11-кп/775/246/2016(м)
222/300/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000423 за апеляційною скаргою прокурора другого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону на ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2016 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Первомайск Миколаївської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, маючий на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , 1998 року народження, раніше не судимий, військовослужбовець, призваного під час мобілізації на особливий період, стрілець другого відділення першого взводу охорони роти охорони та боротьби з діверсійно-розвідувальними групами військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 413 КК України на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям та кримінальне провадження у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, закрито, -

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою суду встановлено, що солдат ОСОБА_6 відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 125 від 10 червня 2015 року прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_2 для подальшого проходження служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та приступив до виконання службових обовязків за посадою стрільця другого відділення першого взводу охорони роти та боротьби з диверсійно-розвідувальними групами військової частини НОМЕР_1 .

Згідно бойового розпорядження командуючого військами оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 06 від 19.07.2015 року місцем дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 є відповідна територія за адресою: АДРЕСА_2 і військова частина виконує бойове завдання в зоні проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з цим солдат ОСОБА_6 отримав особисту зброю і боєприпаси до неї, про що власноручно розписався у книзі видачі зброї та боєприпасів першої роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Проходячи військову службу у вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 3, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, під час проходження служби зобов`язаний непорушно і сумлінно виконувати у своїй службовій діяльності обов`язки, які визначаються статутами Збройних Сил України, відповідними посібниками, положеннями та інструкціями, знати та утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, носити і зберігати зброю у встановленому законодавством порядку та берегти державне майно, особисто відповідати за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, бойової техніки та іншої техніки, встановити такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.

Відповідно до п.п. 1.15 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 року № 359, заборонено зберігати зброю та боєприпаси поза межами розташування військової частини, а також носити їх під час відвідування громадських місць.

ОСОБА_6 , в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства України, 12.09.2015 року, близько 20 години 00 хвилин, виконуючи обов`язки несення служби у складі внутрішньої варти по охороні військового об`єкту, розташованого поблизу смт. Володарське Володарського району Донецької області, не отримавши дозволу відповідного начальника, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, залишив із особистою зброєю територію охоронюваного об`єкту і направився до автозаправної станції «Орлан», яка знаходиться при в`їзді у смт. Володарське, де з невідомими особами вжив алкогольні напої. Після чого 13.09.2015 року о 01-30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повернувся до розташування військового об`єкту без ввіреної йому для службового користування зброї та боєприпасів, а саме: автомат АК 74 № НОМЕР_3 , бойові припаси у вигляді набоїв ПС серії 17-82 калібру 5,45 мм в кількості 30 штук, завдавши матеріальної шкоди державі на загальну суму 548 гривень 93 копійки.

В апеляційній скарзі прокурор Військової прокуратури Донецької гарнізону зазначає, що судом першої інстанції не було враховано підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, втрата зброї та боєприпасів відбулася у стані алкогольного сп`яніння та могла використовуватися проти життя та здоров`я громадян, а звільнення від кримінальної відповідальності може привести до виникнення серед військовослужбовців почуття безкарності, оскільки особа відповідальності не понесла, що жодним чином не перешкоджає вчиненню нових аналогічних злочинів іншими військовослужбовцями. Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , яки не погодилися з доводами апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялася, активно сприяла його розкриттю. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється у тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Щире покаяння означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире покаяння підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням пост кримінальної поведінки особи, правдивості її свідчень під час досудового слідства і розгляду провадження в суді. Сприяння розкриттю злочину і добровільне відшкодування заподіяної шкоди, що не супроводжується щирим покаянням, є обставинами, які пом`якшують відповідальність при призначенні покарання.

Суд першої інстанції не мав змоги переконатися у наявності чи відсутності вищенаведених обставин в даному випадку, оскільки матеріали досудового розслідування не були надані до суду та, відповідно, не були предметом його дослідження.

Таким чином, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.

Крім того, у своїй ухвалі суд першої інстанції припустився суттєвих протиріч.

А саме, ст. 45 КК України може бути застосовано до особи, яка вчинила необережний злочин середньої тяжкості.

Відповідно до ст. 12 КК України інкримінований ОСОБА_6 злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Суд в своїй ухвалі встановив, що «умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у втраті зброї та бойових припасів внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинені в умовах особливого періоду , слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 413 КК України».

В цій же ухвалі суд встановив, що вчинений ОСОБА_6 злочин, відповідно до ст.ст. 12, 413 ч. 2 КК України, відноситься не необережних злочинів середньої тяжкості.

Також судом першої інстанції не враховано фактичні обставини даного провадження, а саме, що 12.09.2015 року приблизно о 20 годині 40 хвилин прапорщик ОСОБА_9 прибув до автозаправної станції «Орлан» та запропонував обвинуваченому віддати автомат з магазином та повернутись назад до військового об`єкту, однак ОСОБА_6 відмовився і заявив, що самостійно повернеться через 15 хвилин. Однак повернувся він лише 13.09.2015 року о 01 годині 30 хвилин в стані алкогольного сп`яніння та без зброї.

Цим обставинам суд не дав оцінки, вирішуючи питання про наявність щирого розкаяння у ОСОБА_6 .

З урахуванням вищенаведеного ухвалу суду не можна визнати законною, обґрунтованою та вмотивованою, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора і в тій частині, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Так, в даному провадженні мало місце умисне залишення зі зброєю території охоронюваного об`єкту, вживання зі зброєю алкогольних напоїв з невідомими особами, невиконання наказу старшого за військовим званням щодо здачі зброї та повернення до військового об`єкту, і, як наслідок цього, втрату автоматичної зброї з набоями у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 415 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Військової прокуратури Донецької гарнізону задовольнити.

Ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Судді: