ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2054/16-к
провадження № 1-кп/753/319/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2016 р.
Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000909 від 25.10.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прип`ять Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, працюючого комерційним директором ТОВ «Демос-Буд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
24 жовтня 2015 року приблизно о 17 годині 33 хвилини ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Ревуцького від вул. Здолбунівської в напрямку вул. А. Ахматової в м. Києві в порушення вимог ПДР України, а саме: п.п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 «б» - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не обрав безпечну швидкість з урахуванням дорожньої обстановки, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.1, які інформували його про наявність цього переходу, не зменшив швидкість, щоб дату дорогу пішоходам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які перебували на пішохідному переході, внаслідок чого навпроти будинку № 9 скоїв на них наїзд.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді садна, крововиливи в м`які тканини нижніх кінцівок, закритий перелом лівої великогомілкової кістки у верхній її третині, кров в колінних суглобах, забійні рани, крововиливи в шкіру та м`які тканини голови, лобної кістки, субарахноїдальний крововилив, що покриває півкулі мозку та мозочку, забій тканини мозку з формуванням внутрішньо мозкової гематоми в лівій скроневій ділянці об`ємом близько 100 куб.см. (видалена під час оперативного втручання 25.10.2015 року), з формуванням вогнища геморагічного просякнення тканини мозку та проривом крові в бічний шлуночок мозку, а також виходом її субдурально (об`ємом близько 15 куб.см.), кров в шлуночках мозку, добре виражена борозна вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору та від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.

Потерпілий ОСОБА_13 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, а саме: синці, садна лобної ділянки верхньої губи, закрита травма хребта, перелом передньої дуги першого шийного хребця справа, закрита травма правої гомілки, переломи великогомілкової та малогомілкової кісток в нижній третині, які в своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим повністю та суду показав, що 24 жовтня 2015 року десь о 18 год. 40 хв. він рухався на своєму автомобілі «Мітсубіші Лансер» по вул. Ревуцького в другій смузі, зі швидкістю 40-46 км/год. Автомобіль знаходився у технічно справному стані. В цей час на вулиці йшов дощ. ОСОБА_4 їхав з увімкненим ближнім світлом фар. Пішохідний перехід, на якому сталось ДТП не освітлювався. Потерпілих обвинувачений побачив вже на самому переході і не встиг зменшити швидкість, він повернув вправо автомобіль. Однак уникнути наїзду не зміг. Після цього, ОСОБА_4 одразу вийшов з автомобіля підійшов до потерпілих, викликав працівників поліції та попросив викликати швидку. Після того, як на місце пригоди прибула швидка та працівники поліції оформили ДТП, ОСОБА_4 поїхав на експертизу, а далі одразу поїхав в лікарню до потерпілих. Обвинувачений вказав, що оплатив лікування потерпілому ОСОБА_14 , лікування та витрати на поховання потерпілій ОСОБА_15 і в подальшому буде виплачувати завдану шкоду. ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та просив вибачення перед потерпілими. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 обвинувачений визнав частково.

Потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що про аварію, яка сталась, вона дізналась від свого товариша. Як саме сталось ДТП їй не відомо. Потерпіла вказала, що ОСОБА_4 оплачував лікування її матері ОСОБА_15 в лікарні та оплатив її похорони. Також обвинувачений перерахував їй 1000 гривень, загальна сума, на її думку, десь 30 000 гривень. ОСОБА_11 вказала, що в разі визнання винуватим ОСОБА_4 , вона просить позбавити його волі. Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала, що час коли сталось ДТП вона не памятає, близько 18.00 години вона разом з ОСОБА_15 та з сином ОСОБА_14 переходила дорогу на пішохідному переході. Вона йшла позаду, коли повернулась і подивилась наліво, то почула удар. Автомобіль ОСОБА_16 їхав з правої сторони і збив ОСОБА_15 та її сина. Потерпіла побачила як ОСОБА_15 і ОСОБА_14 підкинуло. Після цього з автомобіля одразу вийшов обвинувачений. Хто викликав швидку допомогу вона не бачила. Весь час поки її син перебував в лікарні, представник обвинуваченого їй допомагав. ОСОБА_4 цікавився станом здоров`я ОСОБА_14 , компенсував всі збитки, оплатив лікування. В судовому засіданні потерпіла вказала, що не має матеріальних претензій до обвинуваченого, з приводу міри покарання поклалась на розсуд суд.

Показання обвинуваченого та потерпілих є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позицій не має, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., Суд повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Таким чином, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття. З урахуванням відшкодування обвинуваченим ОСОБА_4 завданої шкоди потерпілій ОСОБА_10 , що остання підтвердила в судовому засіданні та даними письмових заяв (а. 90-94), часткового відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_11 , підтверджені останньою в судовому засіданні і відомостями, що містяться у письмових доказах (а. 128, 187,188), а також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку ОСОБА_10 та часткове відшкодування завданої шкоди ОСОБА_11 обставиною, яка пом`якшує покарання.

Також, за встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених письмових доказів (а. 89), керуючись п. 2-1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання зі змінами і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який кримінальний закон відносить до тяжкого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності (а. 131), працює, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а. 132,133), виключно позитивно характеризується за місцем проживання (а. 144), одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей (а. 74-75).

З урахуванням наведеного, наслідків вчиненого злочину, суд призначає ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Разом з цим, суд враховує, що у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 р. зі змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог вказаної статті, суд, враховує наведену практику Європейського суду з прав людини, правову позицію Верховного Суду України, а також те, що обвинуваченим вчинено злочин з необережності, без обтяжуючих обставин, що безумовно впливає на тяжкість вчиненого; дані про особу винного зареєстрований та проживає в м. Києві (а.78), потерпілий від наслідків на ЧАЕС I категорії, інвалід III групи (а. 138-143), зайнятий суспільно-корисною та громадсько-політичною діяльністю з виключно позитивними характеристиками (а. 81,83), на утриманні має двох малолітніх дітей ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є інвалідом (а. 76, 77), батька 1947 р.н., учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (а. 78-79), його позитивну пост кримінальну поведінку, що полягає в усвідомленні протиправності своїх необережних дій, вчинення достатніх дій щодо мінімізації їх наслідків та наміру в подальшому відшкодовувати шкоду потерпілим, позицію останніх щодо призначення покарання.

Наведені обставини, на думку суду, дозволяють дійти висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, але з призначенням максимального іспитового строку. Саме таке покарання, суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Питання заявленого та підтриманого потерпілою ОСОБА_11 цивільного позову, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 128, 129 КПК України.

Також, суд керується положеннями ст.ст. 1166-1168, 1177 ЦК України та вважає доведеним, що в результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_4 Правил дорожнього руху загинула мати потерпілої.

Вимоги потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 50 087 грн. 55 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, потерпілій завдана моральна шкода, яка полягає у тяжких моральних стражданнях і переживаннях. При цьому суд враховує, що ці страждання тривають постійно і їх не можливо відновити, наслідки які настали є незворотними.

За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, стан здоров`я позивача і ступінь вини відповідача у заподіянні шкоди, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 200 000 грн.

Водночас, керуючись, ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт накладений на автомобіль Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 р. належить скасувати.

З урахуванням призначеного покарання, даних про особу обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Також, суд вважає за необхідне, керуючись ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, які складаються з розміру витрат на залучення експерта.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. Відповідно до п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду в сумі 50 087 грн. 55 коп. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 1689 гривень 60 копійок на користь держави.

Арешт накладений на автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 р. скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін особисте зобов`язання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та засудженому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СУДДЯ: