печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала клопотання - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002257 від 02.09.2016 року.
В обґрунтування клопотання, зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2016 року було задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002257 та накладено арешт на тимчасово вилучене 09.09.2016 року під час обшуку у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, у вигляді: монету жовтого кольору з написом «90 років»; - почесний знак « ОСОБА_5 »; - почесний знак «Архангел Михаїл»; - монета стального кольору з написом «Нікітський ботанічний сад»; - ланцюжок стального кольору з кулоном у вигляді мішочка; - ланцюжок стального кольору з темними вставками у вигляді метелика; - дві монети жовтого кольору з написом «NORTH DAKOTA»; - монета стального кольору номіналом 20 гривень; - монета стального кольору з написом «Нікітський ботанічний сад»; - годинник жовтого кольору з написом «OMAX»; - монета стального кольору номіналом 20 гривень; - монета стального кольору з написом «Уear of the tiger»; - монета стального кольору номіналом 2 гривні; - монета стального кольору номіналом 2 гривні; - монета сріблястого кольору номіналом 2 злотих; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору з написом «Тисячоліття хрещення»; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору номіналом 1 долар; - монета стального кольору з написом «Національний авіаційний університет»; - монета жовто-стального кольору номіналом 20 гривень, із забороною їх використання та розпорядження. Зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, а існування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження порушує права та законні інтереси ОСОБА_4 , як законного власника вказаного майна. Також наголошує на тому, що ОСОБА_4 не перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого чи будь-якого іншого учасника кримінального провадження. Звертає увагу, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що арештоване майно придбане за кошти одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з чого вбачається, що вони не є предметом кримінального правопорушення. Вказує, що, всупереч вимогам КПК України майно, на яке накладено арешт, відсутнє серед переліку відшукуваного майна, згідно з ухвалою суду про надання дозволу на обшук, а розгляд клопотання здійснювався за відсутності власника майна, на яке накладався арешт. Вважає, з огляду на ст. 170 КПК України, що арешт на майно ОСОБА_4 було накладено необґрунтовано, а вжитий захід забезпечення кримінального провадження перешкоджає реалізації права власності особи. За таких обставин просить скасувати арешт на вказане майно.
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 , клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити.
Слідчий, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Слідчим не було надано заперечень на клопотання про скасування арешту майна, які б спростовували доводи адвоката ОСОБА_3 .
Слідчий суддя, враховуючи думку особи, яка подала клопотання - адвоката ОСОБА_3 , на підставі ст. 174 КПК України, визнав можливим проводити розгляд клопотання за відсутності слідчого, на підставі наявних даних, які вважає достатніми для правильного вирішення клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 757/44311/16-к, на підставі яких було накладено арешт, дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
В судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002257 від 02.09.2016 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у серпні 2016 заступник голови Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_6 , перебуваючи на робочому місці, розташованому за адресою площа Лесі Українки, 1, викликав до свого робочого кабінету виконувача обов`язків директора Департаменту АПК Київської облдержадміністрації ОСОБА_8 , яка являється його підлеглою та пред`явив їй розпорядження голови Київської ОДА про покладення обов`язків директора вказаного Департаменту на іншу особу та запропонував останній написати заяву на відпустку та одночасно заяву на звільнення з займаної посади.
При цьому ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_6 написала зазначені заяви та запитала у останнього щодо можливості звільнення її з займаної посади у зв`язку із переведенням на інше місце роботи. На її прохання останній повідомив, що питання щодо звільнення її з роботи у зв`язку з переведенням може бути вирішено лише за умови надання йому неправомірної вигоди, яку він визначив в сумі 200 000 грн.
Заступником голови Київської ОДА ОСОБА_6 з метою прикриття своєї протиправної діяльності, а також створення умов для унеможливлення його викриття як одержувача неправомірної вигоди, розроблено план отримання неправомірної вигоди, згідно якого грошові кошти ОСОБА_8 повинні бути передані ОСОБА_7 . ОСОБА_7 обіймає посаду начальника управління лікувально-профілактичної допомоги Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, який відповідно до розподілу обов`язків між керівництвом Київської ОДА підпорядковується ОСОБА_6 . У вересні 2016 року заступник голови Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_6 з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , згідно якої останній повинен був одержати від заявниці обумовлену суму неправомірної вигоди в загальній сумі 200 000 грн., яку у останньої вимагав ОСОБА_6 з використанням наданої йому влади та службового становища.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у одержанні за попередньою змовою із службовою особою яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2016 року надано дозвіл про проведення обшуку у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2016 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене 09.09.2016 року під час обшуку, за адресою АДРЕСА_1 , майна, а саме: монету жовтого кольору з написом «90 років»; - почесний знак « ОСОБА_5 »; - почесний знак «Архангел Михаїл»; - монета стального кольору з написом «Нікітський ботанічний сад»; - ланцюжок стального кольору з кулоном у вигляді мішочка; - ланцюжок стального кольору з темними вставками у вигляді метелика; - дві монети жовтого кольору з написом «NORTH DAKOTA»; - монета стального кольору номіналом 20 гривень; - монета стального кольору з написом «Нікітський ботанічний сад»; - годинник жовтого кольору з написом «OMAX»; - монета стального кольору номіналом 20 гривень; - монета стального кольору з написом «Уear of the tiger»; - монета стального кольору номіналом 2 гривні; - монета стального кольору номіналом 2 гривні; - монета сріблястого кольору номіналом 2 злотих; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору з написом «Тисячоліття хрещення»; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору номіналом 1 долар; - монета стального кольору з написом «Національний авіаційний університет»; - монета жовто-стального кольору номіналом 20 гривень, з забороною їх використання та розпорядження.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
При судовому розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження (ст. ст. 171, 173 КПК України).
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 12.09.2016 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя, з огляду на надані дані, погодився з доводами органу досудового розслідування про те, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ у даному кримінальному провадженні.
Між тим, за вимогами п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна будь-якої фізичної або юридичної особи допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Проте, з наявних матеріалів вбачається, що вказане майно слідчим речовими доказами в кримінальному провадженні № 0002257 від 02.09.2016 року, не визнавалося.
Також, слідчим, на час розгляду клопотання про скасування арешту, не надано суду доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи було об`єктом кримінально протиправних дій.
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 не повідомлено про підозру, відомості стосовно вчинення ним будь-яких кримінальних провадження до теперішнього часу до ЄРДР не внесені, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
По суті, доводи слідчого ґрунтуються на його припущеннях щодо можливої причетності ОСОБА_4 до вказаного кримінального правопорушення, які на час розгляду клопотання про скасування арешту майна, об`єктивного підтвердження не знайшли.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з викладеного, враховуючи пояснення особи, що подала клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 .
За таких обставин, керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт на тимчасово вилучене 09.09.2016 року під час обшуку у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: монету жовтого кольору з написом «90 років»; - почесний знак « ОСОБА_5 »; - почесний знак «Архангел Михаїл»; - монета стального кольору з написом «Нікітський ботанічний сад»; - ланцюжок стального кольору з кулоном у вигляді мішочка; - ланцюжок стального кольору з темними вставками у вигляді метелика; - дві монети жовтого кольору з написом «NORTH DAKOTA»; - монета стального кольору номіналом 20 гривень; - монета стального кольору з написом «Нікітський ботанічний сад»; - годинник жовтого кольору з написом «OMAX»; - монета стального кольору номіналом 20 гривень; - монета стального кольору з написом «Уear of the tiger»; - монета стального кольору номіналом 2 гривні; - монета стального кольору номіналом 2 гривні; - монета сріблястого кольору номіналом 2 злотих; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору з написом «Тисячоліття хрещення»; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору номіналом 10 гривень; - монета стального кольору номіналом 1 долар; - монета стального кольору з написом «Національний авіаційний університет»; - монета жовто-стального кольору номіналом 20 гривень, з забороною їх використання та розпорядження, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у справі № 757/44311/16-к у кримінальному провадженні № 0002257 від 02.09.2016 року, та повернути власнику - ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1