Ухвала
іменем україни
12 квітня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя

АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

в с т а н о в и в:

У касаційні скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить пом`якшити обраний йому захід примусу. Стверджує, що він щиро розкаявся, визнав свою вину, має на утриманні неповнолітню дитину, що, на його думку,

є підставами для застосування положень ст. 69 КК.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено

за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки

3 місяці. На підставі п. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від

22 грудня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 01 лютого 2015 року близько 02.00 год., на території Павлоградської загальноосвітньої школи № 1 (вул. Озерна, 59,

м. Павлоград), діючи повторно, за попередньою змовою з

ОСОБА_5 , відкрито викрав майно ОСОБА_6 на загальну суму 1619,10 грн.
Він же 09 лютого 2015 року близько 23.00 год., у дворі будинку

АДРЕСА_2 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , відкрито викрав майно ОСОБА_7 на загальну суму 387 грн.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання місцевий суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК належать до категорії тяжких, особу винуватого, котрий не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливий злочин і знову вчинив такий злочин. Водночас місцевий суд узяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів

статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_4 покарання у мінімальних межах санкції кримінального закону, за який його засуджено. Призначене покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості у колегії суддів немає.

Доводи засудженого щодо незастосування судами положень

ст. 69 КК не заслуговують на увагу, оскільки таке рішення приймається не тільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а й з урахуванням особи винуватого, що було враховано судом при прийнятті рішення.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про пом`якшення призначеного покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, які він у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному

ст. 404 КПК, розглянув у повному обсязі, визнав їх безпідставними, навівши в ухвалі відповідні мотиви, і дійшов висновку про залишення вироку місцевого суду без змін.
Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Отже, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня

2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3