АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1758/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №642/2724/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 20 травня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Монастирськ Тернопільської області, громадянин України, з середньою освітою,
розлучений, не працюючий, зареєстрований за
адресою:
АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не
судимий, -
засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Вирішено питання про процесуальні витрати.
Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 12 квітня 2016 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись на колі трамвайної зупинки вокзалу «Харків-пасажирський», який розташований по вул.Червоноармійській у м.Харкові, підійшов до ОСОБА_10 , схопив його руками за одяг, та, погрожуючи нанесенням йому тілесних ушкоджень, став оглядати одяг потерпілого, після чого дістав з кишені ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Нокіа 1100» і грошові кошти у сумі 7 грн., та відкрито заволодів ними, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 115 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначив, що на його думку, суду не надано доказів в підтвердження обвинувачення у вчиненні злочину, за який його засуджено. Зокрема вказує, що не мав наміру заволодіти майном потерпілого, а лише хотів подзвонити. Крім того, обвинувачений вважає, що потерпілий та свідок обмовили його, в їх показаннях є суперечливості, але суд, без належного обґрунтування взяв їх показання в обґрунтування вироку. Також, він просив врахувати, що має позитивну характеристику, не знаходився в стані алкогольного сп`яніння, не намагався переховуватися.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правова кваліфікація його дій ґрунтуються на доказах, які були належним чином досліджені під час судового розгляду, і їм дана оцінка відповідно до вимог кримінально-процесуального закону. Його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, спростовуються доказами, дослідженими в суді першої інстанції у встановленому кримінально-процесуальному порядку, і їм дана належна правова оцінка.

Так, обвинувачений не оспорює, що заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 телефоном, для того, що подзвонити, який в подальшому у нього вилучено, та визнано речовим доказом.

Як убачається із матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_10 звернувся до поліції із заявою про вчинення щодо нього злочину невідомою особою.

Ця заява була перевірена шляхом допиту свідків, огляду місця події, слідчих експериментів та одночасного допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та обвинуваченого.

Із протоколів цих слідчих дій убачається, що потерпілий ОСОБА_10 послідовно пояснював про обставини заволодіння його майном ОСОБА_7 так, як це встановлено вироком, і ці його показання узгоджуються з даними протоколу огляду місця події, під час якого у ОСОБА_7 виявлено і вилучено телефон потерпілого.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під час одночасного допити з підозрюваним підтвердили показання потерпілого ОСОБА_10 і пояснили про обставини відкритого заволодіння його майном так, як вказано у вироку.

Зазначені докази, а також показання потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні 19 травня 2016 року, перевірені судом у порядку, встановленому КПК України, і визнані належними та допустимими.

Показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків є послідовними в ході досудового та судового слідства, узгоджуються з іншими об`єктивними доказами.

З урахуванням того, що ці докази узгоджуються між собою, та те, що у обвинуваченого вилучено майно потерпілого, суд обґрунтовано взяв їх в обґрунтування вироку, а позицію обвинувачено визнав як захисну.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого про те, що він не мав наміру заволодіти майном потерпілого є безпідставними.

Про дійсний умисел особи свідчать її дії. Доказами встановлено, що обвинувачений схопив руками за одяг потерпілого, та, погрожуючи нанесенням тілесних ушкоджень, став його оглядати, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_7 заволодів майном ОСОБА_10 всупереч його волі.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 пояснив, що не здійснив телефонний виклик з телефону потерпілого, що додатково підтверджує висновок про те, що його доводи є надуманими. Він також не зміг назвати причин, з яких, на його думку, потерпілий та свідки оговорюють його.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність обвинувачення стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, із яких вбачається, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, за місцем проживання в м.Монастирськ Тернопільської області характеризується позитивно, у м.Харкові не має місця проживання, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в силу ст.89 КК України не судимий, і вчинив тяжкий злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Згідно із вимогами ст.66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є відшкодування шкоди потерпілому шляхом вилучення викраденого в натурі.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо призначення виду та розміру покарання достатньо мотивований, а покарання, що призначено обвинуваченому ОСОБА_7 , за яке його визнано винуватим, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 20 травня 2016 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Згідно зі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 13 квітня 2016 року по 04 жовтня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: