УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши заяву начальника Київського СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області ОСОБА_2 про вирішення питання щодо подальшого тримання осіб під вартою, в порядку ст. 206 КПК України,
в с т а н о в и в :
10 листопада 2016р. до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява начальника Київського СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області ОСОБА_2 , для вирішення питання щодо подальшого тримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою, які утримуються в Київському СІЗО.
У заяві начальник Київського СІЗО зазначив, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засуджені за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців і 3 років позбавлення волі відповідно. Зазначеним вироком суду запобіжний захід відносно них не обирався. Станом на 10 листопада 2016р. вирок законної сили не набрав. В зв`язку з чим, заявник вважає, що слід вирішити питання щодо подальшого тримання даних осіб під вартою.
Вивчивши матеріали заяви, дослідивши надані Київським слідчим ізолятором документи, на підставі яких у Київському слідчому ізоляторі утримується ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для винесення ухвали про негайну доставку останніх до слідчого судді, для з`ясування підстав позбавлення волі.
За змістом ч.1, 2 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
Як вбачається з наданих слідчому судді матеріалів, ухвалами Подільського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016р., відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 26 жовтня 2016р. включно.
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016р. ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, а ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, строк покарання у виді позбавлення волі їм рахується з 30 червня 2016р.
Також відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 30 червня 2016р. по день набрання вироку законної сили включно, якщо запобіжний захід не буде змінено, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Ухвалами слідчого судді Шевченкіівського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016р. в задоволенні клопотань ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України відмовлено.
З долучених до заяви документів чітко вбачається, що зазначені вище особи перебувають у статусі засуджених, хоча вирок суду першої інстанції на даний час і не набрав законної сили, і на вказаний вирок подано апеляційну скаргу, яка має бути вирішена по суті Апеляційним судом м. Києва.
Питання обрання, скасування або зміни запобіжного заходу при розгляді справи в суді після надходження обвинувального акту, регулюється ст. 331 КПК України. Так, за ч. 3 вказаної статті Кодексу за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Питання щодо продовження, зміни, скасування запобіжного заходу після надходження справи до апеляційного суду врегульовано у тому числі ст. 401 КПК України, згідно з якою суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, зокрема вирішує інші клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.
Станом на 10 листопада 2016р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рахуються за Апеляційним судом м. Києва, вирок відносно них законної сили не набрав.
При цьому п. 2 ч. 4 статті 374 КПК України визначено, що у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, зокрема: прізвище, ім.я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом; початок строку відбування покарання; рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування.
Слідчий суддя вважає, що зазначення судом першої інстанції у вироку про вирішення питання щодо запобіжного заходу засудженому до набрання вироком законної сили не суперечить змісту ч.4 ст.374КПК України, оскільки фактично дане питання є пов`язаним з питанням початку строку відбуття покарання.
Перевірка законності та обґрунтованості вироку не належить до повноважень слідчого судді. До того ж, слідчий суддя, згідно ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль саме на стадії досудового розслідування, і правом вирішувати питання, пов`язані з виконанням вироку суду, у тому числі пов`язані з вирішенням будь-яких сумнівів і протиріч щодо виконання вироку суду не наділений, вирішення зазначених питань віднесено до компетенції суду, який ухвалив вирок.
У вироку Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016р. вирішено питання щодо початку строку відбуття покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 саме з 30 червня 2016р.
Таким чином, на даний час не вбачаю підстав для доставки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення їх свободи.
Керуючись ст.72 КК України, ст. ст. 9, 206, 374, 532 КПК України слідчий суддя,
у х в а л и в:
У доставці до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва для з`ясування підстав позбавлення свободи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: