Єдиний унікальний номер 0536/697/2012
Номер провадження 11/775/36/2016

УХВАЛА

Іменем України

26 липня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю

прокурора ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_5 на вирок Новогродівського міського суду Донецької області від 23 грудня 2013 року, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новогродівка Донецької області, раніше не судимого, який мешкає в квартирі АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст. 125 ч.2 КК України до штрафу у розмірі 1000 гривень. Постановлено стягнути на користь ОСОБА_6 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження неповнолітній ОСОБА_7 , які спричинили короткочасний розлад її здоров`я, за наступних обставин.

2 серпня 2011 року в період з 13 до 15 годин неповнолітня ОСОБА_8 , 1997 року народження, вийшла на вулицю винести пакет зі сміттям на смітник, розташований поблизу вулиці 10 років Незалежності і будинку АДРЕСА_2 . Оскільки сміттєві баки були переповнені, ОСОБА_9 поставила пакет зі сміттям біля контейнера. В цей час до неї з нецензурною лайкою підбіг ОСОБА_10 , схопив її за ліве передпліччя, стиснув його і почав тягнути її в КП «Комунальник», яке знаходиться на вулиці Піонерська, 5 в місті Новогродівка, де інсценував складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому поводив себе грубо, кричав і вимагав від ОСОБА_9 дзвонити батькам, щоб останні принесли гроші. Макаренко знала ОСОБА_10 , як мешканця двору, але його агресивний стан дуже налякав її. Своїми діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження і психічну травму. ОСОБА_9 була вимушена подзвонити батьку ОСОБА_6 , який почав вимагати відпустити дитину, оскільки по її голосу почув, що вона дуже налякана. ОСОБА_10 відпустив дівчину додому і мати надала їй першу допомогу, а потім були вимушені звернутися до лікаря. В результаті дій ОСОБА_10 неповнолітній ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у виді забиття з набряком і гематомами м`яких тканин лівого передпліччя, посттравматичною невропатією лівого середнього нерву з больовими синдромами, чутливими порушеннями, які були спричинені їй, можливо у вказаний строк, під впливом тупого предмета і належать до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В апеляціях:

Прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи і направити кримінальну справу на новий судовий розгляд в той самий суд в іншому складі суду. В обґрунтування апеляції посилається на те, що суд в обвинуваченні, визнаному доведеним, вказав на спричинення тілесного ушкодження шляхом одного травматичного впливу тим, що схопив її за ліве передпліччя, проте в мотивувальній частині вироку суд посилається, як на доказ, на висновок СМЕ № 112 від 13.06.2013, згідно з яким виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження виникли не менш, ніж від двох травматичних впливів. Крім того, прокурор вказує, що у вироку суд не зазначив у вступній частині потерпілу ОСОБА_9 , як учасника судового розгляду, а також підсудному згідно з протоколом судового засідання не роз`яснено право на відвід прокурора;

Засуджений ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. В обґрунтування своєї апеляції посилається на неправильне встановлення судом часу, місця, способу та наслідків скоєння злочину, а також на безпідставність стягнення з нього на користь потерпілої сторони відшкодування моральної шкоди, оскільки докази, якими обґрунтовано вирок, мають істотні суперечності, які не були усунуті під час судового засідання. Тому вважає, що висновок суду про його винуватість не доведений достовірними доказами і ґрунтується на припущеннях, що суперечить положенням ст.62 Конституції України, у зв`язку з чим вирок не може бути визнаний законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 , який частково підтримав апеляцію прокурора, що її подав, і висловив думку про необхідність звільнення ОСОБА_10 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляцій, виходячи з наступного.

Як в судовому засіданні, так і в своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_10 не заперечував і не заперечує того, що дійсно 2 серпня 2011 року мала місце конфліктна ситуація у нього з неповнолітньою ОСОБА_8 , яка викинула сміття не в сміттєвий бак, у зв`язку з чим він, будучи директором комунального підприємства, привів її у свій службовий кабінет, де почав складати протокол, а потім запропонував їй зв`язатися з батьками щоб ті заплатили штраф за такі дії їхньої доньки.

Та обставина, що в показаннях самого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 та її батьків, а також інших свідків у справі мались певні суперечності стосовно часу цих подій, не є свідченням того, що показання зазначених осіб стосовно цієї обставини є неправдивими і не можуть братися до уваги, оскільки усі допитані судом особи пояснювали, що час подій вони називають приблизно, що точний час цих подій вони не фіксували.

Крім цього, самі події відбувалися протягом відносно тривалого часу, певні особи, зокрема усі свідки у справі, спостерігали лише певну частину подій, що також сприяло різному сприйняттю часу, протягом якого вони відбувалися, різними особами.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_9 та її батьки пояснювали в судовому засіданні, що ОСОБА_8 вийшла з своєї квартири приблизно о 13-й годині, а приблизно о 13.30 потерпіла повідомила своїм батькам, що вона перебуває в службовому кабінеті ОСОБА_10 , з якого вона вийшла приблизно о 16-й годині після того, як сам ОСОБА_10 пішов зі свого кабінету.

Суд першої інстанції, оцінивши показання усіх допитаних осіб, дійшов висновку про те, що ці події відбувалися в період часу з 13-ї до 15-ї години 2 серпня 2011 року, що не суперечить фактичним обставинам справи.

Тому доводи апеляційної скарги засудженого про те, що висновок суду у вироку щодо часу подій злочину не підтверджений ніякими достовірними доказами, не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим не можуть бути визнані обґрунтованими.

Також не відповідають фактичним обставинам справи доводи апеляційних скарг засудженого та прокурора про недоведеність факту застосування ОСОБА_10 фізичного насильства щодо неповнолітньої потерпілої та завдання їй тілесних ушкоджень.

Свої висновки про доведеність цього факту суд першої інстанції обґрунтував сукупністю доказів, які були досліджені судом.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що після того, як вона викинула сміття не в сміттєвий бак, до неї підійшов ОСОБА_10 , який став голосно та нецензурно лаятись на неї, схопив її за руку і, не зважаючи на її опір, силою притягнув її в приміщення комунального підприємства «Комунальник», де став складати якісь документи, а потім за пропозицією ОСОБА_10 вона повідомила по телефону свого батька про ці обставини. Через певний час ОСОБА_10 пішов зі свого кабінету, після чого й вона пішла додому і розповіла про ці події своїм батькам та дядькові. Оскільки у неї боліла рука, то в цей же день її дядько доставив її в лікарню і протягом певного часу вона проходила лікування.

Допитана в судовому засіданні матір неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 пояснила, що про насильницькі дії з боку ОСОБА_10 щодо її неповнолітньої доньки ОСОБА_11 їй стало відомо у цей же день від останньої, яка була налякана, плакала і на лівій руці доньки вона побачила синці. У цей же день брат її чоловіка відвіз доньку до лікарні, де їй була надана медична допомога. Крім лікування у травматолога вони змушені були звернутися і до лікаря-невропатолога, оскільки донька стала погано спати, почуття страху не залишало її тривалий час.

Аналогічні показання дали в судовому засіданні батько неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 та її дядько ОСОБА_12 .

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 пояснили в судовому засіданні, що вони на початку серпня 2011 року в обідній час бачили, як ОСОБА_10 з силою тягнув за руку дівчину, яка опиралася, в бік будівлі КП «Комунальник», кричав при цьому, і висловлювався нецензурною лайкою.

Показання потерпілої та вищевказаних свідків об`єктивно підтверджені та узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи про те, що при зверненні за медичною допомогою у неповнолітньої ОСОБА_7 були виявлені забиття з набряком та гематомами м?яких тканин лівого передпліччя, посттравматичною невропатією лівого серединного нерву з больовим синдромом та чуттєвими порушеннями, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров?я і могли бути завдані їй у вказаний потерпілою строк.

Доводи апеляції засудженого про те, що факт завдання потерпілій тілесних ушкоджень достовірно не доведений, оскільки судово-медичним експертом не були взяті до уваги певні суперечності при діагностиці та лікуванні лікарями потерпілої ОСОБА_9 , що суд безпідставно не задовольнив клопотання сторони захисту про призначення повторної експертизи, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Згідно висновку судово-медичної експертизи експертом були враховані усі дані, зазначені в медичних документах, які були надані експерту та досліджені ним, а твердження засудженого про наявність вищевказаних суперечностей є його суб`єктивною думкою і припущенням. Підстав для сумніву у правильності висновків судово-медичної експертизи у суду першої інстанції не малось, у зв`язку з чим не малось і підстав для призначення повторної судово-медичної експертизи.

Не можуть бути визнані обґрунтованими і доводи апеляції прокурора про те, що висновки суду стосовно механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій не узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи стосовно цих обставин.

Згідно висновків судово-медичної експертизи виявлені у потерпілої вищевказані тілесні ушкодження в області лівого передпліччя утворилися не менше як від двох травматичних дій.

Як визнав встановленим суд, засуджений ОСОБА_10 заподіяв потерпілій ці тілесні ушкодження коли він схопив її за ліве передпліччя, стиснув його і почав тягнути її в приміщення КП «Комунальник».

Такий спосіб дій об`єктивно обумовлює стиснення різними пальцями руки засудженого передпліччя потерпілої в декількох точках дотику пальців та можливість переміщення цих точок дотику коли засуджений тягнув потерпілу, а остання здійснювала спротив його діям.

Тому встановлений судом у вироку спосіб дій засудженого не суперечить вищенаведеним висновкам судово-медичної експертизи.

Показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про те що ОСОБА_10 не застосовував фізичного насильства щодо потерпілої і що остання сама добровільно прийшла в приміщення КП «Комунальник» суд дав відповідну оцінку у вироку і не взяв їх до уваги, оскільки вказані свідки є підлеглими директора КП «Комунальник» ОСОБА_10 , залежними від нього, а також з урахуванням того, що показання цих свідків суперечать іншим доказам у справі, в тому числі й висновкам судово-медичної експертизи, які підтверджують факт застосування ОСОБА_10 фізичного насильства стосовно потерпілої і завдання їй тілесних ушкоджень.

Тому суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у тому, що він умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження неповнолітній ОСОБА_7 , які спричинили короткочасний розлад її здоров`я, і правильно кваліфікував його дії за ст.125 ч.2 КК України.

Разом з тим, з дня вчинення цього злочину і на час апеляційного розгляду минуло більше ніж 4 роки, злочин, вчинений ОСОБА_10 , є злочином невеликої тяжкості, а відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Оскільки від засудженого ОСОБА_10 не отримано згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності з цієї підстави, відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України він підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строку давності.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_5 на вирок Новогродівського міського суду Донецької області від 23 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5 залишити без задоволення.

На підставі ч.5 ст.74 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнити від призначеного йому покарання у виді штрафу в сумі 1000 гривень у зв`язку із закінченням строку давності.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

Судді: