Провадження №1-кп/523/233/16
І м е н е м У к р а ї н и
09.11.2016 року м. Одеса
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кодима Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
Близько 15 години 30 хвилин 23 червня 2015 року ОСОБА_10 , впорушення вимог п.п.«б» п.2.3., п.п.«а» п.2.9., п.13.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вміст етилового спирту в крові 1,56‰), керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet», р.н. НОМЕР_1 , та здійснюючи рух в м. Одесі по вул. Миколаївська дорога, 307Б, з боку вул. Дніпропетровська дорога в напрямку вул. Сортувальна по другій смузі руху у відповідному напрямку, позбавив себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та контролювати рух керованого ним автомобіля, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість його руху та не витримав безпечної дистанції до рухаючого попереду в попутному напрямку автомобіля марки «ВАЗ 2103», р/н НОМЕР_2 , в результаті чого здійснив з ним зіткнення, від якого останній транспортний засіб перекинувся через дах та вилетів за межі проїзної частини.
Наслідком даної дорожньо-транспортної пригоди стало отримання пасажиром автомобіля марки «ВАЗ 2103», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаних висновком судово-медичної експертизи від 2 вересня 2015 року №1924 наступних середньої тяжкості тілесних ушкоджень: закритої травми грудної клітини та хребта у виді осколкового перелому правої ключиці, лінійного перелому першого правого ребра без зміщення кісткових уламків, компресійного перелому третього поперекового хребця; закритого підголовчатого перелому ІV п`ясної кістки лівої кисті без зміщення кісткових уламків; саден голови, тулубу, кінцівок, що супроводжувалися розвитком травматичного шоку легкого ступеня.
Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні визнав в повному обсязі, підтвердив в своїх показаннях сутність пред`явленого йому обвинувачення та додатково показав, що в денний час 23 червня минулого року він вжив в гостях пива, після чого сів за кермо належного його батьку автомобіля, та, керуючи цим транспортним засобом по проїзній частині вул. Дніпропетровська дорога в м. Одесі, проїхав трамвайні рейки в районі розташування дитячого центру «Молода гвардія», після чого, продовжуючи рух прямо, не побачив рухаючий попереду автомобіль марки «ВАЗ». Фактично він наздогнав цей транспортний засіб та правою передньою частиною керованого ним автомобіля вдарив в його ліву сторону, що призвело до ДТП.
Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманим представником потерпілої, обвинуваченим та його захисником, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів на доведеність вини ОСОБА_10 .
Суд вважає доведеними та кваліфікує вищезазначені дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В обґрунтування заперечень сторона захисту посилається на поліс №АІ/5002901 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 грудня 2014 року.
Вирішуючи зазначений позов суд виходить із того, що у відповідності з ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Також відповідно до ч.2 та ч.7 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» право подання цивільного позову у кримінальному провадженні надається прокурору, який бере в ньому участь. Повноваження прокурорів здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.
В силу положень ч.3 ст.128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави, а також у випадках, встановлених законом, пред`являється прокурором.
В даному випадку слід відрізняти право закладу охорони здоров`я на відшкодування такого виду витрат від права потерпілого вимагати відшкодування із страховика - у випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП. Тобто пред`явлені позовні вимоги прокурора в інтересах КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» жодним чином не стосуються прав і обов`язків ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія», а тому ОСОБА_10 є єдиним належним відповідачем в даному позові.
З врахуванням доведеності в суді вини ОСОБА_10 у заподіянні ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, проходження потерпілою стаціонарного лікування, при відсутності обставин, які б звільняли обвинуваченого від відшкодування витрат медичної установи на її лікування, в тому числі документального підтвердження можливого добровільного здійснення ним такої оплати, суд вважає, що заявлені прокурором вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Представник ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія», будучи належним чином сповіщеним про час та місце судового розгляду провадження до суду жодного разу не прибув, про поважність причини неявок не повідомив, подав численні письмові заперечення проти позову з клопотаннями про його розгляд у відсутність страховика, у зв`язку із чим судом розглянуто позов у відсутність представника зазначеної юридичної особи.
Також ОСОБА_10 в суді пояснив, що первинно мав намір передати родичам потерпілої для її лікування 5000 грн., проте останні відмовилися їх прийняти.
В обґрунтування усіх заявлених вимог потерпіла в змісті позовної заяви зазначила про понесені нею витрати, пов`язані із оплатою придбаних ліків, медичних препаратів, процедур та проведених операційних втручань під час стаціонарних лікувань в КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» в періоди з 23 червня по 17 липня 2015 року (з діагнозом, визнаним висновком судово-медичної експертизи від 2 вересня 2015 року №1924 ) та з 30 липня по 18 серпня цього ж року (з діагнозом: закритий осколковий черезвертельний перелом правої стегнової кістки із зміщенням відламків; консолідуючі переломи акроміальної та грудинної кінцівок правої ключиці, тіла третього поперекового хребця; стан після транспедикулярної фіксації поперекового відділу хребта; остеопороз), останнє з яких вона також пов`язує з наслідком від даної ДТП.
Потреба потерпілої ОСОБА_5 за станом здоров`я в постійному сторонньому догляді після виписки із стаціонару 17 липня 2015 року підтверджено листом головного лікаря КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 29 вересня 2016 року №01-01-12/601.
Як вбачається із іншого листа головного лікаря КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» від 17 жовтня 2016 року №01-01-12/628 станом на 13 жовтня цього ж року реабілітація ОСОБА_5 можлива і показана в умовах санаторію неврологічного профілю та лікування захворювань опорно-рухового апарату.
Окрім того, потерпіла зазначає, що в момент ДТП її викинуло крізь скло за межі салону, після чого вона залишилася лежати на дорозі непритомною. Будучи доставленою швидкою допомогою до лікарні у загрозливому для її житті стані вона з 23 по 29 червня 2015 року фактично перебувала в ньому в реанімації (відділенні інтенсивної терапії), після чого була переведена до загальної палати на її особисте прохання.
Щодо конкретних обставин отримання тілесних ушкоджень 30 липня 2015 року потерпіла зазначає, що її, лежачу на підлозі власної квартири було виявлено донькою, яка в свою чергу приносила їй ліки, їжу та здійснювала з нею призначені лікувально-фізкультурні дії. Дані ушкодження потерпіла прямо пов`язує із загальним погіршенням стану її здоров`я після ДТП і при цьому зазначає, що в даний час вона потребує сторонньої допомоги, не може самостійно пересуватися, що також спричинює потребу і у переобладнанні (переплануванні) її житла. З лікарні 18 серпня 2015 року потерпілу було виписано з рекомендаціями подальшого амбулаторного лікування та продовження прийняття ліків й виконання реабілітаційних вправ.
Отримані тілесні ушкодження та проведене лікування з двома операційними втручаннями, з подальшим післяопераційним та відновлювальним періодами спричинили їй довготривалий фізичний біль, а також примусили пристосуватися до фактичного життя у неоформленому в даний час статусі інваліда.
Потерпіла ОСОБА_5 також письмово пояснила, що 23 червня 2015 року, коли з її участю сталася ДТП, вона їхала на таксі назустріч із своєю єдиною подругою, яку не бачила дуже тривалий час, оскільки та постійно проживає в США, проте ця зустріч не відбулася.
Окрім того, ДТП та послідуюча втрата можливості самостійно пересуватися призвели і до відкладення весілля її онуки, яку потерпіла планувала особисто вести до вівтаря. Зважаючи на власний похилий вік та тривалу відсутність дієвих результатів лікування потерпіла вважає, що внаслідок ДТП вона назавжди втратила можливість взяти особисту участь у вищезазначених подіях.
Також потерпіла зазначає, що ОСОБА_10 протягом тривалого часу жодного разу не запропонував їй допомоги, а навпаки, зухвало повідомив, що буде переховуватися та ніхто його не знайде.
Сукупність вищезазначеного, на думку потерпілої, призвело до її підвищеної дратливості, великого психологічного навантаження, тяжких емоційних потрясінь, стресу, вимушеного звуження кола спілкування, а також виникнення численних конфліктів в сім`ї.
Син потерпілої ОСОБА_11 , будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка на доведеність заявлених потерпілою позовних вимог показав, що після ДТП його мати вже другий рік майже прикута до ліжка, у вертикальному положенні, через біль у спині, може перебувати не більше 10 -15 хвилин, що суттєво вплинуло на життя не тільки її, а й усієї родини. До теперішнього часу вона вимушена приймати ліки, щоб зменшити больові відчуття. Стосовно другого випадку потрапляння на лікування свідок зазначив, що фактично ця травма була нею отримана в побуті. В питанні можливого відшкодування обвинуваченим заподіяної його матері шкоди свідку відомо лише те, що той нібито первинно звертався з цим питанням до його сестри, на що йому було запропоновано оформити це документально пізніше, після чого той нібито втратив жодний інтерес до цього питання.
Вирішуючи даний цивільний позов суд виходить із наступного.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду. В силу положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Положеннями ст.ст.22 - 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентована і відповідальність страховика у разі настання відповідного страхового випадку.
Доводи ж ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» про відсутність підстав для їх притягнення в якості цивільного відповідача до судового розгляду даного цивільного позову в межах кримінального провадження є помилковими, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди (правовий висновок Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі №6-725цс16).
Також, при встановлених в суді обставинах отримання потерпілою в дорожньо-транспортній пригоді за вини обвинуваченого вищевикладених середньої тяжкості тілесних ушкоджень, слід дійти висновку, що це безумовно потягло для ОСОБА_5 позбавлення певних елементів благополуччя, фізичних та психологічних страждань і суттєвих негативних змін в її подальшому житті.
Беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань потерпілої, обставини, при яких була спричинена шкода її здоров`ю, ступінь вини обвинуваченого, який хоча в повному обсязі визнав свою вину у вчиненому, але на протязі півтора календарних років не здійснив жодного реального добровільного відшкодування понесених потерпілою витрат на лікування чи заподіяних їй фізичних і моральних страждань, враховуючи вимоги ст.ст.23,1167,1168 ЦК України і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої ОСОБА_5 моральної шкоди частково, яку стягнути з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» в сумі 2860 грн. 50 коп., а також з ОСОБА_10 в сумі 200000 грн. На думку суду, саме цей загальний розмір є справедливим і співрозмірним з понесеними потерпілою моральними та фізичними стражданнями.
При цьому, не погоджуючись з доводом сторони захисту про нібито надмірність для обвинуваченого розміру заявлених потерпілою позовних вимог, суд зазначає, що в період вчинення ДТП та подальшого досудового розслідування ОСОБА_10 повідомляв про себе, як про працевлаштовану особу, а перебувати на обліку в Кодимському районному центрі зайнятості став лише з 7 жовтня 2016 року, що підтверджується відповідною довідкою №1381, а відтак, до часу настання розглядуваної ДТП та протягом часу понад один календарний рік після неї, він фактично не тільки ухилявся від будь-якого добровільного відшкодування завданої шкоди, а й не мав офіційного статусу безробітного, тобто у нього було певне джерело доходів.
Суд також критично ставиться і до пояснень ОСОБА_10 про реальність його намірів часткового добровільного відшкодування заподіяної шкоди, оскільки жодної розписки чи поштового переводу грошей для ОСОБА_5 ним представлено не було.
Заявлені органом досудового розслідування до відшкодування з обвинуваченого судові витрати на загальну суму 1813,50 грн., пов`язані з проведенням у справі транспортно трасологічних та автотехнічних експертиз, підлягають задоволенню в повному обсязі.
При призначенні покарання обвинуваченому суд констатує про відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, та визнає в якості обставини, що його обтяжує, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Суд також враховує дані про ОСОБА_10 , як про особу, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, а також має власну сім`ю.
Водночас, враховуючи відсутність щирого каяття, невжиття обвинуваченим будь-яких дієвих заходів для відшкодування заподіяної шкоди, позицію прокурора та представника потерпілої, які наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_10 такі види основного та додаткового покарань як обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
До набрання вироком законної сили до ОСОБА_10 також слід також застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням певних процесуальних обов`язків.
Долю долучених до матеріалів кримінального провадження речових доказів слід вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України, із скасуванням арешту на транспортний засіб, власником якого не є ОСОБА_10 .
Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, протягом строку застосування якого покласти на зазначену особу наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі м. Одеси без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну місця свого фактичного проживання.
Після набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасувати, а ОСОБА_10 доставити до установи відбування покарання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з дня його фактичного прибуття до установи відбування покарання.
Виконання вироку в частині контролю за дотриманням засудженим умов застосованого запобіжного заходу та доставлення до установи відбування покарання доручити начальнику Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті тисяч) грн.
В задоволенні інших позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_10 та ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати на суму 1813 (одна тисяча вісімсот тринадцять) грн. 50 коп.
Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів:
- автомобіль марки «ВАЗ 2103», р/н НОМЕР_2 , - повернути володільцю ОСОБА_13 ;
- автомобіль марки «Chevrolet», р.н. НОМЕР_1 , - повернути власнику ОСОБА_12 , із одночасним скасуванням арешту стовно даного транспортного засобу;
- два DVD-диски із відеозаписами зберігати в матеріалах досудового розслідування.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1