УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/5733/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія КПК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2016 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року, -
в с т а н о в и л а:
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що близько 03 години 30 хвилин 02 листопада 2015 року за попередньою змовою з іншими особами у кількості близько 6 осіб, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого здійснили напад на ОСОБА_9 та заволоділи його майном транспортним засобом. Утримували потерпілого в невстановленому місці, позбавивши його волі. Такі дії ОСОБА_10 , органами досудового слідства кваліфіковано за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України.
Ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 30 днів, до 18 березня 2016 року включно.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя послався на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
На ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу. Просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу. Відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та постановленою всупереч законним правам та інтересам підозрюваного. Подане прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 подано до суду з порушенням вимог ч.1 ст. 199 КПК України, лише 17 лютого 2016 року, хоча закінчення дії ухвали слідчого судді від 23 грудня 2015 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припадає на 21 лютого 2016 року. Слідчий суддя зазначаючи про це в ухвалі виправдовує порушення прокурором вимог ч.1 ст. 199 КПК України «суспільним інтересом», не розкриваючи цього поняття. Аналіз поведінки ОСОБА_7 в аспекті обставин передбачених ч.1 ст. 178 КПК України свідчить про відсутність потреби застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Судом не надано належної оцінки міцності соціальних зв`язків ОСОБА_7 , наявності в нього родини та утриманців. На його утриманні перебуває троє дітей, двоє з яких неповнолітні. ОСОБА_7 розлучений, з колишньою дружиною не проживає, але діти перебувають на його утриманні, оскільки сплачує аліменти та покриває інші витрати на їх утримання. Проживає разом із повнолітнім сином у квартирі своєї матері без реєстрації. Постійно допомагає своїй матері - пенсіонерці та вітчимові. З 22 березня 2015 року проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 та безпосередньо приймав участь у антитерористичній операції. Не було доведено про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків протиправної поведінки обвинуваченого, недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам та не розглянуто можливість застосування альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді, підозрюваног, захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши судове рішення відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Предметом дослідження суду першої інстанції були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу та продовження запобіжного заходу і при прийнятті рішення виходив із мети та підстав застосування запобіжних заходів.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів. За місцем фактичного проживання ОСОБА_10 характеризується посередньо. Характеризуючи ОСОБА_10 за місцем проходження служби вказано на можливість неадекватного його реагування на зауваження і критику, схильність до нетактовної поведінки.
За наведених обставин доводи захисника ОСОБА_8 , що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та постановленою всупереч законним правам та інтересам підозрюваного, що аналіз поведінки ОСОБА_7 в аспекті обставин передбачених ч.1 ст. 178 КПК України свідчить про відсутність потреби застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Наведені обставини, на які в своєму рішенні послався суд першої інстанції, свідчать про наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України і давали підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії передбачені цією нормою.
Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Доводи захисника що судом не надано належної оцінки міцності соціальних зв`язків ОСОБА_7 є безпідставними. При прийнятті рішення судом враховані дані щодо міцності соціальних зв?язків про які вказувала сторона захисту. Проте наявність в ОСОБА_7 родини та утриманців, характеристик з місця проживання та проходження служби, даних, що він приймав участь у антитерористичній операції, не дають підстав для призначення йому більш м`якого запобіжного заходу.
Щодо доводів захисника, що судом не було доведено про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим іншого кримінального правопорушення то такі доводи не ґрунтуються на матеріалах провадження. ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України про що в матеріалах провадження є докази, які свідчать про обґрунтованість такої підозри. Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим іншого кримінального правопорушення суд у своєму рішенні не посилався.
Доводи захисника, що подане прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 подано до суду з порушенням вимог ч.1 ст. 199 КПК України відповідає матеріалам провадження, проте таке порушення не дає підстав для неприйняття рішення. Слідчий суддя при постановленні рішення вказує на таке порушення і не виправдовує порушення прокурором «суспільним інтересом», як про це вказує захисник.
Підстав для скасування ухвали слідчого судді з підстав наведених в апеляційній скарзі захисника не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: