АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/144/16 Справа № 711/6043/15-к Категорія: ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 15.11.2011 року за ч.2, ч.3 ст.185, ст. 395 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 07.11.2014 року звільнений по відбуттю терміну покарання, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі п.п.2-4 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись на реєстрацію. Вирішено долю речових доказів у відповідності до положень ст.100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 07.06.2015 року близько 17 год. 30 хв., будучи раніше судимим, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, знаходячись у приміщенні кафе-бару «Кос», що розташоване по вул. Смілянській, 25 в м. Черкаси, де відпочивав разом зі своєю знайомою ОСОБА_9 , 1981 року народження, у той час, коли остання відійшла до вбиральні і залишила на столі свій планшет «Леново А-2107» без нагляду, за раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зі столу для відвідувачів розважального закладу, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав чуже майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: планшет «Леново А-2107», вартістю 2000 грн. і з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму. Того ж дня він попросив знайомого ОСОБА_10 закласти даний планшет до ломбарду ПТ «Скарбниця» і отримав кошти в сумі 1090 грн., які використав на особисті потреби.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що під час досудового слідства, а також в суді першої інстанції йому та потерпілій не було повідомлено та не роз`яснено про можливість укладення угоди в кримінальному провадженні про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, чим було порушено його право на захист, передбачене ст.42 КПК України. В результаті чого суд при постановленні вироку не зміг застосувати положення ст.69 КК України і призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку поданої ним апеляційної скарги, захисника ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , міркування прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , про безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого та законність вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим та грунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Ці роз`яснення суду та пояснення учасників судового розгляду мають бути відображені в усіх засобах фіксування кримінального провадження.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, без з`ясування фактичних обставин справи та дослідження доказів щодо вказаних обставин справи.

Згідно журналу судового засідання та звукозапису судового розгляду, 11 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнав пред`явлене йому органами досудового розслідування обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України в повному обсязі. Суд, отримавши згоду учасників судового розгляду на розгляд провадження у скороченому порядку без з`ясування фактичних обставин справи та дослідження доказів щодо вказаних обставин, переконався в добровільності позиції обвинуваченого з цього приводу та роз`яснив йому наслідки такого розгляду справи, зокрема те, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На думку колегії суддів, обов`язкові умови розгляду справи, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 фактично зводиться до того, що йому та потерпілій ОСОБА_9 не було роз`яснено право на укладення угоди про примирення, що є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування вироку.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими доводами апеляції, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження досудового розслідування обвинуваченому та потерпілій були роз`яснені їхні права, зокрема, і право на укладення угоди про примирення, про що свідчать їхні підписи у пам`ятках (а.к.п. /дос.роз. 11,28,29).

Тому доводи апелянта щодо не роз`яснення йому та потерпілій права на укладення угоди про примирення є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, дані про його особу, який по місцю проживання характеризується позитивно, не працюючий, обставину, що пом`якшує його покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, за відсутності обставин, що його обтяжують, думки потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, та застосувавши положення ст.75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Крім того, апелянт в своїй скарзі вказує на те, що судове провадження здійснювалося за його відсутності, що є безумовною підставою у відповідності до положень п.3 ч.2 ст.412 КПК України для скасування судового рішення.

Дійсно, п.3 ч.2 ст.412 КПК України визначає, як підставу для скасування судового рішення, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою ст.323 чи ст.381 цього кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

Однак, з прослуханого при апеляційному розгляді справи звукозапису судового засідання суду першої інстанції, було встановлено, що обвинувачений був присутнім при судовому провадженні. До того ж, обвинувачений був одразу ознайомлений із зобов`язаннями, покладеними на нього вироком суду, про що свідчить письмове зобов`язання із його підписом( а.к.п.35).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для його подальшого пом`якшення не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2015 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав передбачених ст.ст.408, 409 КПК України для його зміни чи скасування не встановлено.

З врахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Дана ухвала може бути оскаржена до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :