Провадження №1-кп/761/681/2015
В И Р О К
іменем України
17 грудня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження, внесене в Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0014667 від 29 грудня 2014 року по обвинуваченню
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вахутенці Миронівського р-ну Київської обл., громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, студент університету «Україна», зареєстрованого проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно пред*явленого обвинувачення 29 грудня 2014 року приблизно о 03 годині ОСОБА_4 , перебуваючи біля гуртожитку КНЕУ ім.В.Гетьмана за адресою: м. Київ, вул.. Дегтярівська, 49А, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганські дії відносно майна ОСОБА_5 .

Так, 29 грудня 2014 року приблизно о 03 годині ОСОБА_4 , перебуваючи біля гуртожитку КНЕУ ім. В. Гетьмана за адресою м.Київ, вул.Дегтярівська, 49А, помітив припарковані автомобілі марки «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_1 , «ВАЗ-2103» державний номерний знак НОМЕР_2 та «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_3 , які належать потерпілому ОСОБА_5 .

Помітивши вказані автомобілі, ОСОБА_4 , діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, підійшов до автомобіля «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_3 та використовуючи відшукане поруч каміння, почав бити вікна вказаного автомобіля, а саме розбив чотири скла дверей автомобіля, лобове та заднє скло.

Після чого, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_4 підійшов до автомобілів «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_1 , «ВАЗ-2103» державний номерний знак НОМЕР_2 та з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, використовуючи відшукане поруч каміння, почав бити вікна вказаних автомобілів, а саме: розбив вісім стекол дверей автомобілів, два лобових скла та два задніх скла вказаних автомобілів.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому матеріального збитку.

Дії ОСОБА_4 згідно обвинувачення, кваліфіковані як умисні дії, які виразились в грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю (хуліганство), як кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.296 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував, що 29 грудня 2014 року приблизно о 03 годин біля гуртожитку КНЕУ ім. В. Гетьмана за адресою м.Київ, вул.Дегтярівська, 49А він умисно пошкодив, розбивши скло, у декількох припаркованих автомобілів марки «ВАЗ», державні номерні знаки яких він не може назвати точно. Вказав, що на даний час він по домовленості відшкодував завдану матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 в розмірі 12 000 грн. З приводу мотиву вчинення таких дій пояснив, в цей час він проходив повз групу чоловіків біля гуртожитку, які, як він на той момент вважав, напередодні образили його знайому дівчину. Вважав, що всі вказані автомобілі ВАЗ належать тому, хто образив його знайому

дівчину, у зв*язку з чим взяв з підлоги каміння та почав бити скло вказаних автомобілів, бажаючи помститися за образу дівчини. З потерпілим ОСОБА_5 він ніколи на той момент не зустрічався, у них не було жодних стосунків, на момент події він не знав, що пошкоджені автомобілі належать саме ОСОБА_5 .

В обґрунтування обвинувачення прокурором в суді наведено протокол огляду місця події від 29.12.2014 з додатками тототаблицею. Згідно протоколу проведено огляд місцевості на тротуарі проїжджої частини в АДРЕСА_2 , на якій стоїть автомобіль ВАЗ 2101 держномер НОМЕР_4 , який має пошкодження у вигляді розбитого скла всіх дверей, переднього та заднього скла, пошкодження кузова автомобіля на дверцятах та капоті. Навколо автомобіля та в салоні розкидані частки скла. На відстані 15 від входу до будівлі оглянуто автомобіль ВАЗ 2103 білого кольору та автомобіль ВАЗ 21 червоного кольору, номерний знак НОМЕР_5 . ВАЗ 2103 мав пошкодження у вигляді розбитого переднього та заднього скла, пошкодження склад дверцят. Частки скла розсипані як в салоні, так і навколо автомобіля . Під час огляду автомобіля ВАЗ 21 державний номер НОМЕР_6 виявлено пошкодження у вигляді розбитого скла дверей , скло розсипано як в салоні, так і навколо автомобіля.

Відповідно до розписки від 12.01.2015 року ОСОБА_6 отримав грошову компенсацію за пошкодження автомобілів ВАЗ 90273 КХ, 1864ЧК, 4260 КН від ОСОБА_4 в розмірі 12 000 грн., матеріальних, моральних претензій не має.

Як убачається з наданих прокурором свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, автомобіль НОМЕР_7 вишневого кольору зареєстрований за власником ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва № НОМЕР_8 КІС від 19.06.1996. Автомобіль ВАЗ 2103 бежевого кольору державний номер НОМЕР_9 зареєстрований за власником ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва НОМЕР_10 від 02.11.1991.

Заява про злочин подана потерпілим ОСОБА_5 29.12.2014, про що складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.12.2014.
Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 29.12.2014 за заявою ОСОБА_5 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст. 296 КК України під № 0014667.
Постановою слідчого СВ 3-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 29.12.2014 ОСОБА_5 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0014667.
Прокурором також надано товарний чек від 21.01.2015 №71, виданий ПП ОСОБА_9 про придбання товарів лобове скло 2 шт. на суму 900 грн., лобове скло 1 шт. на суму 450 грн., скло дверне 12 шт на суму 3 000 грн., заднє скло 3 шт. на суму 350 грн., а всього на загальну суму 5400 грн.
При цьому, відповідно до ч.2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Згідно ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», при розгляді кримінальних справ про хуліганство необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Аналіз диспозиції ст. 296 КК України дає підставу для висновків, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні над безпорадними людьми тощо. Тобто хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями Особливої частини КК або Кодексу України про адміністративні правопорушення. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення.

Кримінально караним є грубе порушення громадського порядку. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів тощо. Таким чином, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних, тривалих зусиль.

Разом з тим, як обвинувальний акт так і докази, досліджені безпосередньо в суді, не містять достатніх даних на підтвердження того, що дії ОСОБА_4 були поєднані з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку та при цьому супроводжувалися особливою зухвалістю. Тобто прокурором в суді не доведено, що в діях підсудного є об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Крім того, із суб`єктивної сторони хуліганство характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Проте прокурором в суді не доведено спрямованість умислу ОСОБА_4 саме на вчинення хуліганських дій, а також наявності в його діях мотиву явної неповаги до суспільства, тоді як з`ясування таких обставин має істотне значення для правильної кваліфікації дій підсудних за ст. 296 КК України чи за відповідними статтями КК України, а можливо і за Кодексом України про адміністративні правопорушення.

З об*єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок . Такими закон визнає лише ті дії, які спричинили істотну шкоду особистим інтересам і відзначалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

Згідно пред*явленого обвинувачення, хуліганські дії обвинуваченого пов*язуються із завданням майнової шкоди потерпілому ОСОБА_5 . Одночасно ОСОБА_4 інкримінується завдання шкоди умисними хуліганськими діями потерпілому ОСОБА_5 . При цьому прокурором в суді не доведено розмір завданої шкоди, яка взагалі не визначена в самому обвинуваченні всупереч вимогам п.3 ч.1 ст.91 КПК України, відповідно до якої у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Аналізуючи пред`явлене досудовим слідством обвинувачення суд приходить до висновку, що воно не доведене, обставини, які підлягають обов*язковому доказуванню у відповідності до ст. 91 КПК України не доведені, обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Такого висновку суд дійшов виходячи з показань обвинуваченого, який обставини умисного пошкодження майна автомобілів фактично підтвердив. Проте мету - грубо порушити такими умисними діями громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства - прокурором в суді не доведено. При твердженні в обвинувальному акті про хуліганські дії ОСОБА_4 з мотивів явної неповаги до суспільства, які супроводжувалися особливою зухвалістю, одночасно в обвинувальному акті не викладені обставини, в чому саме полягала неповага до суспільства з боку обвинуваченого та особлива зухвалість в його діях.

Навпаки, обвинувачений ОСОБА_4 послідовно пояснив в суді, що пошкоджуючи автомобілі, з приводу справжнього власника чи володільця яких він на момент діяння помилявся, він діяв з метою помститися за образу своєї знайомої дівчини, яку, як він вважав на момент події, образив саме власник пошкоджених автомобілів.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 з приводу мети та мотиву діяння не спростовані прокурором в суді.

Незважаючи на показанням ОСОБА_4 про пошкодження ним умисно декількох автомобілів біля будинку № 49А по вул. Дегтярівський в м. Києві, суд враховує, що достовірно номери пошкоджених автомобілів обвинувачений назвати не може. Такі показання ОСОБА_4 не можуть бути покладені в основу вини у вчиненні ч.1 ст. 296 КК України та не можуть слугувати підтвердженням пошкодження діями ОСОБА_4 наведеного в обвинуваченні конкретного переліку автомобілів, оскільки зазначений в обвинувальному акті повний перелік пошкоджених автомобілів «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_1 , «ВАЗ-2103» державний номерний знак НОМЕР_2 та «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_3 не знаходить підтвердження в інших наданих прокурором доказах, зокрема в протоколі огляду місця події від 29.12.2014 з додатками, в якому зафіксовано виявлене пошкодження інших транспортних засобів з іншими індивідуальними ознаками - номерними знаками: а саме: ВАЗ 2103 білого кольору без зазначення державного номерного знаку, автомобіль ВАЗ 21 номерний знак НОМЕР_7 .

При цьому даних про наявність пошкодження та характер пошкодження автомобіля ВАЗ 2103 державний номерний знак НОМЕР_9 з протоколу огляду місця події не убачається, в протоколі не зазначені. Також відомості про пошкодження вказаного автомобіля не знаходять відображення також в інших наведених стороною обвинувачення доказах, наданих документах.

Таким чином, протокол огляду місця події від 29.12.2014 року, в якому зафіксовані пошкоджені автомобілів, є неналежним доказом, оскільки не слугує підтвердженням пошкодження конкретного майна в зазначеному в обвинувальному акті обсязі, що інкримінується ОСОБА_4 .

Також прокурором в суді не доведено обставини, що пошкоджені автомобілі належать саме потерпілому ОСОБА_5 . Таких висновків суд дійшов виходячи з того, що надане на підтвердження належності потерпілому транспортних засобів свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_11 від 19.06.1996 автомобіля НОМЕР_7 вишневого кольору, де власником зазначений ОСОБА_7 , є неналежним доказом, оскільки не підтверджує обставини та не відноситься до висунутого обвинувачення, де викладені обставини щодо пошкодження автомобілів з іншими номерними знаками.

Свідоцтво НОМЕР_10 від 02.11.1991 на автомобіль ВАЗ 2103 бежевого кольору державний номер НОМЕР_9 , зареєстрований за власником ОСОБА_8 , суд також не може прийняти до уваги, оскільки прокурором не доведено законність отримання такого доказу у встановленому КПК України порядку і крім того, дане свідоцтво не підтверджує належність автомобіля саме потерпілому ОСОБА_5 , не доводить перебування у власності чи володінні у потерпілого транспортного засобу на відповідній правовій підставі.

При цьому судом вживалися заходи для перевірки обставин обвинувачення за участю потерпілого ОСОБА_5 , який викликався в судовий розгляд неодноразово, проте в судовий розгляд не з*явився, повістки за вказаною в обвинувальному акті адресою він не отримує, заяви будь якого змісту суду не направляв. Вжитими заходами в порядку ст. 333 КПК України, направленими на судове доручення провести слідчі, розшукові дії для встановлення місця знаходження, проживання потерпілого ОСОБА_5 , забезпечення участі потерпілого в судовому розгляді не вдалося можливим, оскільки вжитими заходами місцезнаходження, місце проживання ОСОБА_5 громадянина Азербайджана, не встановлено, участь в суді не забезпечена.

Інших клопотань прокурор щодо участі потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні не заявляв, при цьому суд керується під час розгляду кримінального провадження принципом змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суду під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано жодних даних на підтвердження правомірного володіння ОСОБА_5 автомобілями, зазначеними в обвинуваченні: «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_1 , «ВАЗ-2103» державний номерний знак НОМЕР_2 та «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до ст.242 КПК або слідчий або прокурор зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.

Статтею 332 КПК України встановлено, що під час судового розгляду за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 КПК України, суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи. За своєю ініціативою суд має право лише у випадках, передбачених ч.2 ст. 332 КПК України, доручити проведення експертизи.

Разом з тим, в ході судового розгляду, ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту відповідного клопотання про призначення товарознавчої експертизи до суду не заявлялося. З огляду на те, що суд за власною ініціативою не наділений повноваженнями з урахуванням загальних засад кримінального провадження диспозитивності, регламентовану ст.26 КПК України, призначати експертизу у даному випадку.

Надана копія розписки ОСОБА_5 про те, що 12.01.2015 року він отримав грошову компенсацію за пошкодження автомобілів ВАЗ 902-73 КХ, 1864 ЧК, А. НОМЕР_12 від ОСОБА_4 в розмірі 12 000 грн. не містить даних про потерпілого як володільця майна та не може бути підтвердженням розміру шкоди.

Вказану копію розписки також не можна покласти в основу встановлення розміру завданої шкоди, яка не визначена та не окреслена межами обвинувачення, оскільки жодних об`єктивних даних щодо розміру шкоди суду не надано, тобто доводи обвинувачення ґрунтуються на припущеннях, що потерпілому завдана майнова шкода, що впливає на оцінку обставин наявності складу злочину, інкримінованого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 296 КК України.

Наданий прокурором товарний чек № 71 від 21.01.2015 про придбання товарів на суму 5400 грн. у фізичної особи підприємця ОСОБА_9 не є допустимим доказом, оскільки прокурором в порушення вимог ст.92 КПК України не виконано обов*язок доказування належності та допустимості вказаного документу, стосовно якого не доведено джерело походження товарного чеку в даному кримінальному провадженні, відсутні відомості про особу, що здійснила придбання вказаних товарів, інші фактичні дані, які б підтверджували належність наведеного доказу до обставин вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 за ч.1 ст. 296 КК України.

Інші фактичні дані в наданих прокурором документах - протоколі прийняття заяви про злочин від потерпілого ОСОБА_5 , витягу з Єдиного реєстру кримінальних правопорушень № 0014667 від 29.12.2014, постанові про залучення до провадження потерпілого від 29.12.2014, також не містять фактичних даних про обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину хуліганства, не є належними та допустимими доказами, достатніми для обґрунтування наявності складу злочину.

Таким чином, також з урахуванням недоведеності тих обставин, що потерпілому ОСОБА_5 належить зазначене в обвинуваченні пошкоджене майно і прокурором в суді не доведено, що потерпіла особа є власником чи володільцем майна, не визначений межами обвинувачення та не доведений розмір шкоди, яка завдана згідно обставин обвинувачення, потерпілому ОСОБА_5 , - суд не може встановити ступінь порушення прав потерпілого, важливості таких прав та інтересів для потерпілого ОСОБА_5 , істотності завданої шкоди потерпілому, у зв*язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність такої обов*язкової ознаки хуліганства як грубе порушення громадського порядку.

Суд також звертає увагу, що при викладенні обставин завдання діями обвинуваченого шкоди майну ОСОБА_5 , в обвинувачення виходить з обставин вчинення хуліганських дій відносно майна ОСОБА_5 , проте в обвинувальному акті не зазначено, якої саме шкоди та які саме пошкодження завдані кожному з окремих транспортних засобів. Натомість в цій частині обвинувачення зводиться до загальних вказівок про пошкодження загальної невизначеної кількості стекол у сукупної кількості автомобілів.

Щодо обґрунтованості обвинувачення в цій частині висновки суду ґрунтуються на тому, що пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 58 рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії»; п. 34 рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (п. 47 рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини»). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 47 рішення у справі «Даллос проти Угорщини»).

Таким чином, враховуючи, що мотив, мета вчинення дій, характер, розмір та суттєвість завданої матеріальної шкоди, особа потерпілого мають суттєве значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення хуліганства, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 296 КК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Отже, з урахування викладеного, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст. 296 КК України не знайшло свого підтвердження в суді, у зв`язку з чим необхідно виправдати ОСОБА_4 з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Доводи прокурора про доведеність вини підсудного у інкримінованому йому злочині із обґрунтуванням зазначеними вище доказами свідчать про таку їх оцінку, що не ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв*язку, не відповідає вимогам ст. 94 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

ОСОБА_4 виправдати у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1