Справа № 128/2342/16-к
УХВАЛА
04 липня 2016 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі :

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника заявника- ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці заяву заступника головного лікаря ВОПЛ № 2 ОСОБА_6 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторного примусового лікування відносно ОСОБА_7 , 1985 року народження, -

ВСТАНОВИВ:
10 червня 2016 року до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана заява заявника, яка обґрунтована тим, що хворий ОСОБА_7 за ухвалою Вінницького районного суду від 14 грудня 2015 року перебуває на примусовому заході медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги, в даний час знаходиться на стаціонарному лікуванні у ВОПЛ №2 за добровільною згодою опікуна.

На основі огляду комісії лікарів психіатрів за № 38 від 01 червня 2016 року ОСОБА_7 на даний час за своїм психічним станом не становить суспільну небезпеку, тому просить суд вирішити питання про припинення застосування примусових заходів медичного характеру в виді амбулаторного лікування відносно останнього.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 підтримала доводи заяви просила її задовольнити .

Прокурор ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення даної заяви.

Вислухавши представника заявника, міркування прокурора та захисту , дослідивши заяву та додані до нього матеріали, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню входячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється у передбаченому ст. 95 Кримінального кодексу України та ст. 512 КПК України порядку.

Згідно ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Аналогічна норма права міститься і у ч. 3 ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 за ухвалою Вінницького районного суду від 14 грудня 2015 року перебуває на примусовому заході медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги, в даний час знаходиться на стаціонарному лікуванні у ВОПЛ №2 за добровільною згодою опікуна.

З висновку комісії лікарів психіатрів №38 від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 , вбачається, що на даний час за своїм психічним станом у теперішній час він не становить суспільну небезпеку.

Аналізуючи надані докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 на даний час хоча і страждає на захворювання : параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, помірний параноїчний дефект, але не становить суспільної небезпеки, тому не потребує подальшого продовження застосованих примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторного примусового лікування.

Керуючись ст. 95 КК України, ст. ст. 512, 514, 516 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву заступника головного лікаря ВОПЛ № 2 задовольнити.

Припинити застосований примусовий захід медичного характеру у виді амбулаторного примусового лікування, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: