м. корисною площею 32,19 кв.м. та на яке накладено арешт, допустив відчуження зазначеного арештованого майна іншій особі, про що їй стало відомо в січні 2016 року.

Вищезазначений факт 10.06.2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 388 КК України.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 61205217 від 11.06.2016 року нежитлові приміщення, 1-го поверху № 19 в нежитловій будівлі літ. «А-6» загальною площею 31,9 кв.м. зареєстровані за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 335 від 22.12.2015 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .

В матеріалах кримінального провадження мається копія відповіді на запит потерпілої ОСОБА_7 , згідно якого їй було відмовлено в отриманні копій документів для оформлення право власності на підставі того, що 20.08.2009 року право власності на зазначене приміщення проектною площею 32,19 кв.м. було оформлено на ОСОБА_8 , а 27.10.2010 року зазначені приміщення по акту прийому-передачі були передані ОСОБА_9 , яка вже також отримала свідоцтво про право власності на зазначене приміщення.

Необхідність накладення арешту слідчий також обґрунтовує тим, що вищезазначене майно є спільної сумісною власністю подружжя, нажите у шлюбі. ОСОБА_7 , як співвласник вищезазначеного майна не надавав жодних згод, як усних так і письмових на розпорядження спільним майном. Крім того, зазначене майно було продано ОСОБА_9 . ОСОБА_5 за заниженою ціною, що ніяк не відповідає ринковій вартості вказаних об`єктів нерухомості, та менша від неї у десятки разів, що підтверджує той факт, що укладання договору купівлі-продажу зазначеного майна має фіктивний характер. Слідство приходить до висновку, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також ОСОБА_5 можуть в подальшому вчинити дії щодо продажу зазначеного майна, з метою унеможливлення його повернення законному власнику.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню встановлено, що нежитлові приміщення, 1-го поверху № 19 в нежитловій будівлі літ. «А-6» загальною площею 31,9 кв.м. зареєстровані за гр.-кою ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 335 від 22.12.2015 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 - є предметом та доказом злочину, а також в подальшому є забезпеченням цивільного позову.

У зв`язку з вищевказаним, слідчий просить накласти арешт на нежитлові приміщення, 1-го поверху № 19 в нежитловій будівлі літ. «А-6» загальною площею 31,9 кв.м. зареєстровані за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 335 від 22.12.2015 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, тому що вважаю, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання рішень суду в частині забезпечення цивільного позову, перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення, або реконструювання, а крім того вищезазначене майно є предметом та доказом злочину.

Вислухавши слідчого, який підтримав клопотання, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2015 року визнано за ОСОБА_7 право власності на ? частину майнових прав на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 33,9 кв.м., корисною площею 32,19 кв.м.

Ухвалою суду від 24.11.2015 року скасовано арешт та заборону відчуження, оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 33,9 кв.м., корисною площею 32,19 кв.м.

Договір купівлі продажу вказаного вище нежитлового спірного приміщення між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , укладений 22.12.2015 року, тобто після скасування заходів забезпечення позову судом.

За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна суд виходив з того, що відсутні правові підстави до арешту майна, передбачені п.1 ч.2 ст.173 КПК України, оскільки у даному кримінальному провадженні відсутні особи, яким повідомлено про підозру, не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи викладене, не доведеність слідчим необхідності арешту майна, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського відділення поліції Холодногірського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1