Дата документу Справа № 337/5765/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/887/16
Єдиний унікальний № 337/5765/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002054, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

1) 23.01.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Караганда, Казахстан, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 08.04.2011 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі. 19.10.2011 року на підставі п. «а» ст.3 Закону України «Про амністію» звільнений від відбуття покарання;

2) 13.10.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

визнано невинуватими у пред`явленому їм обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ними цього злочину.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_10 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 30.06.2015 року приблизно о 11 годині 00 хвилин ОСОБА_10 прибув до будинку АДРЕСА_4 , де обравши квартиру АДРЕСА_5 , як об`єкт вчинення злочину, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження замків вхідних дверей квартири заздалегідь підготовленими для цього інструментами, відчинивши двері квартири, проник до її приміщення, звідки таємно викрав майно ОСОБА_7 на загальну суму 29 777 гривень 26 копійок.

За вчинення вказаного злочину, ОСОБА_10 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України.

Між тим, прокурором підтримано обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, згідно якому в червні 2015 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою матеріального збагачення, вирішили вчинити злочин проти власності, направлений на заволодіння чужим майном. Для здійснення свого злочинного умислу, 30.06.2015 року приблизно о 11 годині 00 хвилин ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прибули до будинку АДРЕСА_4 , де діючи за попередньою змовою між собою, розподіливши ролі раніше відведені кожному, обравши квартиру АДРЕСА_5 як об`єкт вчинення злочину, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження замків вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 інструментами, які знаходились у ОСОБА_9 в момент затримання співробітниками міліції, тим самим прибравши перешкоду до проникнення в квартиру, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сповістивши ОСОБА_10 про те, що двері квартири АДРЕСА_5 відчинені, вийшли на вулицю, де залишились слідкувати за тим, щоб незаконні дії ОСОБА_10 не були виявлені сторонніми особами, який в цей час, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів через вже відчинені двері ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проник до приміщення квартири АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_7 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 29 777 гривень 26 копійок.

За вказаним обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виправдано.

Виправдовуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції зазначив, що законних підстав для затримання підозрюваних у працівників міліції не було, стороною обвинувачення було порушено вимоги ст.ст. 208, 213 КПК України, ділянка місцевості, розташована біля кафе «Старий Дніпро» по пр. Радянському, яка була оглянута слідчим ОСОБА_14 , не є місцем вчинення злочину, жодного відношення до злочину, - крадіжки із квартири, не має, ніяких відомостей про обставини вчинення злочину на даній місцевості слідчим зафіксовано не було.

Крім того, враховуючи, що поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 при проведенні огляду знаходились у стані алкогольного сп`яніння, момент обшуку та вилучення речей у підозрюваних на відеозаписі зафіксований не був, обшук обвинувачених був проведений з порушенням вимог КПК України, суд тлумачить всі сумніви щодо обставин обшуку та вилучення речей у обвинувачених на їх користь.

Всі допитані судом свідки, які були очевидцями затримання обвинувачених вказують на те, що почали спостерігати за їх діями тільки після того, як останні вийшли із двора будинку. Безпосередньо момент виходу ОСОБА_17 з під`їзду після вчинення ним крадіжки жоден із свідків не бачив і не спростував доводи обвинувачених. Таким чином, доводи сторони обвинувачення про те, що замки в квартиру були відчинені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є припущенням сторони обвинувачення, яке не ґрунтується на доказах.

Таким чином, спираючись на встановлені в ході розгляду справи обставини, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у пред`явленому їм обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України, а тому вони підлягають виправданню судом.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) прокурор просить безпосередньо дослідити докази обвинувачення, а саме протокол огляду місця події від 30.06.2015 на ділянці місцевості, розташованої біля кафе «Старий Дніпро» по пр. Радянському; протокол затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 30.06.2015; протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою від 20.07.2015, висновки судово - трасо логічних експертиз;

Скасувати вирок Хортицького районного суду М.Запоріжжя від 18.03.2016 в частині визнання невинуватими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та виправданими у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2014 призначити остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі; визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2014 призначити остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від

18.03.2016 залишити без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд безпідставно, порушуючи ч.2, ч.3 ст.89 КПК України, необґрунтовано визнає протокол огляду місця події від 30.06.2015 року недопустимим доказом, хоча зазначений протокол відповідає вимогам статей 223, 237 КПК України. Судом необґрунтовано зазначено, що слідчим ОСОБА_14 здійснено не огляд місця події, а саме обшук осіб. Не відповідають фактичним обставинам провадження твердження суду про те, що стороною обвинувачення було порушено вимоги ст.ст. 208, 213 КПК України щодо порушення права на захист ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Крім цього, прокурор зазначає, що відповідно до протоколу затримання ОСОБА_8 від 30.06.2015 року здійснення обшуку останнього проведено оперуповноваженим Хортицького РВ ЗМУ ОСОБА_18 за участі понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які є однієї статі із затриманим ОСОБА_8 , про що внесені відомості до протоколу. Аналогічна ситуація мала місце із здійсненням обшуку в ОСОБА_9 .

Вирок відносно ОСОБА_10 ніким з учасників провадження не оскаржується.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілу, яка вважала вирок законним, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кожний з яких, зокрема і в останньому слові, заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які заперечували проти доводів скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєні таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_7 за обставин, які викладені у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також щодо недоведеності вини обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у скоєні крадіжки ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих суду доказів, їх аналізі і правильній оцінці, яка належним чином викладена у вироку, побудовані на суворому дотриманні вимог закону і не викликають сумнівів щодо своєї правильності.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 КПК України не досліджує і не перевіряє висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину, правильності кваліфікації його дій, а також щодо правильності призначеного покарання, оскільки вони не оскаржуються в апеляційній скарзі.
Колегія суддів не вбачає підстав вважати доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими з наступних підстав.
Так, допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 повідомили про те, що всі вони є працівниками міськвідділу міліції і приймали участь у оперативних слідчих діях і спостерігали за поведінкою підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заходили в різні під'їзди будинку, коли вони вийшли з будинку було виконано затримання, викликана оперативно-слідча група і у підозрюваних вилучені золоті прикраси, ноутбук, рація з навушниками, слюсарні інструменти, бахили. Свідки ОСОБА_14 слідчий оперативно-слідчої групи і ОСОБА_24 експерт тієї ж групи підтвердили покази оперативних працівників міліції. Свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_15 повідомили суду, що вони знаходились в кафе «Старий Дніпро» і вживали спиртні напої, побачили, як трьох чоловіків повалили на землю, думали, що відбувається бійка, після чого були залучені в якості понятих при огляді місця події, який проводила жінка-слідчий. Єрмакова іноді відходила до кафе.
В ході слідчого експерименту, проведеного 23.09.2015 року, обвинувачений ОСОБА_10 з використанням інструментів, які були вилучені під час затримання 30.06.2015 року, відкрив двері під`їзду, піднявся на сьомий поверх, відкрив двері квартири АДРЕСА_5 , показав де і які речі він брав пояснюючи при цьому свої дії. Таким чином, ОСОБА_25 витратив 25 хвилин на відкривання дверей, 5 хвилин на перебування в квартирі, тим самим підтвердив свої твердження про скоєння крадіжки самостійно. Результати слідчого експерименту проаналізовані судом, на ґрунті чого зроблений висновок про можливість вчинення крадіжки ОСОБА_25 самостійно без участі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .
Проаналізувавши докази, що надані суду органом обвинувачення щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , суд дійшов правильного висновку про порушення органом досудового розслідування вимог ст. ст. 208, 213, 237 КПК України, на підставі чого визнав незаконними затримання осіб, під час якого було порушено їх право на захист, а протокол огляду місця події недопустимим доказом.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд навів у вироку докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, а також і надав мотиви свого рішення про неврахування низки доказів. Колегія суддів погоджується з аналізом, який навів суд першої інстанції щодо дотримання вимог закону під час затримання підозрюваних і огляду місця події, а тому відмовляє апелянту в задоволенні клопотання про повторне дослідження наступних доказів:протоколу огляду місця події від 30.06.2015 на ділянці місцевості, розташованої біля кафе «Старий Дніпро» по пр. Радянському; протоколу затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 30.06.2015; протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою від 20.07.2015, висновків судово - трасологічних експертиз. Таке рішення суд апеляційної інстанції ґрунтує на положеннях ст. 404 ч. 3 КПК України, тобто порушень вимог процесуального закону судом не допущено, зазначені докази досліджені повно і всебічно. Колегія суддів враховує також і той факт, що під час розгляду провадження в першій інстанції орган обвинувачення не надав будь-яких інших доказів, які б ставили під сумнів висновки суду. В той же час, автор апеляційної скарги оскаржує вмотивований висновок суду щодо оцінки зазначених доказів і наводить свої міркування щодо їх належності до предмету доказування, але не спростовує факту відсутності об`єктивних доказів попередньої змови на досягнення єдиної мети або перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в помешканні потерпілої.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність в матеріалах провадження будь-яких підстав для задоволення доводів про неправильну оцінку доказів судом першої інстанції, що викладені в апеляційній скарзі. Суд першої інстанції поза всякими сумнівами встановив той факт, що надані докази доводять лише факт наявності у обвинуваченихОСОБА_8 та ОСОБА_9 частини викраденого майна під час затримання, а також факт відсутності доказів про їх спільні дії з ОСОБА_25 , зокрема доказів відкриття замків квартири. Суд правильно керувався положеннями ст. 62 Конституції України про неможливість обґрунтування обвинувачення доказами, одержаними незаконним шляхом або припущеннями.
Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування вироку в частині виправдання обвинуваченихОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу (з урахуванням доповнень) прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 залишити без задоволення.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4