Номер провадження: 11-кп/785/1187/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 03 червня 2016 року по кримінальному провадженню №0005944, яким

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Одесі, громадянин України, має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимий:

-15.01.2009 року Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;

-01.04.2010 року Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

-14.12.2010 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

-28.08.2013 року Малиновським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.190 КК України до 2 років 16 днів обмеження волі (покарання вважається відбутим відповідно до ст.72 КК України, виходячи з часу перебування під вартою з 16.05.2012 року по 24.05.2013 року),
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 03 червня 2016 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 22 вересня 2015 року по 24 вересня 2015 року, з 18 грудня 2015 року по 15 лютого 2016 року, та з 03 червня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 22 вересня 2015 року близько 17:00 години, перебуваючи за адресою м.Одеса, вул. Мечникова, 106, побачив припаркований біля магазину кондитерських виробів велосипед марки «GT Avalanche sport» вартістю 8 094, 53 грн., що належить ОСОБА_10 , та, скориставшись відсутністю охоронних та інших пристроїв, що перешкоджають їзді на велосипеді, а також відсутністю власника, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, сів на вказаний велосипед та почав рух по вул.Мечникова в напрямку вул.Болгарської. Вищевказані дії ОСОБА_7 були помічені власником велосипеда ОСОБА_10 , який почав його переслідування. ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що його дії помічені потерпілим, діючи умисно, відкрито, продовжував тікати на велосипеді від ОСОБА_10 та повернув з вул. Мечникова на вул.Болгарську, в результаті чого зник з поля зору потерпілого, що дозволяло йому розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. Будучи наздогнаним потерпілим у дворі будинку в районі перехрестя вул.Болгарської та пров.Висоцького, ОСОБА_9 кинув викрадений велосипед, а сам намагався втекти по вул.Болгрській у напрямку площі Михайлівської, однак був затриманий потерпілим та пересічними громадянами.

Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати її підзахисного за ч.2 ст.186 КК України. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам справи. Так, судом в основу обвинувачення покладені лише покази потерпілого ОСОБА_10 , які не відповідають дійсності, оскільки останній переплутав обвинуваченого з особою, яка насправді викрала його велосипед. Інші докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину в матеріалах кримінального провадження відсутні. З таких підстав залишається незрозумілим, чому суд першої інстанції взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_10 , та повністю проігнорував покази обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до вчиненого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок суду стосовно нього скасувати та направити матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також суд допустив неповноту судового розгляду, шо перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. В доповненнях до апеляційної скарги наводить доводи аналогічні доводам апеляційної скарги його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу захисника та підтримав свою апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 , яка повністю підтримала позицію свого підзахисного, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і зробив обґрунтований висновок про доведеність його вини. Так, вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:

-показаннями допитаного в суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 22 вересня 2015 року після 17 години на власному велосипеді він їхав по вул. Мечникова у м.Одесі. Зупинившись біля магазину кондитерських виробів, залишив велосипед на вулиці і, спостерігаючи за ним, зайшов у приміщення, щоб швидко зробити покупку. Раптом помітив, що велосипед почав рухатися. Вибігши на вулицю, побачив, що обвинувачений поїхав від магазина на його велосипеді. Тоді він став кричати і побіг слідом, намагаючись зупинити ОСОБА_7 , майже наздогнав його і торкнувся рукою, але той не зупинився і повернув на вул.Болгарську. Після цього ОСОБА_10 зупинив таксі і поїхав по паралельній вулиці. Було видно, що обвинувачений звернув у двори. Тоді він залишив таксі і побіг до ОСОБА_7 , який зупинився під аркою і стояв поруч з велосипедом, а коли побачив його, то кинув велосипед і став тікати. ОСОБА_7 тут же затримали перехожі, а він (потерпілий) примусив його лежати на землі до приїзду працівників міліції. Також ОСОБА_10 пояснив, що обвинуваченого в момент викрадення велосипеда розгледів дуже добре, оскільки бачив його на близькій відстані, у світлий час доби. Добре роздивися його одяг, а коли той, втікаючи на велосипеді, обернувся то добре роздивися і запам`ятав і його обличчя. Потерпілий не має жодних сумнівів, що велосипед у нього викрав саме обвинувачений ОСОБА_9 , якого він в подальшому затримав;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 вересня 2015 року, відповідно до якого в ході проведення цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_10 серед пред`явлених йому для впізнання осіб упізнав ОСОБА_7 , як особу, що викрала його велосипед;

-повідомленням, яке надійшло 22 вересня 2015 року о 17 годині 35 хвилин до Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про затримання на вул.Болгарській у м.Одесі особи, що викрала велосипед;

-заявою потерпілого ОСОБА_10 про викрадення у нього велосипеда громадянином, який назвав себе ОСОБА_7 ;

-касовим чеком та гарантійним талоном, які підтверджують факт належності велосипеда марки «GT Avalanche sport» потерпілому ОСОБА_10 .

На думку апеляційного суду викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_7 про його непричетність до інкримінованого злочину і вважає їх такими, що викладені виключно з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Обвинувачений ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду наполягав на тому, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, в зв`язку з неповнотою судового розгляду, оскільки в суді першої інстанції йому було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідків. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_9 не зміг пояснити, яких саме свідків він вважав за необхідне допитати в суді першої інстанції.

З метою перевірки викладених доводів, за клопотанням прокурора ОСОБА_6 , апеляційним судом був досліджений аудіозапис фіксування судового засідання в суді першої інстанції від 03 червня 2016 року.

Апеляційним судом встановлено, що прокурор, який підтримував державне обвинувачення у даному кримінальному провадженні відмовився від допиту свідків сторони обвинувачення.

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_9 наприкінці судового розгляду звернувся до суду з клопотанням про допит свідків, проте не пояснив яких саме свідків він вважає за потрібне допросити.

Слід зазначити, що у даному кримінальному провадженні відсутні свідки сторони захисту.

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду.

Крім того, положеннями ч.3 ст.404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 у своїх апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду не зверталися з будь-якими клопотаннями про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, враховував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а саме те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, однак раніше чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, ніде не працює, а також врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку апеляційного суду, призначене в межах санкції ч.2 ст.186 КК України покарання ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 03 червня 2016 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4