Справа № 635/2250/16-к
Провадження №1-кп/635/463/2016

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,.
потерпілого - ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, працюючого водієм ПП «С-Аурум», раніше судимого вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.10.2012 р. за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 85 грн. 00 коп., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів передбачених ст. 289 ч. 1, ст. 286 ч. 2 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Суд визнає доказаним, що 17.07.2013 р., приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2103», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Харківській в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області зі сторони с. Бабаї в напрямку м. Харкова зі швидкістю не менше ніж 79 км./год., та, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п. 12.4, 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п.12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км./год.»;
- п.2.9: «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння».
Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 78-6, ОСОБА_9 , грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п.1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;
- п. 2.3: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- п.12.1: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним:,
- п.12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,
та, виїхавши в правий кювет по ходу свого руху, де допустив наїзд на перешкоду - дерево.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир його автомобіля- ОСОБА_10 , загинула на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи №1992-ДМ/13 від 25.09.2013 р., причиною її смерті явилася крововтрата, обумовлена множинними розривами печінки.
Вказані діяння ОСОБА_9 спричинили смерть пасажиру його автомобіля - ОСОБА_10 , яка загинула на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи №1992-ДМ/13 від 25.09.2013 р., причиною її смерті явилася крововтрата, обумовлена множинними розривами печінки.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України визнав повністю, а у вчиненні злочину передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України свою вину не визнав, і показав, що 16.07.2013 р., приблизно о 10 год. 00 хв., ранку він зустрівся з ОСОБА_6 з метою спільного ремонту автомобіля «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 . Між ним та ОСОБА_6 були гарні відносини, так як вони в одну зміну працювали водіями і здійснювали пасажирські перевезення на автобусах, а також ходили один до одного та родинами у гості. Неодноразово ОСОБА_6 надавав в користування йому свій автомобіль. За декілька днів до події він попросив ОСОБА_6 дати свій автомобіль для поїздки на море, за що пообіцяв відремонтувати в автомобілі карбюратор за власні кошти, на що ОСОБА_6 погодився.
ОСОБА_6 зателефонував своєму знайомому - ОСОБА_11 , який сів за кермо автомобіля і відвіз його та ОСОБА_6 до майстерні. Під час ремонту автомобіля «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 він, спільно з ОСОБА_6 , вживали спиртні напої, ОСОБА_11 з ними не пив. Після цього, вони разом поїхали в район Філіповки, за кермом автомобіля «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 був ОСОБА_11 , де вони зупинились біля кіоску, з метою купівлі спиртних напоїв. Після цього, ОСОБА_11 пішов до дому, а він та ОСОБА_6 залишились біля кіоску пити пиво, де знаходились приблизно 30 хвилин. Потім, він поїхав на автомобілі «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , так як той в усній формі дозволив йому керувати вказаним автомобілем, а ОСОБА_6 пішов до свого дому. Техпаспорт на автомобіль ОСОБА_6 йому не передавав. Він знав, що техпаспорт завжди знаходився в бардачку автомобіля. Вранці вони домовились зустрітись та знову поїхати до майстерні. Коли він приїхав до свого дому, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , він посварився зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 . Після сварки він поїхав на належному ОСОБА_6 автомобілі «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 до своєї матері, яка мешкає у Червонозаводському районі. м Харкова.
По дорозі в м. Харкові на вул. Крюковській, біля дитячого майданчику, він зустрів раніше йому знайому - ОСОБА_10 разом з її хлопцем - ОСОБА_13 . У нього з собою була пляшка шампанського, яку останній розпив спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_14 на лавочці. Потім, він на автомобілі «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 , належному ОСОБА_15 , розвозив останніх по домам. Спочатку ОСОБА_9 відвіз ОСОБА_10 , після цього ОСОБА_13 . Коли повертався від нього дому, ОСОБА_9 знову зустрів ОСОБА_10 , яка стояла біля свого подвір`я. Остання сіла до нього в автомобіль. Деякий час автомобілем «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 , належним ОСОБА_15 , керувала ОСОБА_10 . По дорозі вони вирішили купити спиртні напої, з цією метою поїхали у с. Жихарь, де купили спиртні напої та вирушили до с. Філіповка. За кермом автомобіля «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 знаходився він. Під час поїздки він та ОСОБА_10 продовжували вживали спиртні напої. Він їхав зі швидкістю близько 80 км./год. і доїхав до повороту у с. Бабаї по вул. Харківська, дорога була погана, тому він не впорався з керуванням автомобілем, вилетів в кювет і зіткнувся із деревом. Після цього, можливо на 10-15 хвилин, він втратив свідомість. Після того як він прийшов до тями, він повернувся до ОСОБА_10 , ввімкнув світло в автомобілі, почав торкатись до її коліна та питати у неї, як вона себе почуває, остання нічого йому не відповіла, і, він зрозумів, що ОСОБА_10 померла. Він знайшов її телефон, який лежав у неї в ногах та зателефонував своєму товаришу, який приїхав та викликав швидку медичну допомогу. Швидка медична допомога, увезла його до лікарні, після цього він нічого не пам`ятає. Довгий час він лікувався. (т. 4 а.с. 50-53, 59-61)
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, його вина у вчиненні цього злочину повністю підтверджується наступними зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні доказами:
-протоколом огляду місця ДТП від 17.07.2013 р., схемою і фото таблицею до нього і документом- диском з відеозаписом огляду місця ДТП в яких відображені обстановка місця події. (т. 1 а.с. 12-26),
-протоколом додаткового огляду місця ДТП від 08.01.2014 р. де додатково був оглянутий рельєф місцевості ДТП. (т. 1 а.с. 130),
-протоколом додаткового огляду місця ДТП від 15.01.2014 р. де додатково була оглянута якість дорожнього покриття та ії ширина. (т. 2 а.с. 130),
-протоколом огляду транспортного засобу автомобілем «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 на якому відображені сліди ДТП. (т. 1 а.с. 27-28),
-висновком авто-технічної експертизи № 470/13 від 24.09.2013 р., згідно яких: «»В дорожній обстановці яка склалася водій автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігання пригоди для водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 , визначалася виконанням їм вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В дорожній обстановці яка склалася, дії водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору, перебували в причинному зв`язку з настанням даної пригоди». (т. 1 а.с. 33)
-висновком авто-технічної експертизи № 471/13 від 05.11.2013 р., згідно якої: «На момент ДТП робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ-2103» перебувала в справному стані, при цьому на автомобілі були відсутні які-небудь несправності даної системи, які впливали б на їх вихідні параметри. Рульове керування автомобіля «ВАЗ-2103» на момент ДТП, перебувало у справному стані, при цьому на автомобілі були відсутні які-небудь несправності рульового керування, які впливали б на його вихідні параметри. Несправності рульового керування виявлені на момент експертного огляду, виникли у результаті ДТП. Несправності ходової частини, такі як: від`єднання штанги стабілізатора, поперечної стійкості від кріплення штанги стабілізатора до нижнього ричала підвіски, деформація пружини підвіски та зміщення ії від місця кріплення, деформація дисків усіх коліс утворилися в результаті ДТП. Розгерметизація шини переднього правого колеса утворилося при русі автомобіля по проїзній частині, внаслідок пневматичного вибуху шини колеса, до моменту виїзду за межі проїзної частини та наїзду на перешкоду дерево». (т. 1 а. с. 37-51),
-висновком комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи від 27.02.2014 р., згідно яких: «Величина швидкості руху в момент наїзду автомобіля «ВАЗ-2103» на дерево, яка відповідає витратам кінетичної енергії на деформацію частин та деталей на транспортному засобі, склала не менше 27 км./год. Мінімальна швидкість руху автомобіля «ВАЗ-2103» до моменту початку утворення сліду юзу правих коліс складала біля 79 км./год. Зупинковий шлях автомобіля «ВАЗ-2103» при розрахунковій швидкості руху 79 км./год. В умовах місця даної дорожньо-транспортної пригоди, при диференційному часі реакції водія 0,8 с. складає 59,5 м. Гальмівний шлях автомобіля «ВАЗ-2103» при розрахунковій швидкості руху 79 км./год., в умовах місця пригоди складає 41,9 м. В дорожній ситуації що склалася, водій автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.1, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці технічна можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду зі сторони водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 визначалась шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.4 та п. 12.9 б) Правил дорожнього руху України. (т. 1 а.с. 134-186)
-висновком судово-медичної експертизи № 1992-ДМ/13 від 25.09.2013 р., згідно висновків якої: «Причиною смерті ОСОБА_10 , 1995 р.н., стала крововтрата, обумовлена множинними розривами (розможжінням) печінки. Це підтверджується наявністю наступних пошкоджень: множинними розривами печені, крововпливом в черевну порожнину (близько 1600 мл.) Також встановлені і інші пошкодження: садна на тулуб, садна на кінцівках, закритий перелом лівої стегнової кістки у середній третині. Вищеописані пошкодження утворилися прижиттєво, від ударної дії зі значною силою тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися. Зазначені ушкодження стосовно до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя. ПР і судово-токсикологічному дослідженні крові виявлено етиловий спирт в кількості 1,62%., тобто середній ступінь алкогольного сп`яніння». (т. 2 а.с. 29-31)
-висновком комплексної судово-медичної і авто-технічної експертизи № 309/535-КЕ/2013 від 17.10.2013 р., згідно з якими: «У гр-на ОСОБА_9 в результаті дорожньо -транспортної пригоди від 17.07.2013 р. мали місце: закритий вивих головки лівої стегнової кістки, множинні садна і забиття м`яких тканин грудної клітини і кінцівок, які явилися наслідком контакту з деталями салону автомобіля і зруйнованими його частинами, в момент наїзду його на перешкоду.
Згідно з даними «Висновку експерта» № 1992-ДМ/13, при судово - медичній експертизі трупа гр-ки ОСОБА_10 , 1995 р.н. було встановлено наступні тілесні ушкодження: закрита поєднана травма грудної клітки і живота у вигляді множинних розривів печінки з масивним крововиливом у черевну порожнину і крововиливів в прикореневі ділянки обох легень; закритий перелом лівої стегнової кістки в хредній третині, розрив лонного зчленування тазу; садна і синці на обличчі, масивні крововиливи у т`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні; садна на тулубі і нижніх кінцівках.
Враховуючи характер і локалізацію ушкоджень на тілі гр-на ОСОБА_9 і на тілі гр-ки ОСОБА_10 (див. «Висновок експерта» № 310/535-КЕУ2013) і приймаючи до уваги механічні пошкодження на транспортному засобі, вважаємо, що на момент дорожню -транспортної пригоди, яка мала місце 17.07.2013 р., на місці водія автомобіля «ВАЗ-2103» перебував гр-н ОСОБА_9 , а гр-ка ОСОБА_10 розташовувалася на місці пасажира переднього сидіння». (т. 2 а.с. 60-70)
-висновком комісійної судово-медичної експертизи № 35-КЕ/2014 від 26.02.2014 р., відповідно до якого: «Згідно з даними «Висновку експерта» № 1992-ДМ/13, при судово - медичній експертизі трупа гр-ки ОСОБА_10 , 1995 р.н. було встановлено наступні тілесні ушкодження: закрита поєднана травма грудної клітки і живота у вигляді множинних розривів печінки з масивним крововиливом у черевну порожнину і крововиливів в прикореневі ділянки обох легень; закритий перелом лівої стегнової кістки в середній третині, розрив лонного зчленування тазу; садна і синці на обличчі, масивні крововиливи у м`які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні; садна на тулубі і нижніх кінцівках.
Виходячи із даних дослідження розвитку ранніх трупних явищ, які були отримані в ході огляду трупа на місці пригоди 17.07.2013 р. в період часу з 05 год. 30 хв. до 06 год. 30 хв., можна припустити, що смерть ОСОБА_10 могла наступити за 1-2 години до моменту огляду її трупа, що не суперечить терміну розвитку події на який вказано в постанові.
Судячи по характеру і масивності тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 , в т.ч. множинні розриви печінки на усьому її протязі з крововиливом у черевну порожнину біля 1600мл, слід вважати, що постраждала після утворення у неї тілесних ушкоджень могла жити короткий проміжок часу, від декілька десятків секунд до перших хвилин і навіть при наданні своєчасної медичної допомоги врятувати життя потерпілій було б неможливо». (т. 2 а.с. 132-137)
-висновоком комісійної судово-медечної експертизи за матеріалами справи № 33-КЕ/2014 від 28.02.2014 р., відповідно до якої: «У гр-на ОСОБА_9 в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 17.07.2013 р. (згідно матеріалів справи о 04.00) мали місце: закритий вивих головки лівої стегнової кістки, множинні садна і забиття м`яких тканин грудної клітини і кінцівок, які явилися наслідком контакту з деталями салону автомобіля і зруйнованими його частинами, в момент наїзду його на перешкоду.
На момент госпіталізації хворого до стаціонару ХМКЛШНМД і при огляді постраждалого ОСОБА_9 лікарями 17.07.2013 р. (04 год. 30 хв. 06 год. 00 хв.) було встановлено, що хворий в свідомості, контактний, адекватний, будь-яких психічних чи неврологічних розладів в наданій медичній документації не відзначено.
Таким чином, судово-медична експертна комісія вважає, що будь-яких патологічних станів у постраждалого, які б могли перешкодити ОСОБА_9 здійснювати самостійні дії, у т.ч. викликати по телефону швидку медичну допомогу, та повідомити поліцію про ДТП, не встановлено». (т. 2 а.с. 180-185)
-висновком комісійної комплексної судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи № 3495/6376/3479/14-52/241/14 від 29.09.2014 р., згідно якого: «Розгерметизація правих коліс автомобіля «ВАЗ-2103» відбулася під час виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто під час руху автомобіля «ВАЗ-2103» по дорожньому покриттю (по вибоїнам у дорожньому покритті). В результаті розгерметизації правих коліс автомобіля «ВАЗ-2103» та його подальшого переміщення на зовнішніх та внутрішніх закраїнах ободів, що контактували з дорожнім покриттям, на них утворилися подряпини та деформації, а на дорожньому покритті подряпина довжиною 7,5 м. Гранично допустима швидкість руху автомобіля «ВАЗ-2103» на заокругленні дороги радіусом 67,2 м. за умов зчеплення шин з проїзною частиною складає не більше 70 км./год.» Мінімальна швидкість руху автомобіля «ВАЗ-2103» до моменту початку утворення сліду юзу правих коліс складала біля 79 км./год. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.4 та п. 12.9 б) Правил дорожнього руху України, але, з технічної точки зору не знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 з моменту виникнення небезпеки для руху (розгерметизація передньої правої шини), мав технічну можливість шляхом застосування своєчасного гальмування, технічну можливість запобігти наїзду на перешкоду (дерево). Відстані між автомобілем «ВАЗ-2103» та місцем наїзду на дерево у момент виникнення небезпеки для руху (розгерметизація передньої правої шини) становить 79,2 м. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п. 2.3 б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України і знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_9 перед виїздом за межі проїзної частини не керував транспортним засобом, а спав, як він зазначає в своїх поясненнях тому вирішення питання щодо можливості зупинити ним транспортний засіб не виїжджаючі у кювет та не доїжджаючи до дерева з експертної точки зору позбавлено сенсу». (т 3 а.с. 39-79)
-показаннями свідка ОСОБА_13 , даними ним в судовому засіданні під присягою, згідно яких він вказав що знайомий з обвинуваченим ОСОБА_9 , зустрічався з потерпілою ОСОБА_10 16.07.2013 р., близько 22 год., він гуляв з ОСОБА_10 . До них на автомобілі під`їхав ОСОБА_9 та запропонував гуляти спільно, але він та ОСОБА_10 відмовились. ОСОБА_9 уїхав, та через деякий час повернуся з пляшкою шампанського, яку випив разом з ОСОБА_10 . Потім казав, що доставить їх до своїх домів, та запропонував ОСОБА_10 керувати автомобілем, остання згодилась та керувала автомобілем деякий час. Потім ОСОБА_9 спочатку відвіз до дому ОСОБА_10 , після цього і його. Більше ОСОБА_14 їх не бачив. (т. 4 а.с. 92-93)
-показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які в судовому засіданні під присягою підтвердили факт заподіяння моральної шкоди потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіянням під час ДТП смерті їхній доньці ОСОБА_10 (т. 4 а.с. 75,76; 101-103)
-свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 серія НОМЕР_2 виданим відділом РАГС Харківського РУЮ 17.07.2013 р., яким встановлено, що вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 67)
Суд дослідив надані сторонами кримінального провадження докази щодо обвинувачення ОСОБА_9 у скоєнні злочину передбаченого ст.289 ч. 1 КК України:
-документ- протокол про прийняття заяви від гр-на ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення складений у Жовтневому РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 17.07.2013 р., о 19 год. 45 хв., згідно з яким він вказав: «Прошу прийняти заходи до гр-на ОСОБА_9 , який порушує умови усної домовленості по ремонту його автомобіля «ВАЗ-2103» держномер НОМЕР_1 . (т. 1 а.с. 220)
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , даними ним в судовому засіданні під присягою, згідно яких він вказав що являється власником автомобіля «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 , 1975 року випуску. Автомобіль потребував ремонту карбюратора та передньої ходової частини.
16.07.2013 р. він звернувся до ОСОБА_9 , з яким він разом працює, з проханням допомогти йому з ремонтом належного йому автомобіля на що останній погодився. В цей же день, вони разом із ОСОБА_9 і його сусідом - ОСОБА_11 відігнали в автомайстерню вказаний автомобіль для його діагностики. На наступний день вони повинні були поїхати на авторинок «Лоск» для того щоб купити автозапчастини для ремонту і повернути автомобіль у цю ж автомайстерню для проведення ремонтних робіт.
Під час діагностики автомобіля він з ОСОБА_9 пив пиво, а ОСОБА_11 очікував їх в автомобілі.
Потім ОСОБА_11 відвіз їх додому ОСОБА_6 , а точніше до кіосків, які знаходяться неподалік від його будинку.
ОСОБА_11 - його сусід, він пішов додому, залишивши ключі від автомобіля в замку запалювання.
Він пішов до кіоску за пивом, а в цей час, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_9 незаконно заволодів належним йому транспортним засобом автомобілем «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 без його на те дозволу і поїхав в невідомому йому напрямку.
Документи на автомобіль техпаспорт, довіреність і автостраховка знаходились у нього і він їх не передавав ОСОБА_9 . Він не уповноважував управляти і розпоряджатися автомобілем «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 гр-на ОСОБА_9 .
На наступний день він подав заяву до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про угон ОСОБА_9 автомобіля. (т. 4 а.с. 68-70)
- показаннями свідка ОСОБА_11 , даними ним в судовому засіданні під присягою, згідно яких він повнісю підтвердив показання потерпілого ОСОБА_6 і вказав, що з обвинуваченим ОСОБА_9 бачиться у другий раз. З ОСОБА_6 мешкають у одному районі. 16.07.2013 р., близько 17-18 год., він зустрівся з ОСОБА_9 , та ОСОБА_6 , останній попросив його відвезти їх на автомобілі, який належить ОСОБА_6 до майстерні, на що він погодився. ОСОБА_11 відвіз ОСОБА_9 та ОСОБА_6 до майстерні, де вони були разом близько трьох годин, потім ОСОБА_11 відвіз ОСОБА_9 та ОСОБА_6 до вул. Кибальчича у м. Харкові, залишив ключі від автомобілю у замку запалювання та пішов додому, при цьому пояснив, що документи від автомобіля знаходились у сумці ОСОБА_6 (т. 4 а.с. 93 )
-показаннями свідка ОСОБА_12 , даними в судовому засіданні під присягою, згідно з якими ОСОБА_9 являється ії колишнім співмешканцем. 16.07.2013 р. вони співмешкали разом і він прийшов додому та сказав їй що він поїде в гараж та поставить машину ОСОБА_6 та повернеться додому. У них виникла сварка та він пішов із дому. Були у нього документи на автомобіль на якому він приїхав додому чи ні вона не пам`ятає. Вони в липні 2013 року збирались із співмешканцем - ОСОБА_9 та спільною донькою поїхати на море на машині ОСОБА_6 так як він і раніше давав свою машину ОСОБА_9 . Наступного дня після ДТП ОСОБА_6 приїзжав до них додому щоб спитати чи живий ОСОБА_9 (т. 4 а.с. 136-137)
- документом техпаспортом на автомобіль «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 1975 року випуску, згідно з яким його власником являється ОСОБА_19 , мешкаючий за адресою: АДРЕСА_4 . (т. 1 а.с. 225)
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину і в ній вказано, що: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним».
Правочин на підставі якого гр-н ОСОБА_19 набув право власності на вказаний автомобіль нікім в суді не оспорювався і не визнаний судом недійсним.
Права потерпілого ОСОБА_6 володіти і користуватися автомобілем «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 являються похідними від права власності на цей автомобіль гр-на ОСОБА_19 і це також не оспорювалося сторонами кримінального провадження в суді.
Відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні він наполягає, що уклав із ОСОБА_6 усний договір щодо надання йому довіреності на право керування належним останньому автомобілем «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 . Однак, не вказував, що спілкувався з цього приводу з власником автомобіля (лат. de jure) ОСОБА_20 , який не уповноважував його управляти і розпоряджатися автомобілем «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 .
Статтею 205 ЦК України встановлені загальні вимоги до форма правочину і способів волевиявлення. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України: «Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом».
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України: «Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність».
Статтею 208 ЦК України визначені правочини, які належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 208 ЦК України: «У письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян».
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 245 ЦК України: «Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню».
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, яка встановлює правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору: «У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним».
Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (із змінами та доповненнями): «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно із п. 2..2. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (із змінами та доповненнями): «Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб».
В своїх показаннях в суді обвинувачений ОСОБА_9 вказав, що ОСОБА_6 особисто не передавав йому реєстраційний документ на автомобілем «ВАЗ-2103» р.н. НОМЕР_1 , але він знав, що він знаходився у бардачці автомобіля.
Однак, його показання в цій частині спростовуються протоколом огляду вказаного транспортного засобу від 17.07.2013 р. із застосуванням відеозапису, складеним слідчим відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_21 , який під час огляду автомобіля не виявив і не вилучив в ньому реєстраційний документ на транспортний засіб, ні поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (т. 1 а.с. 26-28 )
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів» незаконне заволодіння транспортним засобом - ст. 289 КК України, слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб).
Судом встановлено, що ОСОБА_9 не узгодив ні з ОСОБА_6 , ні з ОСОБА_20 , питання надання йому нотаріально засвідченої довіреності на право керування транспортним засобом, не досяг згоди по усім істотним умовам договору доручення (строк дії, ціна договору та інш.) та не отримав ні від ОСОБА_6 , ні від ОСОБА_20 ні реєстраційного документа на транспортний засіб, ні поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що свідчить про те, що ОСОБА_9 умисно, протиправно вилучив його у законного користувача - ОСОБА_6 всупереч його волі.
Окрім цього, в відповідних державних органах ОСОБА_6 та ОСОБА_20 , не було зроблено відміток про надання права керування транспортним засобом ОСОБА_9 , та відміток у відповідному державному реєстрі, про що ОСОБА_9 , достовірно було відомо.
Суд вважає, що ОСОБА_9 , як водію автобусів з багаторічним стажем було достовірно відомо, що у разі його зупинки працівниками поліції єдиними належними і допустимими документами, які підтверджують його право керування транспортним засобом являється відповідна нотаріально засвідчена довіреність власника автомобіля або реєстраційний документ на транспортний засіб, де зроблена відповідна відмітка регіональним сервісним центром МВС України в Харківській області.
Суд також враховує, що ОСОБА_6 достовірно знав що ОСОБА_9 знаходиться в нетверезому стані, відповідно до пояснень ОСОБА_6 і ОСОБА_9 ними не узгоджувалося питання щодо того куди і на який час хоче поїхати ОСОБА_9 , і, враховуючи викладене, суд вважає показання ОСОБА_9 про те що йому власник автомобіля дозволив їздити де він захоче і скільки захоче в нетверезому стані неспроможними та такими що суперечать зібраним по справі доказам.
За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, передбачених ст. 286 ч. 2, ст. 289 ч. 1 КК України доведена повністю і вважає що органом досудового слідства його дії правильно кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого та ст. 289 ч. 1 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він раніше судимий вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.10.2012 р. за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 85 грн. 00 коп. і вказана судимість, за інформаційною довідкою Червонозаводського районного суду м. Харкова, відповідно до ст. 89 ч. 1 п. 5) КПК України, не погашена, так як штраф ОСОБА_9 до сьогоднішнього дня не сплачений; за місцем мешкання і роботи характеризується задовільно, працює водієм ПП «С-Аурум», на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, одружений, має троїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_22 , 2004 р.н., ОСОБА_23 , 2009 р.н. і ОСОБА_24 , 2016 р.н., які виховуються в різних родинах. (т. 4 а.с. 57, 58, 100)
Відповідно до ст. 34 КК України: «Рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин». Злочин передбачений ст. 289 ч. 1 КК України, являється умисним, як і раніше вчинений ОСОБА_9 злочин передбачений ст. 185 ч. 1 КК України.
Обставин що пом`якшують покарання ОСОБА_9 передбачених ст. 66 КК України, не встановлено. Суд не визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття ОСОБА_9 у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, так як він на протязі декількох років ухилявся від відповідальності за цей злочин, навіть вказував на досудовому слідстві що за кермом сидів не він. За його численними клопотаннями була проведена велика кількість різноманітних, у тому числі комплексних та комісійних експертиз, які безспірно підтвердили його винуватість, і, лише після пред`явлення йому беззаперечних висновків вище перелічених експертиз він погодився визнавати свою вину у частині скоєння злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , згідно із ст. 67 ч. 1 п. 1) КК України, являється рецидив злочинів, відповідно до ст. 67 ч. 1 п. 5) КК України, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 являються тяжкі наслідки, завдані злочином, так як відповідно до ст. 3 ч. 1 Конституції України: «Людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю». Тяжкі наслідки скоєного ОСОБА_9 злочину виразились у противоправному позбавленні життя ОСОБА_10 , яке визнається найвищою соціальною цінністю в державі. Також, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 ч. 1 п. 13) КК України, являється вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно ст. 12 ч. 4 КК України, злочин передбачений ст. 286 ч. 2 КК України, являється тяжким, а злочин передбачений ст. 289 ч. 1 КК України, відповідно до ст. 12 ч. 3 КК України, являється злочином середньої тяжкості.
Суд також враховує відношення ОСОБА_9 до наслідків скоєних ним злочинів і приймає до уваги, що він добровільно не відшкодував ні потерпілому ОСОБА_6 вартість ремонту його автомобіля, ні потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , батькам загиблої ОСОБА_10 , їх витрати пов`язані з похованням дочки, зневагу до існуючих Правил дорожнього руху України, існуючих законів, вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.10.2012 р., який він мав можливість виконати на протязі декількох років, але, не виконав та зневагу до існуючих у цивілізованому суспільстві правил поведінки.
Враховуючи викладене, суд вважає, за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 у дусі поваги до прав, честі та гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції ст. 286 ч. 2, ст. 289 ч. 1 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки, на думку суду, саме даний вид покарання буде сприяти його виправленню і попередить скоєння ОСОБА_9 аналогічних нових злочинів.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 у зв`язку із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі до вступу вироку у законну силу залишити попередньою - утримання під вартою у Харківській установі виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 р. № 4 (в редакції № 1 від 27.02.2009 р.): «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».
Речових доказів не має.
Стягнути з ОСОБА_9 судові витрати, відповідно до ст. 124 ч. 2 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні злочинів передбачених ст. 286 ч. 2, ст. 289 ч. 1 КК України і призначити йому покарання:
- за ст. 289 ч. 1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
- за ст. 286 ч. 2 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України призначити ОСОБА_9 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 18.02.2016 р.
Відповідно до ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_9 зарахувати строк попереднього ув`язнення з дня його фактичного затримання, тобто з 18.02.2016 р. до набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід, до набрання вироку законної сили, відносно ОСОБА_9 залишити попереднім - тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1