АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/573/16 Справа № 216/1876/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2016 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді від 24.04.2016 р. в повному обсязі та про постановлення нової ухвали якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді прокурору було відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до цього підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що є тяжким злочином. Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом який застосовується до підозрюваного виключно у разі, якщо стороною обвинувачення буде доведено не тільки існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але й недостатність інших запобіжних заходів для запобігання ним.

На думку слідчого судді, обставини, що характеризують особу ОСОБА_7 , а саме те, що останній є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання та реєстрації, пересувається на милицях та потребує подальшого лікування, яке не може бути забезпечене в умовах слідчого ізолятору, - дають підстави для висновку про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є щодо нього достатнім.

Щодо тверджень слідчого про відмову підозрюваного від надання показань та невизнання ним своєї вини слідчий суддя зазначив, що вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки обрання такої процесуальної позиції є правом підозрюваного, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню через істотне порушення кримінального процесуального законодавства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що слідчим суддею не враховано те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху, що потягло заподіяння смерті одному неповнолітньому потерпілому та тяжких тілесних ушкоджень другому неповнолітньому потерпілому.

Зазначає, що судом належним чином не надано оцінку вагомості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та вказує, що посилання суду на стан здоров`я підозрюваного та неможливість його лікування в умовах СІЗО є безпідставними, оскільки згідно положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» особам гарантується медичне обслуговування, а також взятим під варту особам надається змога обирати собі лікаря самостійно.

Крім того, зазначає, що підозрюваний відмовлявся отримувати повідомлення про підозру та, згідно показанням експерта ОСОБА_11 , в ході проведення судово-медичної експертизи поводив себе неналежним чином та перешкоджав у її проведенні.

Вказує, що судом не було враховано позицію потерпілих, які на взятті підозрюваного під варту у судовому засіданні наполягали.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав; підозрюваного та його захисників, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення встановленої слідчим суддею суду першої інстанції обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зважаючи на те, що вона достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами та не оспорюється ані прокурором в апеляційній скарзі, ані стороною захисту.

Також, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 у випадку визнання його винним у тяжкому злочині, в якому останній підозрюється, - від 3 до 8 років позбавлення волі, - дійсно є підстави припустити, що він може переховуватися від органів досудового розслідування, та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінального провадженню іншим чином, а отже щодо нього існують ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується необхідності застосування до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на чому наполягає у своїй апеляційній скарзі прокурор, то достатніх підстав для цього колегія суддів не вбачає.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Доводи слідчого та прокурора, наведені на обгрунтування необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про те, що встановлені щодо останнього ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України можуть бути усунуті лише у такий спосіб.

Так, підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, навчається у вищому навчальному закладі, приймає участь у громадській діяльності, характеризується позитивно, а скоєний ним злочин має неумисний характер. Крім того, підозрюваний після отриманих травм пересувається на милицях та потребує подальшого лікування, що підтверджується наданими медичними документами.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що наявні щодо ОСОБА_7 ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України випливають лише з тяжкості покарання, що йому загрожує, а відомості, що підтверджували б істотність цих ризиків, відсутні, а отже вони можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання цього підозрюваного під вартою.

Доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги. Так, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та можливого покарання самі по собі не можуть бути підставою для попереднього ув`язнення, що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, в тому числі у своєму рішенні від 01.07.2006 р. у справі «Мамедова проти Росії».

Також колегія суддів приймає до уваги, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення було вчинене 23.11.2015 р, а з клопотанням про взяття цього підозрюваного під варту слідчий звернувся до суду 20.04.2016 р. При цьому відсутні дані про те, що на протязі зазначеного тривалого періоду підозрюваний, не перебуваючи під вартою, вчиняв будь-які дії на шкоду слідству або наявні щодо нього ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України реалізовувалися у будь-який спосіб.

Щодо посилання прокурора на позицію потерпілих колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що запобіжний захід у кримінальному провадженні не є формою кримінального покарання та має на меті виключно усунення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а отже позиція потерпілих не є обставиною, яка підлягає врахуванню при його обранні, що прямо випливає зі змісту ст. 178 КПК України.

За викладених обставин підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2016 року, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4