АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«07» червня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000287 від 22.12.2015 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм, розлученого, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2016 року, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 місяці.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок районного суду, мотивуючи свої вимоги тим, що висновки суду є упередженими та не підтверджені доказами, оскільки в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Вважає, що суд безпідставно не застосував до нього вимоги ст.ст. 69, 75 КК України.
На апеляційну скаргу обвинуваченого від прокурора ОСОБА_9 та від потерпілої ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких вони просять вирок районного суду залишити без змін, як законний та обґрунтований.
КП№11-кп/794/204/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія:ч.1 ст.296КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 17 грудня 2015 року близько 18 години, знаходячись в приміщенні спортивного залу Путильської ЗОШ І-ІІІ ст., безпричинно грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, під час якого порушив особистий спокій ОСОБА_8 , та нормальне проведення тренування з волейболу за участю учнів Путильської ЗОШ І-ІІІ ст., в ході словесної нецензурної суперечки наніс декілька ударів правою рукою по обличчі та по плечах своїй колишній дружині ОСОБА_8 . Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_6 було перервано тренування з волейболу.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на доводи в ній зазначені, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного, міркування прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілу, яка підтримала позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного.
Переглядаючи вирок районного суду в межах апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, тобто у вчиненні хуліганства, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що дійсно штовхнув ОСОБА_8 , однак нецензурно не виражався і тренування не переривав.
Не зважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 його винуватість підтверджується показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального правопорушення.
Так, потерпіла ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, в суді першої інстанції та апеляційної інстанції показала, що 17.12.2015 року о 18 годині під час того, як вона проводила тренування з волейболу з учнями Путильської гімназії 7-11 класів, в приміщення спортзалу зайшов її колишній чоловік ОСОБА_6 . Коли вона підійшла до нього запитати чому він прийшов, обвинувачений запитав її де їх син і сказав, що прийшов з ним побачитись, на що вона відповіла, що син вдома робить домашнє завдання і не може прийти й пішла проводити тренування. Через декілька хвилин ОСОБА_11 підійшов до столу та взяв її телефон, на що вона підійшла до нього і сказала віддати телефон та намагалась його забрати, однак обвинувачений телефон не віддав, а відштовхнув її від себе. Вона знову намагалась забрати свій телефон, проте ОСОБА_11 телефон не віддав і в ході конфлікту вдарив її два рази рукою, а саме долонею по обличчі з лівої сторони та по спині, і з її телефоном вибіг із спортивного залу. Діти, які були на тренуванні сильно перелякались, тому не
змогли продовжити тренування.
Показання потерпілої повністю узгоджуються із показаннями неповнолітніх свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , які в суді першої інстанції показали, що 17.12.2015року близько 18 години під час тренування з волейболу в приміщенні Путильської ЗОШ в спортзал зайшов ОСОБА_6 , який підійшов до столу, на якому знаходився телефон вчительки фізкультури ОСОБА_8 , й взяв даний телефон у руки й почав щось у ньому дивитись. Побачивши це ОСОБА_8 зробила йому зауваження, щоб він негайно повернув телефон, однак обвинувачений не реагував, а почав відштовхувати її руками. В ході конфлікту ОСОБА_6 виражався нецензурно на адресу вчительки й наніс останній удар по обличчі з лівої сторони та по спині зверху, після чого вийшов із приміщення спортзалу. Повернувшись через декілька хвилин ОСОБА_6 повернув мобільний телефон та покинув приміщення. Вказали, що вони перелякались як за вчительку так і за себе з зв`язку з чим припинили тренування з волейболу.
Підстав сумніватись у показаннях неповнолітніх свідків у колегії суддів немає, оскільки неповнолітнім свідкам, що не досягли 16-річного віку було роз`яснено обов`язок про необхідність давати правдиві показання, а інших було попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України, вони надавали показання в присутності законних представників та психолога, їх показання були чіткими, послідовними та такими, що повністю узгоджуються між собою та з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме з протоколом проведення слідчого експерименту та таблицею ілюстрацій від 20.0.12016 року, в якому відображено шляхом відтворення дій, обстановки, обставин події, що мала місце 17.12.2015 року о 18 годині.
Оскільки вказані показання свідків та письмові докази є належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні, то, на думку колегії суддів, були вірно покладені судом в основу обвинувального вироку.
Доводи обвинуваченого про те, що усі письмові показання дітей є ідентичними, безпідставні, оскільки відповідно до ч.1,2 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Що стосується доводів апелянта щодо неправильної кваліфікації його дій, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до диспозиції ч.1 ст.296 КК України хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Постановою Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22.12.2006, передбачено, що дії, які супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Однак, якщо
зазначені дії були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, такі дії кваліфікують як хуліганство.
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Як було встановлено районним судом та перевірено в апеляційній інстанції, грубе порушення громадського порядку полягало в тому, що протиправні дії вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 відбувалися у громадському місці, під час офіційно запланованих заходів відповідно до графіку роботи Путильської ДЮСШ із тренування учнів Путильської гімназії з волейболу, в присутності неповнолітніх осіб, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 .
На думку колегії суддів особлива зухвалість кримінального правопорушення полягала в тому, що протиправні дії супроводжувалися зривом масового заходу, в присутності неповнолітніх свідків, які у суді першої інстанції показали, що перелякались як за вчительку так і за себе з зв`язку з чим припинили тренування з волейболу.
У зв`язку з тим, що дії обвинуваченого хоча і були викликані особистими неприязними стосунками до потерпілої, однак супроводжувалися грубим порушенням громадського порядку і особливою зухвалістю, яка полягала у зриві масового заходу, то його дії кваліфіковано правильно за ч.1 ст. 296 КК України і підстав для скасування вироку в цій частині немає.
Разом з тим, обґрунтованими є доводи апелянта щодо суворості призначеного йому покарання.
Як вбачається із вироку районного суду, що при обранні ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме те, що обвинувачений сприяв розкриттю злочину, не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, за місцем проживання характеризується позитивно, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів вважає, що при обранні міри покарання суд першої інстанції недостатньо врахував особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 частково визнав свою вину, за місцем реєстрації та фактичного проживання характеризується з позитивної сторони (т.1 а.с.41,42), є особою раніше не судимою, активно сприяв розкриттю злочину, працює водієм у ФО-підприємця ОСОБА_23 .
Вказані обставини, у відповідності до ч. 2 ст.66 КК України, колегія суддів визнає такими, що пом`якшують покарання.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 296 КК України, у виді штрафу.
Зважаючи на вказані пом`якшуючі обставини, які, на думку колегії суддів, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, з урахуванням особи винного, колегія суддів вважає, що на підставі ч.1 ст. 69 КК України обвинуваченому слід пом`якшити призначене йому покарання.
На думку колегії суддів, для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, необхідним і достатнім буде покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України, яке за своїм видом та розміром відповідає вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід задовольнити частково, а вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Путильського районного суду Чернівецької області від «08» квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, в частині призначеного покарання, змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання за ч.1 ст.296 КК України, визначивши його із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3