ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 384/379/16-к

№пр. 1-кп/384/46/2016

11 липня 2016 року

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду смт. Вільшанка Кіровоградської області кримінальне провадження №0000345 за обвинуваченням:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів Республіки Молдови, молдованина, громадянина Молдови, з повною середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що він вчинив завідомо неправдиве показання свідка, поєднане з обвинуваченням у особливо тяжкому злочині.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

22 квітня 2012 року та 24 травня 2012 року під час досудового розслідування кримінальної справи за №18-3877 по факту умисного вбивства ОСОБА_6 , ОСОБА_3 будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, при допиті в якості свідка дав слідчому покази про те, що він був очевидцем факту нанесення підозрюваним ОСОБА_7 ударів ОСОБА_6 , що мало місце 22 квітня 2012 року в магазині-кафе ПП «Пустовіт» по вул. Леніна, 2, в с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області, та повідомив всі обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

14 листопада 2012 року, під час судового розгляду в Новоукраїнському районному суді Кіровоградської області справи по факту умисного вбивства ОСОБА_6 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, ОСОБА_3 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_7 , з метою притягнення останнього до кримінальної відповідальності, надав суду неправдиві відомості про те, що він бачив як ОСОБА_7 наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_6 , після чого останній упав спиною та вдарився об підлогу, а потім ОСОБА_7 ударив ОСОБА_8 ще ногою.

Оцінивши зібрані органом досудового розслідування та досліджені судом докази в їх сукупності Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області 02 квітня 2013 року ухвалив вирок, яким визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_6 , а саме особливо тяжкого злочину, та призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 липня 2013 року вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2013 року стосовно ОСОБА_9 залишено без змін.

03 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до прокурора Кіровоградської області із заявою про надання ним завідомо неправдивих показань, під час допиту його в якості свідка на досудовому слідстві та при розгляді справи в суді по факту умисного вбивства ОСОБА_6 , та повідомив, що він не бачив, як ОСОБА_7 22 квітня 2012 року в магазині-кафе ПП «Пустовіт» по вул. Леніна, 2, в с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області наносив удари ОСОБА_6 .

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 384 КК України, як завідомо неправдиве показання свідка, поєднане з обвинуваченням у особливо тяжкому злочині.

30 червня 2016 року між начальником Вільшанського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури радником юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

У відповідності до ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості, в якій виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.2 ст. 384 КК України, яка ніким не оспорюється. Зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, зокрема те, що ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнає свою вину у вчиненні вищезазначеного злочину і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому засіданні. Поряд з цим, вказаною угодою узгоджено покарання ОСОБА_3 за вчинений злочин, передбачений ч.2 ст.384 КК України у виді двох років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України, сторонами узгоджено звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на строк один рік.

Крім цього, у даній угоді відображені роз`яснені обвинуваченому та прокурору наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить усі необхідні реквізити, визначені ст. 472 КПК України.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник наполягали на затвердженні угоди, вказавши, що вона укладена добровільно, наслідки укладення угоди, передбачені ч.2 ст. 473, ч.4 ст. 474 КПК України їм роз`яснені та зрозумілі, крім того, ОСОБА_3 зазначив, що повністю визнає вину у кримінальному правопорушенні, вказаному у висунутому обвинуваченні згідно з обвинувальним актом.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Потерпілий у даному кримінальному провадженні відсутній, а шкода завдана лише суспільним інтересам.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє права та наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.4 ст. 474 та ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Прокурор також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

В судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди та узгоджена між сторонами міра покарання відповідають вимогам КПК України і КК України, зокрема вимогам ст. 65 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості. Разом з цим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання Дорожинською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області характеризується посередньо (а.п.159 Т.1), на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.п.160 Т.1), обставини, які пом`якшують покарання, до яких відноситься щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а тому узгоджена між прокурором та обвинуваченим міра покарання є необхідною і достатньою для досягнення мети виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженої між ним та прокурором міри та виду покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати по справі відсутні.

Підстави до вжиття заходів забезпечення кримінального провадження відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 червня 2016 року між начальником Вільшанського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури радником юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000345.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Кіровоградської області через Вільшанський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1