Єдиний унікальний номер 461/819/16-к
Номер провадження 11-кп/775/654/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року місто Бахмут
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Авдіївка Донецької області, громадянки України, проживаючої: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати зазначену ухвалу суду як незаконну у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції на новий розгляд в підготовчому судовому засіданні. Вважає, що прокурором вимоги ст. 291 КПК України виконані, в обвинувальному акті зазначені фактичні обставини, які прокурор вважав встановленими, сформульоване обвинувачення і дана правова кваліфікація діям обвинуваченої.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримував доводи апеляційної скарги, захисника та обвинувачену, які вважали ухвалу суду обґрунтованою, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 ч. 1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 291 КПК України передбачений вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт. На думку колегії суддів, органом досудового розслідування допущено порушення зазначеної норми КПК України.
Так, у обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , прокурором не конкретизовано при остаточному формулюванні обвинувачення яким саме іншим сприянням діяльності терористичної організації займалася обвинувачена ОСОБА_7 .
Крім того, в обвинувальному акті не зазначено: яку саме конкретну інформацію передавала обвинувачена; дати та часу її передачі (хоча на стадії досудового розслідування отримувалася інформація з каналу зв`язку у мобільного оператора ПрАТ МТС Україна»); номеру телефону, на який здійснювалася передача інформації; яким саме чином обвинувачена перебуваючи за своїм місцем мешкання по АДРЕСА_1 , отримувала та передавала інформацію щодо переміщення, дислокації, місця тимчасового розташування особового складу, озброєння та військової техніки сил антитерористичної операції; джерело отримання нею такої інформації, спосіб отримання; обвинувальний акт не містить посилань на мотиви вчинення злочину.
Також, відсутні посилання, на підставі чого встановлені особисті дані особи якій здійснювалася передача інформації: ОСОБА_8 , позивний «Нік» командира диверсійно-розвідувальної групи батальйону «Восток» військової частини НОМЕР_1 Республіканської гвардії «ДНР» - (місцезнаходження АДРЕСА_1 ), а саме на підставі даних отриманих з гарячої лінії «ДНР», інтернету, оперативних даних або інших доказів.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист підозрюваної ОСОБА_7 від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.
Так, з цього приводу Європейський Суд з прав людини, зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції пор захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В судових рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено:
- рішення від 26.06.2008 року, у справі "Ващенко проти України": «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)»;
- рішення від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»;
- рішення від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Аналізуючи положення норм діючого КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вказати і на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Крім того, в порушення вимог п. 2, 4 ч. 1 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначені повністю анкетні дані щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме даних про її сімейний стан; не вказані прізвище, ім`я, по батькові слідчого та прокурора, якими складено та затверджено обвинувальний акт.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за належне, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Обговорюючи питання про вид запобіжного заходу, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п. 1 п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вважає необхідним продовжити тримання обвинуваченої під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 31 липня 2016 року.
Судді: