Справа № 373/193/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/417/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 15.04.2016

УХВАЛА
Іменем України
«15» квітня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 289 КК України та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0001234 від 01.12.2015 року повернуто прокурору.

Колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно ухвали, 02.02.2016 року до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001234 від 01.12.2015 року, відносно ОСОБА_13 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, клопотання у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001234 від 01.12.2015 року, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Повертаючи обвинувальний акт, суд 1-ї інстанції вказав, що він не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення. Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_13 є неконкретним, неповним, оскільки в ньому належним чином не зазначено мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення.

Також не відповідають вимогам ст. 291 КПК України і клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0001234 від 01.12.2015 року не вбачається, що з моменту встановлення неосудності ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залучений органами досудового слідства їх законний представник та проводились відповідні процесуальні дії з участю законного представника та захисника ОСОБА_16 . З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку, що порушено право на захист ОСОБА_15 та ОСОБА_14 та взагалі права людини.

Крім того, судом першої інстанції вказано на те, що форма та зміст реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0001234 від 01.12.2015 року не відповідає вимогам Закону, а також, що з даних реєстру не вбачається, що відносно осіб ОСОБА_14 та ОСОБА_15 органами досудового слідства проведені процесуальні дії відповідно до вимог КПК України після надання висновку судово-медичної експертизи щодо їх психічного стану в період інкримінованих дій і на даний період.

Не погоджуючись з даною ухвалою, прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, направити на розгляд до суду першої інстанції. Апелянт вказує, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, мотивування якої не відповідає вимогам КПК України, оскільки відповідно до змісту диспозиції ст. 289 КК України та п. 15 Постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», мотив, не є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 289 КК України. Прокурор вказує і на те, що суд дійшов до помилкового висновку про те, що органами досудового розслідування було порушено право на захист ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , оскільки 21.01.2016 року слідчим СВ Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області винесено постанову про залучення ОСОБА_18 та ОСОБА_15 захисника у кримінальному провадженні. Відповідно до доручень №121 та №122 від 21.01.2016 про надання безоплатної правової допомоги, ОСОБА_15 та ОСОБА_18 призначено адвоката ОСОБА_16 . Крім того, оскільки ОСОБА_15 та ОСОБА_19 не визнані судом недієздатними, участь законного представника для таких осіб за законом не є обов`язковою. Таким чином, повернення судом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, з підстав не призначення на досудовому слідстві законного представника особи не відповідає вимогам КПК України. Вважає, обставини, на які вказує суд, підлягають дослідженню під час судового розгляду, а твердження про порушення норм кримінального процесуального кодексу є передчасними та помилковими. На думку прокурора, Кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено повернення обвинувального акту для усунення недоліків з питань описки в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а допущені слідчим недоліки не потягли істотного порушення КПК України, достатні законні підстави повернення обвинувального акту та клопотань про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору відсутні. Водночас, судом зроблено посилання на висновок судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_20 від 20.01.2016 року, при тому що така експертиза у кримінальному провадженні не проводилась, що свідчить про описку в оскаржуваній ухвалі суду, оскільки щодо цих осіб проведено судово-психіатричні експертизи. В ухвалі суду, не конкретизований та невмотивований висновок, що з Реєстру не вбачається, що відносно осіб ОСОБА_14 та ОСОБА_15 органами досудового слідства проведенні процесуальні дії після надання висновку судово-медичної експертизи. Формальними є і посилання суду першої інстанції на складність для суду належної кваліфікації дій ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 і визначення їх відповідальності кримінальному і кримінальному процесуальному закону. Будь- які мотиви такого висновку в ухвалі не викладені.

В запереченнях захисник ОСОБА_16 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, захисника, який просив скаргу залишити без задоволення, апеляційний суд, обговоривши доводи скарги, та вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам вказаного Кодексу.

Статтею 291 КПК України встановлено вимоги щодо змісту та форми обвинувального акту. Зокрема, обвинувальний акт має містити, окрім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001234 за обвинуваченням ОСОБА_13 , вказує на те, що прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки, як вірно вказано в ухвалі суду 1-ї інстанції, обвинувальний акт не містить у собі, належним чином сформульованого обвинувачення, як того вимагає пункт 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Щодо повернення клопотання про застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не залучення законного представника є порушенням права на захист вищезазначених осіб та прав людини.

Щодо зазначених судом першої інстанції описок у Реєстрі матеріалів досудового розслідування, то дійсно вони не є підставою для повернення обвинувального акту та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, але суд першої інстанції повернув прокурору матеріали не з цієї підстави, а лише звернув його увагу на дані недоліки, а тому доводи прокурора є безпідставними.

На підставі викладеного, колегія суддів, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не знаходить.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 289 КК України та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0001234 від 01.12.2015 року повернуто прокурору без змін.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ