Справа № 156/275/16-к Провадження №11-кп/773/563/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 125 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000308 від 30.10.2015 за апеляційними скаргами потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_10 , а також заступника прокурора Волинської області на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 28 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, одружений, пенсіонер, раніше не судимий, -

визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він 30 жовтня 2015 року близько 17 год. 30 хв., перебуваючи на території власного подвір`я, що в АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту із ОСОБА_7 , умисно завдав останньому один удар рукою в область обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження. Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції у вироку зазначив, що конфліктна ситуація було спровокована ОСОБА_7 , який безпідставно перешкоджав ОСОБА_9 виконувати сільськогосподарські роботи на власній земельній ділянці, після чого прийшов до обвинуваченого на подвір`я та продовжив конфлікт.
Стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтвердили умисне спричинення ОСОБА_9 . ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.
Також суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не перебувають у родинних стосунках з жодною із сторін конфлікту і були у безпосередній близькості від місця конфлікту. На думку суду, сам факт наявності у потерпілого легких тілесних ушкоджень не дає підстав для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 без доведеності прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень.
У своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_10 просять вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної статті і задовольнити цивільний позов в повному об`ємі. Посилаються на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим висновки, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, судом не спростовано висновки експерта про те, що тілесні ушкодження в ОСОБА_7 утворились в строк і при обставинах, зазначених потерпілим. Даний висновок експерта повністю підтверджує показання в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , про те, що саме ОСОБА_9 умисно заподіяв потерпілому умисне легке тілесне ушкодження. Натомість суд безпідставно взяв до уваги показання обвинуваченого, який в судовому засіданні заявляв про непричетність до інкримінованого йому злочину, а під час досудового розслідування підтверджував факт нанесення удару потерпілому.
В апеляційній скарзі заступник прокурора області просить виправдувальний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що судом не наведено жодних мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, зокрема показання потерпілого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 і ОСОБА_15 .. Також місцевим судом не дано будь-якої оцінки висновку судово-медичної експертизи №191, згідно якого на тілі ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження. Крім того, апелянт зазначає про суперечності в оскаржуваному рішенні та посилається на те, що суд в порушення вимог ст.ст.23, 370 КПК України, без дослідження будь-яких доказів прийшов до необґрунтованого висновку про провокування конфлікту самим потерпілим. При цьому вказує, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які не можуть бути усунуті в ході апеляційного розгляду, а тому просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В своїх запереченнях на апеляційні скарги захисник ОСОБА_8 вказує, що суд неупереджено та об`єктивно сприймав показання учасників судового розгляду. Суд обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 , який не був очевидцем конфлікту, а висновок судово-медичної експертизи відображений в оскаржуваному рішенні. Зазначає, що ході судового розгляду не встановлено жодного доказу того, що тілесні ушкодження потерпілому наніс його підзахисний. З врахування наведеного просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення потерпілого ОСОБА_7 , який частково підтримав свою апеляцію та підтримав змінену апеляційну скаргу прокурора і просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора області та частково підтримав апеляцію потерпілого та його представника і просив оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг і просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга потерпілого та його представника підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга заступника прокурора області до повного задоволення з таких підстав.

Згідно з ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В ході судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вказаних вимог Закону в повному обсязі не виконав.

Так, у вироку суд першої інстанції встановив, що конфліктна ситуація між обвинуваченим та потерпілим була спровокована ОСОБА_7 , який безпідставно перешкоджав ОСОБА_9 виконувати сільськогосподарські роботи на власній земельній ділянці, після чого потерпілий прийшов до обвинуваченого на подвір`я та продовжив конфлікт.
Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження, взагалі відсутні об`єктивні дані, кому в дійсності належить спірна земельна ділянка, яку переорював ОСОБА_9 , та яка стала джерелом конфлікту між обвинуваченим та потерпілим.
А потерпілий ОСОБА_7 в суді першої інстанції показав, що саме йому належить вказана земельна ділянка, про що свідчать відповідні акти державних органів, а тому обвинувачений безпідставно переорював чужу земельну ділянку при цьому плугами трактора збив його дочку ОСОБА_14 .
Однак, такі показання потерпілого у вироку жодним чином місцевим судом не спростовані, та не досліджені докази, на підтвердження власності земельної ділянки.
Як вбачається із оскаржуваного рішення, місцевий суд поклав в основу виправдувального вироку показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які показали, що ОСОБА_9 жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.
Але поряд з цим, місцевий суд бере до уваги досліджений в ході судового розгляду висновок судово-медичної експертизи №191 від 2.11.2015, яким встановлено наявність у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень у вигляді синців лівої щоки та верхньої губи та встановлює наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, місцевий суд допустив суперечності у своєму вироку.
Крім того, висновок суду про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтвердили умисне спричинення ОСОБА_9 . ОСОБА_7 умисних легких тілесних ушкоджень, також не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні.

Так, згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні, він зайшов до подвір`я будинку ОСОБА_9 , щоб з`ясувати , чому той переорював його земельну ділянку та при цьому плугами трактора збив його дочку. На даному подвір`ї його зупинили та утримували син обвинуваченого ОСОБА_17 та сусід ОСОБА_18 . В цей час ОСОБА_9 підійшов до нього на близьку відстань та умисно завдав йому декілька ударів рукою по обличчю. Коли потерпілий вирвався від даних осіб, ОСОБА_18 підставив йому свою ногу, від чого потерпілий впав. Однак, це не завдало ніякої шкоди здоров`ю потерпілого.

Відразу після вказаних подій потерпілий звернувся до лікаря та правоохоронних органів. Під час медичного огляду було встановлено факт наявності тілесних ушкоджень.

Ці показання потерпілий не змінював ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду.

Такі показання потерпілого підтвердила в ході судового розгляду свідок ОСОБА_14 ..

А свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні показали, що їм відомо про факт заподіяння ОСОБА_9 потерпілому тілесних ушкоджень.

Дані показання потерпілого та свідків об`єктивно стверджуються, дослідженим в судовому засіданні висновком експерта № 191 від 02.11.2015.

Однак, місцевий суд, навівши у вироку такі показання потерпілого та свідка ОСОБА_14 , ніякої правової оцінки та аналізу їм не дав, не спростував і не навів жодних мотивів чому він не бере їх до уваги, чим порушив приписи п.1 ч.3 ст.374 КПК України.

Крім того, суд у своєму рішенні вказав, що не бере до уваги показання свідка ОСОБА_16 , однак, самих показань вказаного свідка не навів.
Також судом у своєму вироку взагалі не навів показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та потерпілого в тій частині, що дані свідки давно перебувають у неприязних відносинах з ОСОБА_7 .. Про дану обставину всі вони стверджували в судовому засіданні.
При цьому, зазначеним обставинам суд оцінки не дав, не проаналізував їх та не спростував у своєму вироку.
Таким чином, суд першої інстанції, поклавши в основу виправдувального вироку показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , залишив поза увагою ту обставину, що вони не узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, чим допустив невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
Дійшовши висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів про умисне спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому, знову допустив істотні суперечності у вироку, оскільки згідно показань обвинуваченого та свідків ОСОБА_19 в судовому засіданні, він взагалі не наносив жодних ударів ОСОБА_7 , суд одночасно дійшов висновку про те, що обвинувачений неумисно заподіяв тілесні ушкодження потерпілому.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та істотні суперечності у своєму вироку, тобто невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та унеможливило перевірку цих обставин судом апеляційної інстанції.

За змістом ст.ст.409, 410, 411 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, оскільки місцевим судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, неповноту судового розгляду, невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, висновки, викладені у вироку, містять суттєві суперечності, та які перешкодили прийняти законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , і які апеляційна інстанція усунути не може, а тому вирок суду відносно останнього відповідно до вимог п.1, 2 ч.1 ст.409 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді слід усунути зазначені порушення кримінального процесуального законодавства, ретельно з`ясувати всі обставини кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах потерпілого та його представника, прокурора, і залежно від встановленого прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити повністю.

Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 28 липня 2016 року щодо ОСОБА_20 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: