Код суду 233 Справа № 233/3549/16-к
Вирок
Іменем України
18 серпня 2016 року. Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого -
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новоселиця Долинського району Івано-Франківської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, має малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, працює контролером Західної філії ТОВ «Секьюрайті», зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.426-1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10, ст.11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобілізацію», ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» обвинуваченийОСОБА_4 . Долинським РВК Івано-Франківської області був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 12 листопада 2015 року по особовому складу за №60 ОСОБА_4 був призначений на посаду головного сержанта командира гармати артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону у військовому звані «молодший сержант».
Разом з ним у військовій частині проходить службу під час мобілізації на особливий період солдат ОСОБА_6 , який з 3 грудня 2015 року зарахований до списків військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 2 гаубично-артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.п.1,2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами визначено: особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації), згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» №303/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
Відповідно до ст.28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Статтями 29 і 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV (надалі - СВС ЗС України, Статуту) передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно ст.32 СВС ЗС України за своїми військовими званнями сержанти і старшини є начальниками для рядових і матросів однієї з ними військової частини.
Положеннями статті 30 СВС ЗС України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV (ДС ЗС) визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил ввічливості й поведінки військовослужбовців.
Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Відповідно до ст.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Статтею 36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачається, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Статтею 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Згідно ст. 126 Статуту командир відділення зобов`язаний: підтримувати особовий склад, озброєння, техніку в постійній готовності до бойового застосування, навчати й виховувати особовий склад відділення, проводити тренування, спрямовані на поліпшення стройової виправки та посилення фізичної витривалості; знати тактику дій відділення в різних видах бою, вміло командувати під час виконання бойових завдань; досконало знати й вміло володіти зброєю і технікою відділення, забезпечувати їх правильне зберігання й експлуатацію, постійно вдосконалювати знання за фахом і методичні навички, своєю поведінкою та старанністю подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку, дбати про підлеглих, ставитися до них з повагою, знати їх
потреби, вимагати від них додержання військової дисципліни, знати військове звання, прізвище, ім`я та по батькові кожного підлеглого, день народження, віросповідання, особисті якості й захоплення, рід занять перед військовою службою, родинний стан, успіхи й недоліки у службі, виховувати особовий склад відділення в дусі поваги до служби і свого фаху, бережливого ставлення до озброєння,техніки та майна, проводити ранковий огляд особового складу відділення, стежити за виконанням розпорядку дня, чистотою і внутрішнім порядком у відділенні, охайністю, справністю обмундирування і взуття підлеглих, їх своєчасним ремонтом і просушуванням, правильним припасуванням спорядження, додержанням підлеглими правил особистої гігієни і носіння військової форми одягу, правил безпеки під час користування зброєю і технікою, її обслуговування і бойового застосування, постійно знати, де перебувають і що роблять підлеглі.
Відповідно до ч.3 ст.18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Таким чином, головний сержант командир гармати артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями, тобто є військовою службовою особою.
Під час проходження військової служби під час мобілізації на особливий період у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 , усупереч вимог ст.4 СВС ЗС України, які зобов`язують його у повсякденному житті і службовій діяльності керуватися Конституцією України, законами України, СВС ЗС України та іншими нормативно-правовими документами, п.1 ч.1 ст.11 СВС ЗС України, який зобов`язує його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, ч.1 ст.49 СВС ЗС України, яка зобов`язує його, як військовослужбовця, бути зразком високої культури, скромності й витримки, захищати свою й поважати гідність інших людей, п.п.7,10 ст.59 СВС ЗС України, які зобов`язують його показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності, виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності та п.п.1,3,4,5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (ДС ЗС України), які зобов`язують його додержуватись вимог Конституції України, законів України, Статутів Збройних Сил України, дотримуватись зазначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу один до одного, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, діючи умисно, являючись начальником за посадою та військовим званням застосував насильство до підлеглого, за наступних обставин:
13 червня 2015 року, близько 17 години 00 хвилин, молодший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи у розташуванні підрозділу артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , видавав продовольчий пайок особовому складу батареї перед бойовим виїздом.
Після видачі продовольчого забезпечення молодший сержант ОСОБА_4 наказав солдату ОСОБА_6 спуститися у підсобне приміщення у вигляді льоху та перевірити наявність та кількість продовольства, на що ОСОБА_6 відмовився виконати наказ ОСОБА_4 , після чого останній, діючи на порушення ст. 28 Конституції України, ст.4, п.1 ч.1 ст.11, ст.ст.21,22,28-31, ч.1 ст.49, п.п.7,10 ст.59 СВС ЗС України, п.п.1,3,4, ст.4 ДС ЗС України, діючи умисно, тобто передбачаючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, виражаючи явну зневагу до військового колективу, прагнучи продемонструвати солдату ОСОБА_6 свою уявну перевагу над ним та фізичну силу, підкорити ОСОБА_6 своїй волі, підняти свій авторитет у військовому колективі, перевищив власні службові повноваження, тобто вчинив дії, які явно виходили за межі наданих ОСОБА_4 прав та повноважень,пред`явив ОСОБА_6 надумані претензії з приводу неналежного, як на думку ОСОБА_4 , виконання обов`язків військової служби ОСОБА_6 , та застосував до останнього насильство, нанісши один удар кулаком правої руки в область лівої виличної ділянки, заподіявши солдату ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва від 33-го зуба та лівого суглобового відростку з незначним зміщенням уламків, в умовах особливого періоду крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив суду, що 25 травня 2015 року був призваний по мобілізації до Збройних Сил України, пройшов підготовку в учбовій військовій частині, проходив службу, а з 12 листопада 2015 року по 8 липня 2016 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта командира гармати артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону у військовому звані «молодший сержант». Разом з ним у військовій частині проходив службу солдат ОСОБА_6 у якості номеру обслуги 2 гаубично-артилерійської батареї артилерійського дивізіону. Їхня частина дислокувалась в АДРЕСА_2 . 13 червня 2015 року, близько 17 години 00 хвилин, він у розташуванні військової частини видавав продовольчий пайок особовому складу батареї перед бойовим виїздом. Перед цим солдат ОСОБА_6 забив цвяхами двері, що ведуть до льоху з продуктами, наголошуючи, що таким чином зберігає їх від розкрадання. Бійці сказали, щоб ОСОБА_6 відчинив погріб, що той зробив з допомогою сокири, а він наказав, щоб ОСОБА_6 спустився у погріб та перевірив наявність продовольства. ОСОБА_6 відмовився виконувати цей наказ, між ними сталася словесна перепалка, в ході якої він вдарив кулаком правої руки ОСОБА_6 у нижню щелепу зліва. Від удару той впав на землю. Він допоміг ОСОБА_6 підвестися і той пішов у медчастину. Згодом з`ясувалось, що від його дій у ОСОБА_6 утворився перелом нижньої щелепи зліва. Він усвідомлює, що перевищив свої службові повноваження, застосувавши насильство до підлеглого, в чому щиро кається. Будь-яких претензій до нього з боку потерпілого ОСОБА_6 немає.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст.349 КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4ст.426-1 КК України, оскільки він, будучи військовою службовою особою, умисно перевищив свої службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що виразилося у застосуванні насильства щодо підлеглого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , який раніше не був судимий, за місцем проходження військової служби, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також при призначенні йому покарання визнає такою, що пом`якшує покарання, таку обставину, як безпосередня участь у антитерористичній операції (бойових діях).
За наявності кількох наведених обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за можливе при призначенні йому покарання застосувати вимоги ст.69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4ст.426-1 КК України.
На підставі викладеного суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо при призначенні йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням правил ст.ст.75,76 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та місця роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільний позов по справі не заявлений.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя