АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/227/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11КП/790/476/16 Доповідач апеляц.інстанції ОСОБА_2 Категорія: ст.186 ч.2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

адвокатів - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 643/227/15-к по обвинуваченню ОСОБА_9 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.186 ч.2 КК України
за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2015 року
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Московського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, що не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 13.11.2014 року за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення. Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2014 року у виді шести місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 12.12.2014 року. Зараховано до покарання строк тримання під вартою з 12.12.2014 року. Запобіжний захід залишено тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі. Вирішено долю речових доказів.

З цим судовим рішенням не погодилися захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які подали апеляційні скарги і просять скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд провадження в суді першої інстанції, посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, адвокатів, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Оскаржуваним вироком суду було встановлено, що 12 грудня 2014 року близько о 14-30 год. ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: Харків вул. Гв. Широнінців 83/26 у приміщенні торгівельного павільйону, діючи з умислом на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, і переслідуючи мету наживи, із корисливих мотивів, повторно, скориставшись тим, що в приміщенні павільйону відсутні сторонні особи, підійшов до реалізатора ОСОБА_10 , яка в цей час перебувала за торгівельним прилавком, застосувавши значну фізичну силу, притиснув останню до стіни торгівельним прилавком, чим завдав їй фізичного болю, та відкрито викрав гроші в сумі 420 грн., які ОСОБА_10 виклала на його вимогу на стіл, власником яких є фізична особа - підприємець ОСОБА_11 , після чого, ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріального збитку на суму 420грн.

Вина обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, визнаних судом встановленими, було підтверджено сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений, не визнаючи своєї вини, підтвердив, що з потерпілою ОСОБА_10 він не знайомий, але він 12.12.2014 року був затриманий співробітниками охорони неподалік від її торгівельного павільйону, і потерпіла вказала на нього, як на особу, що її пограбувала, а в нього особисто були вилучені 420 гривень.

Потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 12.12.2014 року саме ОСОБА_9 , раніше їй незнайомий, зайшов у приміщення торгівельного павільйону, де вона працювала реалізатором, притиснув її до стіни столом, чим завдав фізичного болю, та висловив вимогу передати йому грошові кошти, які знаходились в касі, і вона віддала йому всю наявну в касі суму, а саме 420 грн., після чого ОСОБА_9 вибіг із павільйону.

Потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що в грудні 2014 він, як фізична особа підприємець, орендував приміщення торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_2 , у якому реалізатором працювала ОСОБА_10 . 12.12.2014 року ОСОБА_10 йому зателефонувала та повідомила, що павільйон пограбували та викрали гроші в розмірі 420 грн. Матеріальних претензій не має, оскільки грошові кошти йому повернуті під час досудового розслідування.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснили, що вони працюють охоронниками, 12.12.2014 року надійшов виклик з магазину «Налівайка», реалізатор сусіднього торгівельного павільйону повідомила про скоєння грабіжу. За її описом одягу нападника вони наздогнали обвинуваченого та запропонували повернутися до магазину, після чого викликали наряд міліції.

Свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , підтвердили, що за їх участю, як понятих, у ОСОБА_9 були вилучені гроші.

Згідно протоколу огляду місця події від 12.12.2014 року, під час проведення цієї дії у ОСОБА_9 вилучено гроші 420 грн.

Свідок ОСОБА_17 підтвердила, що вона, як слідчий СВ Московського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській, склала зазначений протокол, в якому зафіксувала вилучення вказаної грошової суми.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.12.2014 року ОСОБА_10 вказала на ОСОБА_9 , як на особу, яка 12.12.2015 року відкрито викрала гроші 420 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину й правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинений повторно.

Суд також обґрунтовано визнав доводи обвинуваченого щодо його невинуватості у вчинені злочину, як такі, що спростовані сукупністю доказів і обумовлені намаганням уникнути відповідальності за скоєне.

Потерпіла ОСОБА_10 наполягала на своїх твердженнях, які, за сумою викраденого, підтверджені фактом вилучення в обвинуваченого саме такої грошової суми. Підстав піддати сумніву її показання немає.

Суд першої інстанції також обґрунтовано не врахував показання свідка ОСОБА_18 як такі, що спростовують обвинувачення.

Колегія суддів не погоджується з посиланнями захисту на неконкретність обвинувачення й на не встановлення потерпілої особи. Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів беззаперечно встановлено, що гроші належали потерпілому ОСОБА_12 , а викрадені вони безпосередньо у ОСОБА_10 , які при цьому завдано фізичного болю. Таким чином, у справі обґрунтовано визнано потерпілими двох осіб. Обвинувачення є конкретним, містить опис об`єктивної сторони злочину із зазначенням, часу й місця злочину, приведенням конкретних дій обвинуваченого на досягнення злочинного результату.

Обираючи вид та міру покарання, суд першої інстанції достатньою мірою врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу обвинуваченого та правильно вважав, що виправлення обвинуваченого є неможливим без ізоляції від суспільства. Оскільки обвинувачений скоїв новий злочин протягом місяця після проголошення попереднього вироку за замах на аналогічний злочин, суд правильно застосував вимоги ст. 71 КК України і призначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і підстав для його скасування або зміни не вбачає.

Судом першої інстанції зараховано у строк покарання перебування обвинуваченого у попередньому ув`язненні з 12.12.2014 р. по день набрання вироком законної сили, але відповідно до ч.5 ст.72 КК України вважає за необхідне уточнити вирок в цій частині з урахуванням нової редакції закону й зарахувати час попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Згідно вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому в строк відбутого покарання час перебування під вартою з 12 грудня 2014 року по 17 березня 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21