Ухвала іменем україни 08 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2012 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Згідно зі ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2012 року, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь потерпілих: ОСОБА_6 6 300 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_7 2 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 8 650 грн матеріальної.
Також стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_9 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди і 95 000 грн матеріальної.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року, вирок Київського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінено.
Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2012 року, та ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання, за сукупністю вироків, у виді 6 років позбавлення волі.
Виключено з мотивувальної частини вироку вказівку на рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_5 .
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальної шкоди змінено.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 127000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто в доход держави процесуальні витрати з ОСОБА_5 в сумі 3606,76 грн, з ОСОБА_8 440,1 грн.

Виключено з мотивувальної частини вироку вказівку на повернення потерпілому ОСОБА_9 викраденого майна у вигляді 40000 доларів США, та доповнено вказівкою про повернення викраденого майна у вигляді 4000 доларів США.
В решті вирок суду залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд, 05 липня 2013 року о 08.00 год. ОСОБА_5 шляхом відтискання частини пластикового вікна за допомогою металевої фомки проник до будинку АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав майно, що належало ОСОБА_6 , заподіявши потерпілій майнову шкоду в розмірі 6 750 грн.
15 серпня 2013 року о 10.00 год. ОСОБА_5 повторно шляхом відтискання частини пластикового вікна за допомогою металевої фомки проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, що належало ОСОБА_7 , заподіявши потерпілому майнової шкоди в розмірі 8 770 грн.
06 вересня 2013 року о 09.00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленою слідством особою, діючи згідно з розподіленими ролями (останні двоє залишилися наглядати за обстановкою ззовні), повторно шляхом відтискання частини пластикового вікна за допомогою металевої фомки проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав гроші та інше майно, що належало ОСОБА_9 , заподіявши потерпілому майнової шкоди в розмірі 182 200 грн.
03 жовтня 2013 року в період із 11.00 до 13.00 год. ОСОБА_5 повторно шляхом відтискання частини пластикового вікна за допомогою металевої фомки проник до будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав гроші та інше майно, що належало ОСОБА_10 , заподіявши потерпілому майнової шкоди в розмірі 11510 грн.

У касаційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції й ухвалу апеляційного суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання змінити, пом`якшити покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років, застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України і пом`якшити покарання у виді позбавлення волі, призначене за ч. 4 ст. 185 КК України до 4 років; призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК на строк 5 років.
В обґрунтування наведеного, захисник посилається на те, що суди належним чином не врахували всіх обставин, що пом`якшують покарання, та даних про особу засудженого.
Перевіривши дотримання скаржниками порядку, строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Як вбачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції згідно із вимогами ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про особу засудженого, пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
На вказаний вирок суду першої інстанції захисниками та представником потерпілого було подано апеляційні скарги.
Апеляційний суд, в межах повноважень, та в порядку, визначеному ст.404 КПК України розглянув у повному обсязі доводи поданих апеляційних скарг та частково змінив вирок суду першої інстанції в частині покарання щодо засудженого ОСОБА_5 і вирішення питання про стягнення матеріальної шкоди.
Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого є безпідставними і не знайшли свого підтвердження під час перевірки судових рішень.
Так обставини, на які захисник посилається у касаційній скарзі, зокрема і те, що засуджений ОСОБА_5 є сиротою, вчиненню злочину сприяв збіг негативних життєвих обставин, були відомі судам на час розгляду кримінального провадження і суд належним чином врахував їх при призначенні покарання.
Інші доводи, на які захисник посилається у касаційній скарзі щодо можливості призначення відносно засудженого ОСОБА_5 більш м`якого виду покарання, ніж передбачено законом, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, з наведенням в ухвалі докладних мотивів такого рішення.
При перевірці вироку суду першої інстанції в частині призначеного щодо ОСОБА_5 покарання, суд апеляційної інстанції врахував всі пом`якшуючі покарання обставини та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_5 ч.1 ст.69 КК України.
З цим висновком погоджується і колегія суддів.
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.
За наведених обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що призначене щодо ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам, передбаченим статтею 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для зміни судових рішень з мотивів викладених у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і з наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.
Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3