справа 274/1725/16-к провадження: 1-кп/0274/230/16
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.07.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого мангальщиком кафе „ Дніпро м. Жашків, раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 407 ч. 4 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
13 серпня 2014 року старшого солдата ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 14/607.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13 серпня 2014 року №98 старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду телефоніста відділення управління 7-ї гаубичної артилерійської батареї 3-го гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
В подальшому, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15 травня 2015 року №115 старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 6-ї гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2-го гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
На підставі Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, старший солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно - правових актів, вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, старший солдат ОСОБА_3 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, та 18 серпня 2015 року після службового відрядження не з`явився на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд до 25 лютого 2016 року, після чого старший солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Житомирського гарнізону та в цей же день був направлений для подальшого проходження військової служби та виконання службових обов`язків до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд, -
Своїми умисними діями, що виразились у нез`явленні вчасно на військову службу військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 407 ч. 4 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину визнав повністю та по суті обвинувачення пояснив, що 13.08.2014 року Білоцерківським ОМВК він був призваний на військову службу. Проходив службу у 26-й артилерійській бригаді в АДРЕСА_2 . 17 серпня 2015 року перебував у відрядженні у військовій частині в АДРЕСА_3 , де готувався до військового параду. 18 серпня 2015 року мав прибути з відрядження до 26-ї бригади АДРЕСА_2 , однак поїхав додому. Поїхав додому, оскільки захворіла матір. Весь час знаходився в дома, де допомагав матері. 25 лютого 2016 року повернувся назад у військову частину.
У військовій частині йому розяснювали, що є кримінальна відповідальність за такі дії. З військової частини йому телефонували та казали, що необхідно повернутися на службу. У вчиненому щиро розкаявся.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 за № 98 від 13.08.2014 року, відповідно до якого військовозобов`язаного старшого солдата ОСОБА_3 з 13.08.2014 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та призначено на посаду телефоніста відділення управління сьомої гаубичної артилерійської батареї третього гаубичного артилерійського дивізіону ВОС 403942А та вважається таким, що з 13.08.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк „солдат (т. 1 а. п. 10);
витягом з наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 за № 193 від 20.08.2015 року, відповідно до якого військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період молодшого солдата ОСОБА_3 вважати таким, що самовільно залишив розташування військової частини, перебуваючи в службовому відрядженні з 18.05. 2015 року (т. 1 а .п 11);
актом проведення службового розслідування відносно солдата ОСОБА_3 щодо відсутності на службі з 19.08.2015 року, відповідно до якого даний випадок стався внаслідок особистої недисциплінованості старшого солдата ОСОБА_3 та порушення ним вимог статей 11, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби ЗС України (т. 1 а. п. 19);
Дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в скоєні злочину.
Суд знаходить вину ОСОБА_3 у незявленні вчасно на військову службу військовослужбовцем ( крім строкової служби) без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у скоєні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину злочин тяжкий, особу винного, який за місцем проходження служби характеризується негативно, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше несудимий.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 ч. 1 п. 1 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі. Однак, враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, раніше несудимий, суд вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальних витрат немає.
Приймаючи до уваги поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд, -
визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 ч.1 п.п. 3,4 КК України зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1