справа № 462/7698/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0002929 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луковець - Вишнівський, Рогатинський район, Івано-Франківська область, українця, громадянина України, неодруженого, інваліда 1 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 186 КК України, суд, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що він 21.10.2015 скоїв закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 186 КК України, при наступних обставинах. 21.10.2015 близько 11.30 год. ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи в залі очікувань пасажирів на Головному залізничному вокзалі м. Львова, що на пл. Двірцевій в м. Львові, шляхом ривка, відкрито викрав у ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Самсунг», вартість якого 400 грн., однак не довів свого злочинного умислу до кінця із причин, які не залежали від його волі, так як у вчиненому був викритий та затриманий працівниками міліції.
Дане обвинувачення підтримано прокурором в суді, який вважає, що кваліфікація дій підсудного за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 186 КК України є правильною, а вчинення кримінального правопорушення доведеним зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду доказами, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_5 , протоколом прийняття його заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом огляду місця події від 21.10.2015 року, постановою про визнання речових доказів та передачі їх на зберігання.

З огляду на загальні засади кримінального провадження, що передбачені ст. 7-29 КПК України судом були досліджені докази, запропоновані при взаємній згоді сторін обвинувачення, захисту і потерпілим, що були запропоновані прокурором.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що є інвалідом першої групи, у зв`язку з обмороженням та ампутацією обох ніг. Ще за декілька місяців до подій, що відбувались, потерпілий вкрав його телефон. Впізнавши його, 21 жовтня 2015 року, він попросив у ОСОБА_5 його телефон, пояснивши, що треба подзвонити. Останній добровільного його віддав. Подзвонивши з того телефона, обвинувачений сказав потерпілому, що поверне його тільки, після того, як той поверне його телефон, що був ним раніше викрадений. Він зовсім не збирався присвоювати телефон потерпілого, а мав бажання, щоб той повернув вкрадене. Якщо б ОСОБА_5 не знайшов його, то він би повернув його телефон. Потерпілий став погрожувати викликати міліцію, на що обвинувачений погодився та присів на лавку, став їх чекати.

Покази ОСОБА_6 , на думку суду, є послідовними, логічними, не протирічать дослідженим по справі доказам, в тому числі і показанням потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що ситуація в обвинувальному акті викладена невірно. 21 жовтня 2015 року, він був на залізничному вокзалі, поруч з касами. Телефон у нього висів на шиї на тесьмі. Обвинувачений попросив його подзвонити. Він, знявши телефон з шиї, передав його ОСОБА_6 , котрий комусь дзвонив. Потім останній, ніби то на жарт, не став його повертати. ОСОБА_5 став погрожувати йому викликом міліції, на що ОСОБА_6 не заперечував. Потерпілий попросив касира викликати співробітників міліції, які прибули приблизно через десять хвилин. Весь цей час він був поруч з ОСОБА_6 , який присів на лавку біля каси. Останній не намагався втекти. ОСОБА_5 не мав бажання писати заяву про злочин, але зі спілкування з правоохоронцями, зрозумів, що по іншому не зможе повернути свій телефон. Він особисто підписував заяву про кримінальне правопорушення, після чого телефон йому повернули. Потім ОСОБА_5 хотів би забрати заяву, але він був довгий час у від`їзді. Телефон, що повернув йому слідчий, він загубив.

З огляду на принцип безпосередності дослідження показань, речей та документів (ст. 23 КПК України) суд відкидає всі докази, на підставі яких сторона обвинувачення доводить підставність кваліфікації дій ОСОБА_6 .
Так, фактично, показаннями потерпілого даними в суді, виключається можливість ґрунтування позиції обвинувачення на такому доказі, як протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (кримінальне провадження, а.с. 6-8), бо хоча потерпілий підтвердив автентичність в ньому своїх підписів, заперечив проти правдивості викладених в ньому відомостей.

Протокол огляду місця події від 21.10.2015 року (кримінальне провадження, а.с. 12-13) підтверджує, що мобільний телефон марки «Самсунг», був у ОСОБА_6 . Вказаний факт не заперечувався ні обвинуваченим, ні потерпілим. З огляду на вищеозначений принцип кримінального провадження (ст. 23 КПК України), очевидну невідповідність суті документа, відсутність в досліджуваних доказах по справі показань понятих, фактичне протиріччя з показами, як обвинуваченого, так і потерпілого, відсутність для того інших доказів, суд не приймає до уваги зазначене, у вказаному протоколі, нібито пояснень ОСОБА_6 , про те що вказаний телефон був зірваний у невідомої особи з шиї.
Постановою про визнання речових доказів та передачі їх на зберігання (кримінальне провадження, а.с.16) речовим доказом визнаний мобільний телефон марки «Samsung GT Е1202» іmei НОМЕР_1 та переданий на зберігання потерпілому, але суд був позбавлений можливості дослідити вказаний речовий доказ, з огляду на його фізичну відсутність. Крім того, відповідно до Протокол огляду місця події від 21.10.2015 року (кримінальне провадження, а.с. 12-13) у ОСОБА_6 був вилучений що мобільний телефон марки «Самсунг» Gt-E1202, іmei НОМЕР_2 , іmei2: НОМЕР_3 з двома сімкартками. З огляду на вищеозначене та очевидні незбігання в написанні марки телефона, кількості цифр в іmei коді, кількості іmei кодів, та наявності або відсутності сім карток, виключать можливість використання такого доказу, як належного по вказаній справі.
З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Його суб`єктивна сторона характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. Предметом вказаного кримінального правопорушення є чуже майно.

З огляду на вимоги ст. 84-86 КПК України, не знайшли свого підтвердження, при судовому розгляді, об`єктивна сторона грабежу, а самевідкритого викрадення майна, шляхом ривка та недоведеність злочинного умислу до кінця з причин затримання. Не відповідає обставинам справи і суб`єктивна сторона зазначеного злочину. Недоведений прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном та корисливий мотив. Загублений предмет злочину, вартість його не визначена. Поза увагою обвинувачення залишилось і доведення наявності шкоди, що є обов`язковою умовою для відмежування злочину від малозначного правопорушення (ст.11 КК України).
Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:
1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;
2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;
3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;
Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінивши зібрані досудовим розслідуванням докази в їх сукупності, проаналізувавши всі перевірені під час судового провадження обставини та факти, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження стосовно їх допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що події викладені в обвинувальному акті, мали місце, але не доведено, що вчинено саме те кримінальне правопорушення (ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 186 КК України), в якому обвинувачується ОСОБА_6 та що в його діянні є склад саме цього кримінального правопорушення(ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 186 КК України).

Керуючись ст. 368-373 КПК України, суд,
з а с у д и в:
ОСОБА_6 по пред`явленому йому обвинуваченню визнати невинуватим і виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, що пердбачений ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 186 КК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30-ти діб з моменту його проголошення.

Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1