Провадження №1-кп/761/8/2016
В И Р О К
іменем України
20 травня 2016 року місто Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в приміщенні суду під час відкритого судового розгляду кримінального провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000103 від 24.01.2013) по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Житомир, громадянки України, українки, з вищою освітою, незаміжньої, яка працює директором з реклами та маркетингу Національної радіокомпанії України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України(в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011),

В С Т А Н О В И В:
згідно обвинувачення, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, за окремих обставин одержала хабар у великому розмірі за виконання дій в інтересах того, хто дає хабар, з використанням свого службового становища, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011).

Так, як вбачається з обвинувачення, 15 липня 2010 року ОСОБА_6 призначено наказом №221-к від 14 липня 2012 року на посаду комерційного директора (директора з реклами та маркетингу) Національної радіокомпанії України (надалі НРКУ).

Статутом НРКУ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1235, передбачено, що НРКУ є державною радіоорганізацією, що веде радіотрансляцію на загальнонаціональних каналах мовлення, і підзвітна Президентові України та Верховній Раді України. Доходи НРКУ від надання платних послуг, виконання робіт чи провадження іншої професійної діяльності спрямовуються згідно із законодавством на покриття видатків радіокомпанії, передбачених єдиним кошторисом її доходів і видатків.

Далі, як зазначено в обвинувальному акті, з метою вдосконалення діяльності НКРУ генеральним директором 23 листопада 2012 року видано наказ №339, яким затверджені граничні розцінки на каналі УР-1, при цьому виконання наказу покладено на директора з реклами та маркетингу ОСОБА_6 .

Згідно додатку до наказу, вартість рекламної кампанії визначається на договірних засадах між НКРУ та замовником та розраховується для кожного замовника з врахуванням тривалості (секунд), часу та кількості виходів реклами, довготривалості договірних стосунків.

Відповідно до посадової інструкції, з якою ОСОБА_6 було ознайомлено, вона як комерційний директор відповідає за організацію роботи по наданню платних послуг, визначає основні напрями діяльності відділу реклами та маркетингу, разом з начальником відділу реклами та маркетингу організовує роботу працівників відділу, контролює роботу по укладанню угод та інших документів по наданню платних послуг НРКУ, розробляє пропозиції щодо цінової політики для надання платних послуг, має право готувати та підписувати угоди, документи по наданню платних послуг НРКУ, видавати розпорядження в межах своїх повноважень. Положенням про надання платних послуг НРКУ передбачено, що організацією та управління діяльністю з надання платних послуг забезпечує директор з реклами та маркетингу, якому надається право підпису договорів та інших документів, які стосуються діяльності з надання платних послуг від імені Радіокомпанії.

Таким чином, як зазначається в обвинуваченні, за своїми повноваженнями комерційний директор (директор з реклами та маркетингу) НРКУ ОСОБА_6 здійснює керівництво трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємстві, тобто є службовою особою.

Далі, відповідно до обвинувачення, у грудні 2012 року директор ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» ОСОБА_10 звернувся до НКРУ з пропозицією щодо розміщення на радіоканалі УР-1 реклами продукту свого підприємства, а саме пентидних біорегуляторів.

З метою обговорення умов укладання договору між НРКУ та ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» ОСОБА_6 у телефонній розмові запропонувала ОСОБА_10 зустрітися.

В подальшому, згідно обвинувачення, під час зустрічі 18.01.2013, яка відбулася у приміщені кафе «Prego», розташованого за адресою: м. Київ, б-р. Т. Шевченка, 4, обвинувачена ОСОБА_6 , після погодження умов укладання договору в усному порядку, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного особистого збагачення, за сприяння в укладенні договору на вигідних умовах запропонувала ОСОБА_10 передати частину коштів від оплати послуг за рекламу особисто їй, а іншу частину офіційно по договору на рахунок НРКУ, а ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що для укладання договору на вигідних умовах необхідно неофіційно передати частину грошових коштів директору реклами та маркетингу, погодився на пропозицію ОСОБА_6 , при цьому остання повідомила, що розрахунок по вартості послуг буде відправлений ОСОБА_10 на електронну скриньку, адресу якої він записав у щоденнику ОСОБА_6 .

Пізніше, відповідно до обвинувачення, на електронну поштову скриньку ОСОБА_10 за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » направлено з електронної скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » адресата « ОСОБА_11 » в електронному вигляді проект договору №15/2013-Д від 22.02.2013 із зазначенням вартості 1 850 449,92 грн. за період з 28.01.2013 по 31.07.2014, рахунок-фактуру, додаток №1 та додаток №2.

В наступному, як вбачається з обвинувачення, 23.01.2013 ОСОБА_12 був запрошений до службового кабінету ОСОБА_6 у приміщенні НРКУ за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 26, для обговорення умов та суми договору про надання послуг по виробництву і трансляції реклами на каналі УР-1. В ході бесіди ОСОБА_6 знову, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного особистого збагачення, висунула ОСОБА_10 вимогу про передачу їй особисто 60% від визначеної нею суми (вартості) у додатку до договору №15/2013-Д від 22.01.2013 року, яка становить 214 424,00 грн., тобто 142 179,52 грн., а також повідомила, що грошові кошти у сумі 103 403, 52 грн. ОСОБА_10 повинен сплатити офіційно на рахунок НРКУ. Вказані розрахунки ОСОБА_6 зробила у власному щоденнику, а також на папері, який знищила після закінчення розмови. Для укладання договору про надання послуг по виробництву і трансляції реклами домовилися зустрітися наступного дня.

У подальшому, 24.01.2013, приблизно о 15-00 год., ОСОБА_6 зустрілася із ОСОБА_10 у приміщені кафе «Prego», розташованого за адресою: м. Київ, б-р Т. Шевченка, 4, та передала останньому підписані нею від імені НРКУ два екземпляри договору №15/2013-Д від 22.01.2013 в інтересах ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» про надання послуг по виробництву і трансляції реклами на каналі УР-1 у період часу з 28.01.2013 по 31.07.2014 із зазначенням вартості 1 850 449,92 грн. з додатками до нього №№1, 1/1, 1/2, 1/3, 1/4, 1/5, 1/6, 1/7, 1/8, 1/9, 1/10, 1/11, 1/12, 1/13, 1/14, 1/15, 1/16, 1/17, 2.

Після ознайомлення з наданими документами та підписання їх від імені ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп», ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні згаданого кафе «Prego», передав ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 142 180,00 грн., при цьому для отримання грошей ОСОБА_6 передала ОСОБА_10 через стіл, за яким вони сиділи, свою сумку, куди останній поклав пакет із грошовими коштами, після чого ОСОБА_6 була затримана працівниками правоохоронного органу.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала, та при цьому пояснила, що вона являється директором з реклами та маркетингу Національної радіокомпанії України, і за своїми функціональними обов`язками відповідає за напрямок комерційної діяльності підприємства, при цьому не є державним службовцем. Далі, як пояснила обвинувачена ОСОБА_6 , 14 січня 2013 року до приймальні комерційного відділу Національної радіокомпанії України по електронній пошті надійшла заявка щодо розміщення рекламного роліку, в якій було зазначено бюджет, приблизно 4,5 мільйона гривень, текст та строки розміщення реклами з контактними телефонами. Через декілька днів вона зателефонувала за номером телефону, що був зазначений у заявці, з метою обговорення умов, і їй надали номер телефону ОСОБА_10 , зателефонувавши якому, вони домовились про зустріч в кафе «Prego», оскільки в офісі зустрічатись він не хотів. Під час зустрічі ОСОБА_10 вів себе нестримано та не викликав ніякої довіри, говорив в основному лише про терміновість розміщення реклами, оскільки його товар був вже в аптеках. Побачивши таку поведінку ОСОБА_10 , у неї виникла ідея взяти в рамках оплати послуг радіокомпанії певну суму коштів в якості застави, яку у подальшому, у разі оформлення документів, можна було б покласти на рахунок Національної радіокомпанії України, оскільки клієнт хотів великий обсяг рекламного часу, а вона не могла ризикувати щодо можливої недобросовісності ОСОБА_10 в частині виконання своїх фінансових зобов`язань. ОСОБА_10 на пропозицію сплатити готівкою частину суми щодо вартості надання рекламних послуг погодився. Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що 23 січня 2013 року ОСОБА_10 також приходив до неї в робочий кабінет, де під час зустрічі і розмови з ним вона написала на аркуші паперу суму, яка представляє розмір застави, при цьому у разі, якби ОСОБА_10 відмовився її сплачувати окремо, розміщення реклами за його заявкою все одно відбувалось на підставі договору між компанією, яку він представляв і Національною радіокомпанією України. У подальшому, вони домовились про зустріч 24 січня 2013 року у приміщені кафе «Prego», і в цей день при зустрічі вони черговий раз обговорили умови співпраці, при цьому вона передала ОСОБА_10 підписані нею від імені НРКУ екземпляри договору з додатками між Національною радіокомпанією України та ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» щодо надання послуг з реклами, а останній передав їй кошти, які становили заставу, після чого її було затримано працівниками СБУ.

Дослідивши всі докази по даній справі подані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, суд приходить до висновку про не доведення в даному конкретному випадку, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011).

Так, як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , можливо у 2009 чи у 2010 році він став власником ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп», а в 2012 році вирішив зайнятися торгівлею медичними препаратами, зокрема біодобавками. Інвестори щодо запланованої підприємницької діяльності перебували в Росії, і він чекав від них коштів на рахунок своєї компанії. Для здійснення реклами він вирішив звернутися до Національної радіокомпанії України, для чого на сайті вказаної компанії заповнив відповідну форму заявки і направив її електронною поштою на адресу комерційного директора цієї компанії, при цьому в самій заявці вказав телефон свого знайомого, через якого він в подальшому, на початку січня 2013 року, здзвонився з ОСОБА_6 і домовився про зустріч з нею. Далі, 18 січня 2013 року він зустрівся з ОСОБА_6 в кафе «Prego», на розі вул. Хрещатик і бул. Шевченка в м. Києві, де вони почали обговорювати питання співпраці, при цьому напередодні цієї зустрічі він зустрівся зі співробітником СБУ, який сказав йому, що їм відомо про те, що ОСОБА_6 захоче 50% від суми угоди, та запропонував співробітництво з СБУ. Також він 17 січня 2013 року за пропозицією працівників СБУ написав відповідну заяву до СБУ щодо того, що ОСОБА_6 бере 50% суми коштів, яка зазначена в угоді, за укладання такої угоди. Як далі пояснив свідок ОСОБА_10 , в ході зустрічі з ОСОБА_6 18 січня 2013 року, на яку йому співробітники СБУ передали відповідні технічні засоби, остання попросила надати документи щодо підприємства та продукту, який планувалось рекламувати, зокрема статутні документи, довідки по статистиці, висновок санітарно-епідеміологічної служби по біодобавкам, а також вона повідомила про перелік документів, необхідних для укладання угоди. Також ОСОБА_6 під час розмови запитала щодо можливості сплати певної суми коштів готівкою, на що він відповів, що для нього різниці немає, оскільки його цікавлять лише максимально вигідні умови, при цьому ОСОБА_6 не ставила вимоги сплати цієї суми, і не вказувала, що це є умовою укладання договору. Як далі пояснив свідок ОСОБА_10 , наступна зустріч з ОСОБА_6 відбулась 23 січня 2013 року у неї в робочому кабінеті, і на цій зустрічі він також мав при собі технічні засоби, які були передані йому співробітниками СБУ. В ході даної зустрічі було сформовано попередній графік виходу реклами в ефірі Національної радіокомпанії України в окремий період з вартістю послуг приблизно 280 тисяч гривень, і 60% цієї суми, як запропонувала ОСОБА_6 , підлягала сплаті готівкою. Наступного разу, а саме 24 січня 2013 року, вони зустрілися в кафе «Prego», де ОСОБА_6 вже мала при собі договір, акт і інші документи, при цьому зранку цього ж дня він повторно написав відповідну заяву до СБУ, після чого йому були вручені помічені кошти в сумі 142 180 грн. В ході цієї зустрічі вони підписали договори, він сказав, що приніс гроші, і запропонував ОСОБА_6 покласти ці кошти в її сумку, на що вона поставила свою сумку на стіл, і він поклав вказані кошти в середину цієї сумки, після чого залишив приміщення згаданого кафе.

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 станом на січень 2013 року слідчий ГУ МВС України в м. Києві, 24 січня 2013 року в першій половині дня до них надійшла заява ОСОБА_10 про вчинення злочину ОСОБА_6 , при цьому він не пам`ятає хто вносив відомості за цією заявою до ЄРДР. Також, свідок ОСОБА_13 пояснив, що він проводив огляд місця події, а саме приміщення кафе «Prego», розташованого за адресою: м. Київ, б-р. Т. Шевченка, 4, де були понятті та співробітники СБ України, при цьому в ході вказаного огляду в сумці ОСОБА_6 було виявлено грошові кошти в сумі більше 140 тисяч грн., перерахунок яких проводив експерт.

Як пояснив в суді свідок ОСОБА_14 , в його присутності, а також за участі понятих, працівників СБ України та заявника, було оглянуто грошові кошти, а саме гривні в купюрах різного номіналу, після чого він їх помітив спеціальним барвником та підписав протокол, при цьому вся процедура зайняла приблизно 30-35 хвилин. Як далі пояснив свідок ОСОБА_14 , він виїжджав на огляд місця події в кафе, де в присутності працівників СБ України, понятих, заявника, оглядалась жіноча сумочка, де знаходились помічені кошти. В результаті вказаного огляду складався в його присутності протокол, який він підписав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 станом на січень 2013 року співробітник СБ України, пояснив, що про ОСОБА_6 йому відомо лише те, що його колега ОСОБА_16 проводив заходи, пов`язані із документуванням вказаної особи, при цьому він у проведенні оперативно-розшукових заходах та слідчих діях участі не приймав, і обставини вчинення злочину ОСОБА_6 йому не відомі.

Свідок ОСОБА_17 начальник юридичного відділу Національної радіокомпанії України в суді пояснила, що при укладанні Національною радіокомпанією України договору з ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» не пам`ятає, щоб були якісь проблеми, при цьому конкретні обставини укладання такого договору між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 їй не відомі.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що в січні 2013 року вона працювала на посаді начальника відділу реклами та маркетингу у Національній радіокомпанії України, і до її обов`язків входило координування роботи фахівців по роботі з клієнтами, при цьому ОСОБА_6 за своїми функціональними обов`язками контролювала роботу начальників відділів та фахівців, розписувала заявки замовників, як на начальників відділів так і на фахівців, оскільки знала завантаженість працівників.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що працює фахівцем відділу реклами та маркетингу у Національній радіокомпанії України. Станом на січень 2013 року директором з реклами та маркетингу була ОСОБА_6 , яка визначила її виконавцем за заявкою директора ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» ОСОБА_10 , після чого вона зателефонувала йому та повідомила про необхідність укладання угоди, а також про потребу у зв`язку із цим в отриманні відповідних документів для цього. ОСОБА_10 в свою чергу попросив підготувати план виходу реклами на період півтора роки, після чого, склавши відповідний графік виходу реклами із зазначенням часу, та погодивши його у ОСОБА_6 , вона надіслала цей графік у електронному вигляді з переліком документів та цінами на електронну пошту замовника. Згодом їй сказали готувати документи на укладання угоди, після чого вона передала всі документи до юридичного відділу. Буд-яких сумнівів документи, надані ОСОБА_10 , не викликали, оскільки договір щодо розміщення реклами, наскільки їй відомо, було погоджено юридичним відділом.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 юрисконсульт юридичного відділу Національної радіокомпанії України, в січні 2013 року їй було надано менеджером відділу реклами та маркетингу ОСОБА_19 договір між ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» та НРКУ, при цьому зауважень до вказаного договору не було, окрім відсутності довідки 4ОПП, тому вона зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила про необхідність її надати, однак вказана довідка не є обов`язковою, тому нею було погоджено вказаний договір разом з додатками, який був стандартним, після чого вона віддала його ОСОБА_19 . Крім того, ОСОБА_20 пояснила, що ціноутворення у договорах не вивчає та хто саме займається цим питанням їй не відомо.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 - головний бухгалтер Національної радіокомпанії України та свідок ОСОБА_22 - начальник економічного управління Національної радіокомпанії України, про події, що відбулись у січні 2013 року вони дізналась із засобів масової інформації. В січні 2013 року на підставі відповідного наказу генерального директора Національній радіокомпанії України робочою групою, у склад якої вони також перебували, було проведено аналіз на предмет дотримання вимог законодавства, положень, інструкцій при укладанні радіокомпанією угод по наданню рекламних послуг, і за результатами вказаної перевірки ніяких порушень виявлено не було, договір між ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» та Національною радіокомпанією України був укладений законно, а сума, вказана у цьому договорі, відповідала граничним розцінкам.

Оцінюючи показання вказаних свідків, суд приходить до висновку, що такими показаннями не доводиться, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011).

Так, злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011), який представляє собою одержання службовою особою в будь-якому вигляді хабара у великому розмірі за виконання чи невиконання в інтересах того, хто дає хабара, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, є корисливим, отже, особа, вчиняючи такі дії, переслідує в широкому значенні власну вигоду взагалі, а у вузькому власну наживу, при цьому з суб`єктивної сторони цей злочин характеризується виною у виді прямого умислу, тобто службова особа усвідомлює, що отримує незаконну винагороду як хабар за виконання чи невиконання певних дій в інтересах хабародавця чи в інтересах третьої особи з використанням наданої їй влади чи службового становища, і бажає отримати цю незаконну винагороду.

Водночас, показаннями свідка ОСОБА_10 , в суді було встановлено, що обговорюючи з ОСОБА_6 питання укладання договору між ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» та Національною радіокомпанією України, остання запропонувала частину коштів, які представляли собою вартість наданих послуг радіокомпанією в майбутньому, сплатити готівкою, а саме, як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , від ОСОБА_6 на його адресу поступило питання: «Як Ви дивитись на те, щоби частина коштів була сплачена готівкою?». Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 не вказував на те, що ОСОБА_6 як умову для співробітництва ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» та Національної радіокомпанії України зазначала необхідність передачі їй грошових коштів у готівці. Така пропозиція, а не умова, як пояснив в суді ОСОБА_10 , була сприйнята ним схвально, оскільки він вважав, що у такий спосіб для його підприємства Національна радіокомпанія України створить найбільш комфортні умови співпраці, при цьому сама ОСОБА_6 про це йому на жодній зустрічі не повідомляла, він це вирішив сам, як і те, що готівкові кошти остання бере для себе.

Такими показаннями свідка ОСОБА_10 , на переконання суду, підтверджується відсутність в діях ОСОБА_6 наміру останньої на переслідування як власної вигоди, так і власної наживи, а відтак корисницької складової, що є обов`язковим елементом законодавчо визначеної конструкції складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України(в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011).

Що ж стосується показань інших свідків, то такі показання також, на думку суду, жодним чином не доводять тих обставин, які викладені в обвинуваченні в контексті вчинення ОСОБА_6 згаданого злочину.

Так, перша група свідків, серед яких є працівники правоохоронних органів ( ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ), а також особа, яка залучалася для проведення окремих заходів ( ОСОБА_14 ) у своїх показаннях, за виключенням свідка ОСОБА_15 , якому взагалі нічого не відомо щодо фактичних обставин можливих протиправних дій ОСОБА_6 , лише повідомили про свою причетність до тих чи інших дій, зокрема і проведених відповідних процедур щодо огляду місця події ( ОСОБА_13 в якості слідчого безпосередньо проводив слідчу дію, а ОСОБА_14 приймав участь у ній, а також був присутнім раніше при врученні грошових коштів заявнику), а відтак їх показаннями ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) підтверджується лише зафіксована обстановка та обставини в ході огляду місця події 24 січня 2013 року. З приводу іншої частини їх показань (зі сторони ОСОБА_13 - щодо надходження заяви ОСОБА_10 про вчинення злочину 24 січня 2013 року, і проведення слідства у зв`язку із цим, а зі сторони ОСОБА_14 присутність при врученні грошових коштів заявнику), то і ці показання також не доводять протиправну складову у діях ОСОБА_6 .

Стосовно показань іншої групи свідків ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 і ОСОБА_22 ), які є співробітниками Національної радіокомпанії України, то показання цих свідків в жодній частині не вказують на наявність ознак злочину в діях ОСОБА_6 при укладанні угоди між Національною радіокомпанією України з ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп», а лише розкривають перебіг окремих подій, пов`язаних з укладанням згаданої угоди та після цього.

Так, свідок ОСОБА_17 взагалі зазначила, що конкретні обставини укладання такого договору між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 їй не відомі; свідок ОСОБА_18 вказала на обізнаність щодо основних функціональних обов`язків ОСОБА_6 ; свідок ОСОБА_19 на підставі робочої вказівки ОСОБА_6 була безпосереднім виконавцем за заявкою директора ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» ОСОБА_10 , при цьому готувала у зв`язку з цим необхідні документи з подальшою передачею їх, в тому числі до юридичного відділу; свідок ОСОБА_20 за відсутності суттєвих зауважень погодила договір між ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» та НРКУ; свідок ОСОБА_21 та свідок ОСОБА_22 в січні 2013 року у складі робочої групи проводили в рамках перевірки відповідний аналіз договору між ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» та Національною радіокомпанією України, і при цьому ніяких порушень виявлено не було.

Що ж стосується інших доказів, наданих стороною обвинувачення, і досліджених в судовому засіданні, то й вони, на переконання суду, не свідчать про наявність правових ознак в частині доведення, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011).

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, сторона обвинувачення посилається на наступні докази:

- статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Бізнес інновейшн груп», згідно якого засновником являється ОСОБА_10 ; заява ОСОБА_23 про її вихід зі складу учасників ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес інновейшн груп» із передачею її прав ОСОБА_10 ; свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес інновейшн груп» № 216921; свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100099390, а саме ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес інновейшн груп» у ДПІ у Голосіївському районі м. Києва - такі документи, на думку суду, лише вказують на організаційно-правові ознаки юридичної особи ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп», директором якої виступав ОСОБА_10 ;

- висновок експерта № 17/1 від 5 липня 2013 року, згідно якого, підписи та рукописний текст у документах, наданих на дослідження, а саме: у першому примірнику договору № 15/2013-Д від 11.01.2013, додатках № 1, 1/1, 1/2, 1/3,1/4, 1/5, 1/6, 1/7, 1/8, 1/9, 1/10, 1/11, 1/12, 1/13, 1/14, 1/15, 1/16, 1/17 до першого примірника договору № 15/2013-Д від 22.01.2013, першому примірнику додатку № 2 до договору № 15/2013-Д від 22.01.2013 року, другому примірнику договору № 15/2013-Д від 22.01.2013 року, додатках № № 1, 1/1, 1/2, 1/3,1/4, 1/5, 1/6, 1/7, 1/8, 1/9, 1/10, 1/11, 1/12, 1/13, 1/14, 1/15, 1/16, 1/17 до другого примірника договору № 15/2013-Д від 22.01.2013, другому примірнику додатку №, у рахунках-фактурах № 590 від 23.01.2013 року та № 591 від 01.02.2013 року, копії листа-заявки на ім`я директора з реклами та маркетингу ОСОБА_6 , окремому аркуші формату А-4 з таблицею на зворотній стороні, рукописний текст на сторінці 15.01.2013 блокноту малинового кольору з надписом «Українське радіо» виконані особою, у якої відібрано зразки почерку та підпису для проведення порівняльного дослідження, тобто ОСОБА_6 обставини щодо підписання таких документів в судовому засіданні ОСОБА_6 не оспорювалися, а відтак суд вважає встановленим, що ці документи підписувалися останньою, проте такі обставини, на переконання суду, лише вказують на фіксацію наміру щодо співробітництва Національною радіокомпанією України в особі ОСОБА_6 з ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» в особі ОСОБА_10 та виключно на тих умовах і засадах, які викладені у них. Водночас, суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні ці документи (договір з додатками) стороною обвинувачення для дослідження наданні не були, а відтак переконатися у достовірності тих відомостей, які викладені в обвинуваченні в частині посилання на суму договору про надання послуг по виробництву і трансляції реклами на каналі УР-1, з якої, згідно обвинувачення, вираховувалася сума, що підлягала сплаті ОСОБА_10 офіційно на рахунок НРКУ та передачі особисто ОСОБА_6 , надані прокурором не були, при цьому на питання суду щодо місця перебування згаданих документів, прокурор належної відповіді не дав, незважаючи на те, що, як встановлено судом, згаданий примірник договору з додатками вилучався в ході огляду місця події 24 січня 2013 року, а також інший примірник договору з додатками передавались слідчому ОСОБА_10 згідно його заяви від 24 січня 2013 року (договір №15/2013-Д на двох аркушах; додатки №1 до договору на 18 аркушах; затверджений текст рекламного ролику на додатку №2 на 1 аркуші; рахунок-фактура №591 від 1 лютого 2013 року; рахунок фактура №590 від 23 січня 2013 року). Більше того, здійснюючи відповідний розрахунок суми, яка підлягала, згідно обвинувачення, передачі особисто ОСОБА_6 - 142 179,52 грн. (60% від визначеної нею суми (вартості) у додатку до договору №15/2013-Д від 22.01.2013 року, яка становить 214 424,00 грн.) судом встановлено, що такий розмір в грошовому еквіваленті не відповідає посиланню у відсотковому вигляді. Так 60% від суми 214 424,00 грн. становить 128 654,4 грн., що суперечить посиланню в обвинуваченні на іншу суму - 142 179,52 грн., яка фактично, відповідно до обвинувачення, і є предметом хабара;

- лист-заявка ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» від 14 січня 2013 року на адресу директора з реклами та маркетингу ОСОБА_6 щодо розміщення реклами їхнього продукту (пептидні біорегулятори) на радіоканалі УР-1 в період 20 січня 2013 року по липень 2014 року, в тому числі і цей лист-заявка (отриманий за запитом слідчого №12/3-1001 від 15.02.2013) з відповідною резолюцією від 21.01.2013 такі документи, на думку суду, за своїм змістом підтверджують ініціативність саме ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» в частині подальшої співпраці з Національною радіокомпанією України щодо розміщення реклами;

- заява директора ТОВ «БІЗНЕС ІНОВЕЙШН ГРУП» ОСОБА_10 , яка отримана СБ України в м. Києві 24 січня 2013 року за вх. № Д-46 щодо протиправної діяльності ОСОБА_6 , а саме вимагання хабара у сумі 142179 грн. 84 коп. відомості викладені у цій заяві суд оцінює в контексті показань свідка ОСОБА_10 , наданих останнім в судовому засіданні, саме яким суд надає перевагу, оскільки сприймалися ним безпосередньо в присутності інших сторін провадження, які мали реальну можливість їх перевірити шляхом своєї участі в його допиті. Зокрема у згаданій заяві ОСОБА_10 , на думку суду, виклав обставини щодо вимагання у нього ОСОБА_6 відповідної суми хабара через сприйняття їх (обставин вимагання хабара) саме такими на момент подачі цієї заяви, проте в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 прямо вказував, що вимоги з боку ОСОБА_6 з приводу передачі їй окремої суми коштів чи висловлення такої умови, не було;

- протокол огляду від 11 лютого 2013 року (з додатками), згідно якого була оглянута електронна адреса « ІНФОРМАЦІЯ_2 », надана ОСОБА_10 , де було виявлено вхідні листи від ОСОБА_11 , а саме: лист від 22 січня 2013 року під назвою «ПЕРЕЛІК ДОКУМЕНТІВ ДЛЯ ЗАКЛЮЧЕННЯ ДОГОВОРУ. doc», лист від 23 січня 2013 року під назвою «заявка», лист від 23 січня 2013 року під назвою «медиа-план», лист від 23 січня 2013 року під назвою «НРКУ документы» - такі відомості суд оцінює як здійснення відповідної підготовки як зі сторони Національної радіокомпанії України, так і з боку ОСОБА_10 для укладання угоди;

- протокол огляду речей від 28 лютого 2013 року, згідно якого було оглянуто два компакт диски за матеріалами проведеного оперативно-розшукового заходу щодо ОСОБА_6 , де міститься відеозапис розмови між чоловіком та жінкою, яка відбулась при зустрічі, при цьому жінка робила нотатки до щоденника. Далі, як вбачається з протоколу, особи вирішували питання щодо часу, днів розміщення реклами, наявних документів, способів оплати послуг. Далі, на іншому файлі міститься розмова між чоловіком та жінкою, яка знаходиться у службовому кабінеті за робочим столом, в ході розмови вказані особи обговорюють документи, що необхідно надати для реклами, та оплату рекламних послуг. Далі, на іншому файлі міститься запис на якому чоловік обговорює питання щодо оплати послуг з жінкою та передає їй грошові кошти; протокол перегляду відеозапису від 1 березня 2013 року, згідно якого в приміщенні прокуратури м. Києва ОСОБА_6 та адвокату ОСОБА_7 продемонстровано відеозаписи, які містяться на оптичних дисках «TDK» DVD-RW 4.7 GB № 51/1638 нт та «TDK» DVD-RW 4.7 GB № 51/1639нт; протокол за результатами проведення негласного розшукового заходу від 20 лютого 2013 року, згідно якого в ході проведення оперативно-розшукової діяльності отримано фактичні дані, які можуть бути для початку досудового розслідування, а саме зустрічі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 18 січня 2013 року у приміщенні кафе «Prego», за адресою: м. Київ, б-р. Шевченка, 4. Далі, зустрічі яка відбулась 23 січня 2013 року у службовому кабінеті ОСОБА_6 у приміщенні Національної радіокомпанії України за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 26. В наступному, зустріч, яка відбулась 24 січня 2013 року у приміщенні кафе «Prego» за адресою: м. Київ, б-р. Шевченка, 4 відомості, які викладені у згаданих протоколах суд оцінює такими, які фактично узгоджуються з показаннями, наданими як обвинуваченою ОСОБА_6 , так і свідком ОСОБА_10 в частині неодноразових зустрічей між ними, в ході яких обговорювались питання щодо співробітництва ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» з Національною радіокомпанією України з приводу розміщення реклами, при цьому характер і зміст таких зустрічей, зокрема суть перемовин, на думку суду, підтверджує показання ОСОБА_10 у яких останній зазначав, що ОСОБА_6 не ставила вимогу щодо передачі їй окремої суми коштів за укладання угоди, а лише обговорювали окремі деталі щодо здійснення відповідних проплат за визначені календарні періоди.

Також суд критично оцінює посилання сторони захисту щодо визнання недопустимими таких протоколів, включаючи і оптичних дисків «TDK» DVD-RW 4.7 GB № 51/1638 нт та «TDK» DVD-RW 4.7 GB № 51/1639нт, зважаючи на порушення процесуальної процедури щодо проведення заходів з приводу закріплення інформації, яка міститься на цих носіях, оскільки, як вбачається з протоколу за результатами проведення негласного розшукового заходу від 20 лютого 2013 року, такий захід, а саме аудіо-, відео контроль ОСОБА_6 здійснювався відповідно до вимог ч. 3 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» на підставі ухвали голови Апеляційного суду м. Києіва ОСОБА_24 №01-128цт від 17.01.2013 року, тобто для здобуття фактичних даних, які можуть бути використані для початку досудового розслідування, і це цілком узгоджується з вимогами ст. 99 КПК України, згідно якої, матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Водночас суд звертає увагу, що вказаний негласний захід здійснювався на підставі ухвали голови Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_24 , яка була винесена 17 січня 2013 року, тобто за день від моменту першої зустрічі ОСОБА_10 з ОСОБА_6 (18 січня 2013 року), що, на переконання суду, з урахуванням тих відомостей, які надані суду стороною захисту в частині подання ОСОБА_10 до Національної радіокомпанії України для укладання угоди копії висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи тих препаратів, щодо яких планувалась реклама, який (висновок від 30.04.2009 №05.03.02-03/25503) фактично ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» не надавався (лист Комісії з державної санітарно-епідеміологічної експертизи при головному державному санітарному лікареві України № 3/12А-125 від 21.02.2013, лист Національної радіокомпанії України №9-1-434/6 від 14.03.2013 з додатком), вказує на наявність окремих ознак щодо провакативних дій правоохоронних органів за участі самого ОСОБА_10 , або підбурювання, яке має місце і тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Раманаускас проти Литви», рішення від 5 лютого 2008 року, рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року).

Що ж стосується інших доказів, якими обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_6 , то судом встановлено наступне.

Так, згідно витягу з кримінального провадження № 0000103 від 24 січня 2013 року, 24 січня 2013 року посадова особа Національної радіокомпанії України перебуваючи у приміщенні кафе «Prego», розташованого за адресою: м. Київ, б-р. Шевченка, одержала хабар у розмірі 142179, 84 грн. від директора ТОВ «Бізнес Іновейшн Груп» ОСОБА_10 за сприяння у розміщенні реклами зазначеною компанією.

Дані, які зазначені у згаданому витягу суд оцінює в контексті фіксації початку досудового розслідування, а саме 24 січня 2013 року, та визначення відповідних процесуальних меж досудового розслідування, при цьому відомості, які викладені у зазначеному витягу, на думку суду, жодним чином не вказують доведення їх наявності саме у такому вигляді як висвітлено у ЄРДР, оскільки підлягали подальшої ретельної перевірки в ході вказаного розслідування.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що точний час внесення відповідних відомостей СУ ГУ МВС України в м. Києві в Єдиний реєстр досудових розслідувань по цій справі становить 13 година 14 хвилин 24 січня 2013 року, досудове розслідування розпочато 24 січня 2013 року о 13 годині 38 хвилин (лист прокуратури м. Києва від 17 липня 2014 року за №21/2-8907-13).

Відповідно до вимог ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Водночас, як встановлено судом, винесення прокурором постанови про проведення контролю за вчиненням злочину від 24 січня 2013 року, а також і подальший огляд та вручення грошових коштів відбувалось до внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а відтак до початку досудового розслідування.

Так, згідно вимог ст. 246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, при цьому виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.

Положеннями ст. 252 КПК України передбачено, що фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. За результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки. Відомості про осіб, які проводили негласні слідчі (розшукові) дії або були залучені до їх проведення, у разі здійснення щодо них заходів безпеки можуть зазначатися із забезпеченням конфіденційності даних про таких осіб у порядку, визначеному законодавством.

Як вбачається зі змісту постанови про проведення контролю за вчиненням злочину від 24 січня 2013 року (№21/2-73т від 24.01.2013), мала місце необхідність проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії як контроль за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки із використанням ідентифікованих (помічених) засобів, а саме грошових коштів у якості предмету хабара, що вимагається та створить уяву про вчинення реального злочину з метою викриття комерційного директора Національної радіокомпанії України ОСОБА_6 у його вчиненні, у зв`язку з чим постановлено провести згадану дію відносно останньої, при цьому проведення контролю за вчинення злочину у виді імітування обстановки злочину було доручено ГВ БКОЗ УСБУ у м. Києві.

Далі, згідно відомостей протоколу огляду та вручення грошових коштів від 24 січня 2013 року з додатком, було оглянуто грошові кошти на загальну суму 142 180 (сто сорок дві тисячі сто вісімдесят) гривень з їх помічененням спеціальним барвником, при цьому вказана дія проводилась 24 січня 2013 року з 12 години 00 хвилин до 12 години 30 хвилин, отже, фактично як винесення прокурором постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, так і здійснення огляду і вручення грошових коштів відбулось до внесення відомостей до ЄРДР, тобто до початку досудового розслідування, що є грубим порушення процесуального закону, яке, як наслідок, свідчить про необхідність визнання цих доказів недопустимими.

Крім того, суд звертає увагу, що сама постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину не узгоджується з вимогами ст. 251 КПК України, згідно якої, у постанові прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії, окрім іншого має міститися відомості про особу (осіб), яка буде проводити негласну слідчу (розшукову) дію.

Водночас, згадана постанова прокурора містить лише абстрактне посилання на орган, якому доручається проведення контролю за вчинення злочину у виді імітування обстановки злочину, зокрема ГВ БКОЗ УСБУ у м. Києві.

Більше того, відповідно до вимог ст. 246 КПК України (в редакції станом на 24 січня 2013 року), проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням - уповноважені оперативні підрозділи органів внутрішніх справ, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державної пенітенціарної служби України, органів Державної прикордонної служби України, органів Державної митної служби України. За рішенням слідчого чи прокурора до проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть залучатися також інші особи.

Разом з тим, огляд та вручення грошових коштів 24 січня 2013 року здійснював не слідчий, а оперуповноважений спецпідрозділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України у м. Києві ОСОБА_16 , при цьому такий протокол не підписаний всіма учасниками, на яких за тексом є посилання, зокрема не міститься підпису ОСОБА_10 , якому, нібито, і вручались такі кошти.

Також в суді не встановлено, що згаданий оперуповноважений здійснював вказану дію за дорученням слідчого.

З аналогічних мотивів суд вважає недопустимим протокол за результатами виконання постанови від 24.01.2013 № 21/2-73т про проведення контролю за вчиненням злочину від 25 січня 2013 року, а також висновок експерта № 40/5 від 25 лютого 2013 року з ілюстративною таблицею (щодо дослідження вилучених в ході огляду місця події у ОСОБА_6 грошових коштів, змивів), оскільки процесуальне рішення на підставі якого проводилась згадана дія виносилось до початку досудового розслідування, тобто всупереч процесуального закону.

Що ж стосується протоколу огляду місця події від 24.01.2013 (з додатком), в якому зазначено про проведення огляду у присутності понятих та за допомогою відеозапису приміщення кафе «Prego», за адресою: АДРЕСА_2 , де за столиком знаходиться особа жіночої статті, яка назвалась ОСОБА_6 , і яка повідомила, що перебуває у вказаному кафе у зв`язку з укладанням договору з ОСОБА_10 , при цьому поруч з нею знаходиться жіноча сумка, яку було оглянуто, та звідки ОСОБА_6 своєю рукою дістала грошові кошти, то такий протокол суд також вважає недопустимим доказом в частині фіксації відомостей щодо вилучення у ОСОБА_6 в ході огляду грошових коштів, оскільки, як зазначалося раніше, проведення контролю за вчиненням злочину відбулось із грубим порушення процесуального закону, а з приводу інших відомостей, зазначених у згаданому протоколі, то вони фактично, на думку суду, фіксують перебування у певний час у певному місці ОСОБА_6 , що, в свою чергу, останньою і не оспорюється.

Також, зважаючи на визнання судом недопустимим доказом протокол огляду місця події від 24 січня 2013 року в частині фіксації вилучення у ОСОБА_6 грошових коштів, суд не бере до уваги, хоча і встановлені в суді обставини щодо вилучення у ОСОБА_6 під час огляду місця події іншої суми коштів (з купюрою номіналом 200 грн. серії ЕИ 0646534), ніж та (сума), яка, нібито, вручалася ОСОБА_10 та направлялася в подальшому на експертизу.

З приводу інших доказів, які, на думку сторони обвинувачення, підтверджують вчинення ОСОБА_6 злочину, зокрема протоколу обшуку від 28 січня 2013 року, згідно якого у цей день в присутності понятих було проведено обшук кабінету директора з реклами та маркетингу НРКУ ОСОБА_6 , де в ході проведення обшуку на робочому столі та тумбочках останньої було оглянуто документи та відібрано матеріали, які необхідні для подальшого проведення кримінального провадження та стосуються справи, (було вилучено: печатку та флеш накопичувачі (2 шт.), щоденники на 2012 та 2013 роки (2 шт.), ноутбук Асус та документи, всього на 142 аркушах, а також протокол огляду від 31 січня 2013 року (з додатками), згідно якого оглянуто речі та документи, вилучені 28 січня 2013 року під час обшуку згаданого службового кабінету; протокол огляду від 2 лютого 2013 року (з додатками), згідно якого слідчим оглянуто речі та документи, вилучені під час затримання ОСОБА_6 , то такі відомості, на думку суду, не вказують на наявність ознак щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого їй злочину, а свідчать про реальність перебігу подій, пов`язаних з укладанням договору між Національною радіокомпанією України та ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейнш Груп» без підтвердження протиправної складової в діях останньої в частині отримання хабара.

Також у бік спростування обвинувачення ОСОБА_6 вказують і відомості, які містяться у Положенні про умови надання платних послуг НРКУ, які затверджені наказом Національної радіокомпанії України № 443 від 28 грудня 2010 року, згідно яких організація наданих платних послуг Національною радіокомпанією України здійснюється виключно відділом реклами та маркетингу, при цьому для надання платних послуг укладається договір про надання платних послуг, який підписується директором з реклами та маркетингу та уповноваженим представником замовника та скріплюється печаткою відділу реклами та маркетингу та печаткою замовника, а оплата платних послуг здійснюється згідно з рахунком фактурою або договором; наказі НРКУ від 23 листопада 2012 року № 339 з додатком (граничні розцінки), згідно якого було затверджено граничні розцінки на каналі УР-1, який набрав чинності 1 січня 2013 року, а контроль за виконанням наказу покладено на директора з реклами та маркетингу ОСОБА_6 ; висновку робочої групи працівників НРКУ, згідно до якого було проведено аналіз договорів та інших документів, які стосуються діяльності з надання платних послуг на предмет дотримання вимог законодавства України та Положення про надання платних послуг Національної радіокомпанії України, зокрема проекту договору про надання послуг з виробництва і трансляції реклами № 15/2013-Д від 22 січня 2013 року з ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейшен Груп» з додатками медіа-планами, згідно якого до моменту підписання проекту договору про надання послуг з виробництва і трансляції реклами № 15/2013-Д від 22.01.2013 року з ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейшен Груп» процедура проходження, візування документів в НРКУ дотримана; умови проекту договору про надання послуг з виробництва і трансляції реклами № 15/2013-Д від 22 січня 2013 року з ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейшен Груп» відповідають вимогам чинного законодавства України; вартість послуг, передбачена в проекті договору про надання послуг з виробництва і трансляції реклами № 15/2013-Д від 22 січня 2013 року з ТОВ «Консалтингова компанія «Бізнес Інновейшен Груп» визначена в межах граничних розцінок, затверджених наказом НРКУ від 23 листопада 2012 № 339

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням всього викладеного, беручи до уваги не доведення, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011), остання підлягає виправданню по пред`явленому обвинуваченню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 370-371, 373, 374, 376, 377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_25 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011) - виправдати з підстав не доведення, що в діянні останньої є склад кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується.

Судові витрати по справі витрати на проведення експертиз, в загальному розмірі 4995 грн. 96 коп. покласти на рахунок держави.

Після набрання вироком законної сили, речові докази у справі, а саме: грошові кошти в загальній сумі 142 180 (сто сорок дві тисячі сто вісімдесят) гривень, які передані на зберігання до фінансової частини Управління СБ України в м. Києві повернути належному володільцю; речові докази, які повернуті на зберігання відповідним особам вважати повернутими належним володільцям, інші речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 , у вигляді застави в розмірі 143 375 (сто сорок три тисячі триста сімдесят п`ять) гривень скасувати, повернувши вказаний розмір застави заставодавцю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1