Справа № 405/4299/16-к
1-кп/405/157/16
УХВАЛА
11 жовтня 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Кропивницький кримінальне провадження, внесене 07.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005887, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
встановив:
У провадження Ленінського районного суду міста Кіровограда надійшов направлений заступником керівника Кіровоградської місцевої прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений 07.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005887, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України.
Ухвалою судді від 31.05.2016 вказане кримінальне провадження було призначене до підготовчого судового засідання.
Під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченої ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_7 було надано суду клопотання про повернення обвинувального акту з підстав його невідповідності п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме тому, що в обвинувальному акті не міститься конкретного та чіткого формулювання обвинувачення, міститься лише посилання на те, що «встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_4 у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України». За таких обставин, на думку захисника, ОСОБА_4 обвинувачення не висунуте, що унеможливлює судовий розгляд вказаного кримінального провадження, а тому обвинувальний акт разом із долученими до нього додатками слід повернути прокурору.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту мотивуючи це тим, що обвинувальний акт відповідає положенням ст. 291 КПК України за своєю формою та змістом, разом із долученими до нього додатками, і може бути повернений лише з підстав невідповідності саме процесуальним вимогам. При цьому, на даній стадії неможливо давати оцінку доказам, вирішувати питання правильності формулювання обвинувачення, перевіряти його відповідність фактичним обставинами справи.
Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання свого захисника.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 зазначили про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду та не вбачали підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 .
Прокурор під час підготовчого судового засідання також зазначив, що під час складання обвинувального акту в кваліфікації дії ОСОБА_4 була зроблена технічна помилка, а саме зазначено - "підозри ОСОБА_4 ", замість вірного - "обвинувачення ОСОБА_4 ", що може бути виправлено під час судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_8 не з`явився у засідання, призначене на 11.10.2016 року, хоча відповідно до телефонограми, наданої прокурором, був повідомлений про місце та час підготовчого судового засідання. Від потерпілого не надходило клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. Інші учасники кримінального провадження не заперечували проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілого.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, у яких зазначено вичерпний перелік відомостей.
Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складання обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, які він має містити, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даний обвинувальний акт підписано слідчим, котрий його склав, та прокурором, який його затвердив, та до обвинувального акту додано усі додатки, що передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед інших має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статі (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно положень ч. 3 ст. 314 КПК України суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу.
Так, статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п.54). Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у підпункту "в" п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії").
Однак, в ході підготовчого судового засідання встановлено, що направлений до суду обвинувальний акт в частині відносно обвинуваченої ОСОБА_4 не містить формулювання обвинувачення, а лише вказує на те, що: «…встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_4 у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.»
Тобто, в обвинувальному акті, в порушення вимог кримінального процесуального закону, викладено зміст підозри у вчиненні ОСОБА_4 вище зазначеного злочину, що не підтверджує доведеність винуватості останньої на стадії досудового слідства.
При цьому, суд зауважує, що підозра - це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення. У разі отримання нових доказів раніше повідомлена підозра може бути змінена. Це відрізняє підозру від підсумкового висновку слідчого чи прокурора про винуватість особи, який формулюється у обвинувальному акті, та має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним (безсумнівним).
Саме тому обвинувачення, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Підозра не може бути твердженням, її сутність полягає в тому, що це тільки припущення, яке необхідно перевірити під час нового етапу досудового розслідування, який наступає після повідомлення про підозру конкретної особи.
Суд зазначає, що вказівка в обвинувальному акті висунутої підозри формально не заборонено кримінальним процесуальним кодексом, однак відсутність сформульованого обвинувачення вказує на неможливість призначення судового розгляду через грубе порушення наведеної вище норми Кримінального процесуального кодексу України, та є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Враховуючи викладене, доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_4 є обґрунтованими.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, а отже, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних недоліків у розумний строк.
З рахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 291, п. 3. ч. 3 ст. 314 КПК України, суд
постановив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному 07.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005887 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, повернути прокурору Кіровоградської місцевої прокуратури для усунення недоліків у розумний строк.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1