Cправа № 750/6557/16-к
Провадження № 1-кс/750/2143/16

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора щодо нездійснення ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, означеною ним самим, як «скарга (повторно) на рішення прокурора ОСОБА_3 від 03.06.2016 по клопотанню від 06.04.2016 ОСОБА_4 потерпілого у кримінальному провадженні № 0004626 від 02.06.2014 р. (ч. 3 ст. 190 КК України)», при цьому, зазначив, що керується ст. ст. 9, 21, 32, 33, 55, 56, 110-112, 218, 220, 303-307, 532, 533 КПК України.

У скарзі ним зазначено, що 05.05.2016, згідно ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова, прокурора ОСОБА_3 було зобов`язано розглянути його клопотання від 06.04.2016, однак не дивлячись на зазначене судове рішення, той, у порушення вимог ст.ст. 9, 21, 36, 110, 111, 112, 218, 220, 532, 533 КПК України приймає невмотивоване, необґрунтоване та незаконне рішення за розглядом його клопотання, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню. При цьому в тексті свої скарги ОСОБА_4 зазначає, що він не звертається до суду виключно щодо оскарження рішення прокурора на підставі лише порушення прокурором норм ст. 218 КПК України, а, навпаки, звертається виключно щодо порушення прокурором вимог ст. 220 КПК України при прийнятті рішення по клопотанню потерпілого та вимог ст. 9, 21, 36, 110, 111, 112, 532, 533 КПК України.

Особа, яка подала скаргу ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, разом з тим в своїй скарзі він зазначив про розгляд скарги в його відсутність, а також підтримав свої вимоги та просив задовольнити скаргу.

Прокурор в судовому засіданні, заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що клопотання ОСОБА_4 було розглянуто відповідно до вимог КПК України про що, йому було повідомлено письмово у встановлені термін та порядок, а саме у вигляді постанови про часткову відмову в задоволені його клопотання, при цьому він надав письмове заперечення щодо порушення прокурором вимог ст. ст. 9, 21, 36, 110, 111, 112, 218, 220, 532, 533 КПК України.

Заслухавши пояснення прокурора та дослідивши в судовому засіданні надані матеріали скарги, суд доходить висновку, що за результатами розгляду скарги, належить відмовити в її задоволенні.

Кримінальне провадження було здійснене на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також диспозитивності, разом з тим, особа, яка подала скаргу, не довела обґрунтованість тієї. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не перебираючи на себе цю частину процесу.

Суд наголошує на тому, що відповідно до положень ст. 303 КПК України існує виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час проведення досудового розслідування слідчому судді, а саме глава 26 КПК України у ч. 1 ст. 303 КПК розмежовує 8 позицій щодо можливого абсолютно різного за правовим змістом оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, де у пунктах 1-8 цієї норми закону перераховані наступні, такі як:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - що може бути оскаржено заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Слід зазначити, що виходячи з викладено вище, таке, відповідно передбачає окремий специфічний вид розгляду кожної із скарг у судових засіданнях, котрі відрізняються колом учасників процесу, порядком розгляду, строком того, а крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 304 КПК України передбачається і строк, протягом якого можливе подання такої скарги щодо названих рішень, дій чи бездіяльності (протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії, або бездіяльності). Але особа, яка подала скаргу взагалі уникла посилань на спеціальні норми ст. 303 КПК України, тобто конкретні пункти частини 1 цієї норми закону, однак, як зазначено вище, саме ці конкретні норми, передбачені у ст. ст. 303, 304 КПК України і є визначальними для суду в частині встановлення порядку розгляду. Більш того, у ч. 1 ст. 303 КПК України є посилання на ряд близьких інститути оскарження, але особою, яка подала скаргу таке розмежування не проведене, зроблена лише загальна посилка, причому на ст. 303 КПК України взагалі.

Особа, яка подала скарга, посилається на ряд норм закону, а саме на ст. ст. 9, 21, 28, 36, 55, 56, 110, 111, 112, 218, 220, 303, 304, 305, 307, 532, 533 КПК України. Але оскільки, все таки у тексті скарги є згадування ст. 220 КПК України, а особа, яка подала скаргу, звернулась з клопотанням про розгляд скарги в її відсутність, суд доходить висновку, що скарга стосується саме бездіяльності прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, однак дослідження постанови прокурора від 03.06.2016 дозволяє суду зробити однозначний висновок, що така у повному обсязі якраз і відповідає вимогам закону в цій частині.

Особа, яка подала скаргу, як на одну із підстав для судової перевірки оспореної постанови, вказала і на невідповідність тієї ст. 218 КПК, при чому в тексті самої скарги навела якусь мотивацію того, що є хибним припущенням такої особи, а тому судом і не розглядалось, оскільки, в контексті інституції судового контролю, на слідчого суддю не покладений обов`язок перевірки правовідносин, пов`язаних з названою нормою закону, що не позбавляє цю особу захисту своїх прав в цій частині, шляхом застосування інших інституцій кримінального процесуального закону.

Враховуючи, викладене вище, в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 26, 303, 306, 307, 309 КПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1