Справа № 214/1883/16-к
1-кп/214/387/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.03.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частки належного йому на праві власності майна, звільненого 10.07.2014 ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 02.07.2014 згідно ст. 2 Закону України «Про амністію»;

- 11.03.2016 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , 31 липня 2015 року, о 03:30 годині, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, прибув з м. Херсона на автомобілі марки ВАЗ-2109, р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , до будинку АДРЕСА_3 , а саме на площадку, розташовану напроти під`їзду №11 вищевказаного будинку, маючи намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ-21114 сірого кольору, р/н НОМЕР_2 , 2008 року випуску, що належав ОСОБА_4 та впевнились, що за ними ніхто не спостерігає, після чого ОСОБА_6 вийшов з салону автомобілю, на якому вони приїхали та став спостерігати за навколишньою обстановкою для можливого попередження у викритті злочинних дій сторонніми особами, а також власником транспортного засобу, а ОСОБА_5 за допомогою заготовленої відмички проник до салону вищевказаного автомобіля, в якому за допомогою тієї ж відмички запустив двигун автомобіля і розпочав його рух, після чого спільно з ОСОБА_6 перегнав його в іншу область, таким чином, незаконно заволодівши належним ОСОБА_4 автомобілем, вартість якого згідно автотоварознавчої експертизи №70/37-290 від 20.08.2015 року складає 93571 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку на вказану суму та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим автомобілем на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, за ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачений повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та підтвердив усі обставини його вчинення, що викладені в обвинувальному акті, при цьому у вчиненому щиро розкаявся, просив суд не карати його суворо.

Окрім показань обвинуваченого, судом досліджені письмові документи, які позитивно його характеризують за місцем проживання, підтверджують наявність у нього судимості та відповідні медичні довідки, які свідчать про те, що обвинувачений під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває (а.с.190-209).

Суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та впевнився у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а відтак уважає достатнім дослідження наступних доказів: показань обвинуваченого та письмових документів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке обвинувачений вчинив повторно, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем свого проживання характеризується позитивно, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнаються щире каяття останнього, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, суд, ураховуючи викладені вище обставини у своїй сукупності, вважає, що обвинуваченому повинно бути призначено покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Оскільки обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення до постановлення 11 березня 2016 року вироку Ленінським районним судом м. Кіровограда, що набрав законної сили, а, отже, остаточне покарання йому має бути обрано за правилами ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні не обирався.

На підставі ст. 126 КПК України суд стягує з обвинуваченого процесуальні витрати, а долю речових доказів вирішує у відповідності до п. 9 ст. 100 КПК України.
Разом з тим, з боку потерпілого до обвинуваченого пред`явлено цивільний позов, в якому він просить суд стягнути з обвинуваченого на свою користь 93571 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, який обвинувачений визнав у повному обсязі, у зв`язку з чим та у відповідності до положень ст. 174 ЦПК України пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.03.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту затримання 16 вересня 2015 року по день набрання вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.03.2016 року законної сили, перерахувавши йому один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 93571 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 245 грн. 52 коп. у рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертизи.

Диск з відеозаписом із камер внутрішнього відеоспостереження автосалону «Фольксваген-Центр» та копії матеріалів з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000359 від 17.01.2015 року, залишити в матеріалах кримінального провадження, сім пластикових карток ПАТ «ПРИВАТБАНК», сто СД-дисків, платикову картку ПАТ «А-БАНК», які зберігаються в камері схову Саксаганського ВП знищити після набрання вироком законної сили, автомобільний навігатор марки «ГОКЛЕВЕР», переданий на зберігання ОСОБА_4 , повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .