УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/632/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 78 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року про скасування звільнення від відбування покарання та направлення для відбування призначеного покарання засудженого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Актау, Мангистауської області, Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
Вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 травня 2014 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання та іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року клопотання начальника Попільнянського районного сектору КВІ ДПтСУ в Житомирській області ОСОБА_9 про направлення засудженого ОСОБА_8 для відбування призначеного судом покарання задоволено. Скасовано звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та направлено його в місця позбавлення волі для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, призначеного вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 травня 2014 року.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 свідомо ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків за вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 травня 2014 року, оскільки в період з 20.08.2014 року по 02.12.2015 року без поважних причин не з`являвся на реєстрацію в органи КВІ та зник з місця проживання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відмовити.
Вважає, що ухвала суду не ґрунтується на вимогах закону. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а рішення суду щодо нього прийняте з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому не може залишатись в силі.
Вказує, що не з`являвся на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, оскільки в нього були поважні причини, про що він повідомляв КВІ та суд, оскільки доглядав за своєю бабусею похилого віку та матір`ю інвалідом, був вимушений їздити заробляти кошти на будівництво в м. Київ де працював без офіційного оформлення.
Також, вказує, що 11 червня 2015 року внаслідок ДТП загинув його рідний брат - ОСОБА_10 . У зв`язку з відсутністю коштів на його поховання та інших сімейних обставин, зокрема з відсутністю коштів на операцію (на очах) для бабусі та оплати за газ, він поїхав в Київ на роботу.
В подальшому він добросовісно з`являвся на реєстрацію до КВІ, що також підтвердила в суді представник КВІ.
Вважає, що причини, з яких він не з`являвся на реєстрацію, ні інспекцією, ні судом не з`ясовані. Не встановлені та не допитані, на предмет ухилення від контролю особи, які проживають з ним. Клопотання про виклик в судове засідання та допит його матері і бабусі в суді заявлялось, але було судом відхилено.
На його думку, суд дійшов невірного висновку, що він не став на шлях виправлення оскільки він не притягувався до адміністративної відповідальності, інших порушень не допускав, є єдиним годувальником в сім`ї, має на утриманні 88-річну бабусю та матір, яка є інвалідом.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з положеннями п. 8 ч.1 ст. 537 КПК України та ч. 2 ст. 78 КК України, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, якщо він не виконує покладені на нього вироком суду обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Питання контролю за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням регулюються Главою 26 КВК України, а також Інструкцією «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань» від 09.01.2004 року № 16/8615 затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 19.12.2003 N 270/1560 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 січня 2004 р за N 16/8615.
Відповідно до статті 166 КВК України, у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Інструкція «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань» від 09.01.2004 року № 16/8615, а зокрема Розділ 4 пункти 5.2, 5.3, 5.4 передбачають, що засудженій особі яка ухиляється від виконання покладених на неї судом обов`язків виноситься застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Якщо засуджена особа не виконує покладених на неї обов`язків після застереження у виді письмового попередження інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Не виконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одного з обов`язків, які були покладені на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два і більше разів підряд без поважних причин).
Аналіз цих нормативних актів на думку колегії суддів вказує, що зверненню кримінально - виконавчої інспекції до суду про направлення засудженої особи для відбування призначеного вироком покарання повинно передувати винесення засудженій особі застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Лише в разі продовження невиконання засудженим покладених на нього обов`язків інспекція може звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Начальник Попільнянського районного сектору КВІ звернувшись 9 грудня 2015 року з клопотанням про направлення ОСОБА_8 для відбування покарання, положень цих нормативних актів не врахував, а суд на це уваги про розгляді клопотання, не звернув.
Так, дійсно встановлено, що засуджений ОСОБА_8 , в період 2014 та 2015 року десять разів не з`являвся для реєстрації в КВІ у зв`язку з чим з ОСОБА_8 тричі проводились профілактичні бесіди та виносились йому застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання.
Як засвідчують матеріали особової справи, востаннє з ОСОБА_8 було проведено профілактичну бесіду 9 грудня 2015 року з приводу його неявки для реєстрації 15.10.2015, 21.10.2015, 28.10.2015, 04.11.2015, 11.11.2015, 18.11.2015, 25.11.2015, 02.12.2015 року та попереджено засудженого про те, що в разі подальшого невиконання покладених на нього обов`язків чи вчинення правопорушень інспекція може звернутись з відповідним клопотанням до суду.
В клопотанні начальник Попільнянського районного сектору КВІ, яке датоване днем винесення ОСОБА_8 останнього застереження - 09 грудня 2015 року, даних про продовження не виконання засудженим покладених на нього обов`язків після проведення профілактичної бесіди та винесення застереження не навів, не містить такої інформації і особова справа засудженого.
За цих обставин, коли орган, який здійснює контроль за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням при проведені бесіди з засудженим 09.12.2015 року, визнав за можливе його виправлення та добросовісне виконання ним покладених судом обов`язків обмежившись його попередженням про можливі наслідки у виді скасування умовного звільнення, внесення у цей же день до суду клопотання про скасування умовного звільнення за відсутності даних про продовження невиконання засудженим обов`язків покладених судом на думку колегії не може бути визнане законним.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання не звернув увагу на відсутність правових підстав для направлення ОСОБА_8 для відбування покарання, що полягали в продовженні невиконання ним покладених судом обов`язків після винесення йому останнього застереження.
Поза увагою суду також залишились і інші обставини, які на думку колегії суддів мали істотне значення для правильного вирішення справи, в тому числі з`ясуванні питання чи можна розцінити викладені в поданні факти, як свідчення небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення
Відповідно до характеризуючих особу даних, що є у провадженні та особовій справі, ОСОБА_8 проживає в сільській місцевості разом з матір`ю інвалідом та хворою бабусею, 1928 року народження та є єдиною працездатною особою, яка може забезпечити сім`ю необхідним для існування.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що у червні 2015 року, в період, що передував неявці на реєстрацію він поховав свого брата, його бабусі було проведено операцію, погіршився стан її здоров`я, що на думку колегії суддів вказує на об`єктивність його пояснень у суді про матеріальні труднощі його сім`ї та у зв`язку з цим його вимушений виїзд на будівельні роботи до м. Києва без офіційного працевлаштування.
З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки висновки суду про те, що ОСОБА_8 свідомо ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків та не бажав ставати на шлях виправлення є передчасними, а тому вважає за необхідне скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання КВІ.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року, якою ОСОБА_8 скасовано звільнення від відбування покарання - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання начальника Попільнянського районного сектору КВІ ДПтСУ в Житомирській області ОСОБА_9 про направлення засудженого ОСОБА_8 для відбування призначеного судом покарання.
Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: