Справа № 136/1729/15-к
Провадження №11-кп/772/488/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув «13» вересня 2016 року у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зозівка Липовецького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 8 класу Вербівської ЗОШ 1-2 ст., раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в сумі 510 ( п`ятсот десять) гривень, що відповідає 30 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян.
в с т а н о в и в :
Згідно вироку суду першої інстанції, 12 вересня 2015 року біля 16.30 год. неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи в домогосподарстві ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_1 , в той час, коли ОСОБА_11 разом із його матір`ю ОСОБА_9 та ОСОБА_12 сиділи під будинком на лавці, він помітив, що вхідні двері в будинку відчинені, і у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна(крадіжку), після чого він шляхом вільного доступу, зайшов до приміщення веранди будинку, де на ліжку під подушкою виявив гаманець, з якого викрав грошові кошти в сумі 600 грн. та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 11.02.2016 року, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Апеляційна скарга прокурора мотивована тим, що нижня межа санкції ч.1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, проте суд першої інстанції при призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_8 призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 185 КК України , а саме 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без посилання на ч.1 ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила її задовольнити, скасувати вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 11.02.2016 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ст. 185 ч.1 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі, та на підставі ст. ст. 75,104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк в 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п. п.2, 3 ч.1 ст. 76 КК України, адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 , які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) ґрунтується на сукупності доказів, які досліджені в судовому засіданні, які ніким не оспорюються, а тому зазначені обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину необхідно суворо додержувати вимог ст. 65 КК України, реалізувати принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації при призначенні покарання. Призначаючи покарання, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Крім того, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №5 « Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх » судам слід мати на увазі, що при розгляді справ про злочини неповнолітніх вони повинні керуватись як загальними положеннями кримінально процесуального і Кримінального кодексів України, так і спеціальними нормами, які визначають попередній і судовий розгляд цих справ та особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 « Про практику призначення судами кримінального покарання визначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, у кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст. 69 КК України.

Однак, як вірно зазначив прокурор у апеляційній скарзі, суд першої інстанції всупереч зазначеним вимогам Закону, незважаючи на те, що нижня межа санкції ч.1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції при призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_8 призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 185 КК України, а саме 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, не зазначивши будь яких мотивів для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.
Разом з цим, прокурор в апеляційній скарзі не навів доводів, чому до неповнолітньому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на один рік із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 11.02.2016 року підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 404, 405,407,409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд ,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2016 року , щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України скасувати .
Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня його проголошення.

Судді:
З оригіналом вірно: