Справа № 204/4500/16-к
Провадження № 1-кп/204/382/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 11 березня 2016 року, відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого, який проходив військову службу за мобілізацією з 2014 року по 2015 рік у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця радіотелефоніста 2 відділення 1 взводу 5 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону у військовому званні «солдат», неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
15 серпня 2014 року наказом № 167 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця радіотелефоніста 2 відділення 1 взводу 5 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
7 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 вибув у звільнення терміном на 2 доби до 9 лютого 2015 року та повинен був повернутися у розташування військової частини о 8 год. 00 хв. 9 лютого 2015 року.
Однак 9 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу зі звільнення до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
20 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 прибув до розташування військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, в наслідок чого злочин було припинено.
Разом з тим, досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 у періоди з 11.02.2015 по 27.03.2015, з 14.04.2015 по 22.05.2015, з 04.06.2015 по 09.07.2015 у, з 07.09.2015 по 12.10.2015 перебував під наглядом лікаря - травматолога Дніпропетровської центральної районної лікарні з діагнозами: закритий двохкістковий перелом правої гомілки, неспроможність зв`язкового апарату правого гомілковостопного суглоба, посттравматичний артроз і артрит набряклої форми, надрив зовнішньої бічної зв`язки зліва.
Відповідно до вищевикладеного досудовим розслідуванням встановлено, що у періоди свого лікування у Дніпропетровській центральній районній лікарні солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині з поважних причин (об`єктивних обставин), які не дозволяли військовослужбовцю вчасно повернутися до розташування військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 з лікувального закладу без поважних причин, тривалістю понад один місяць та незаконно перебував за межами розташування військової частини, у періоди з 09.02.2015 по 11.02.2015, з 27.03.2015 до 14.04.2015, з 22.05.2015 до 04.06.2015, з 09.07.2015 до 07.09.2015 , з 12.10.2015 до 11.11.2015.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив всі фактичні обставини справи, глибоко каявся, пояснив, що не з`явився вчасно до військової частини у зв`язку з лікуванням, просив суд суворо не карати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 своїми навмисними діями, що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць військовослужбовцем, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого, всі обставини справи.
Так обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.
ОСОБА_4 раніше не судимий, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, відповідно до характеристики за місцем мешкання, характеризується задовільно.
У відповідності до ст.66 КК України у якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції частини статті у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
Разом з тим, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, той факт, що він щиро каявся, вчинив злочин вперше, за місцем мешкання характеризується задовільно, дійшов до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого від призначеного покарання звільняє, якщо на протязі випробувального строку, ухваленого судом, він не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, покладені на нього судом у відповідності до ст.76 КК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирати.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1