Справа № 746/180/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/853/2016
Категорія - ст.263 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000043, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Побочіївка Срібнянського району Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 09 листопада 2011 року Срібнянським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на один рік;

2) 05 квітня 2012 року Срібнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі;

3) 12 червня 2012 року Срібнянським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі; 02 липня 2015 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання у виді 4 місяців 23 дні;

4) 18 лютого 2016 року Срібнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі;

5) 22 березня 2016 року Срібнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі;

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України з призначенням покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року, остаточно призначеного ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 660 гривень 30 копійок в рахунок відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з вироком суду в частині призначеного покарання та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин у кримінальному провадженні та доведеності своєї вини, просить скасувати вирок, в зв`язку з суворістю призначеного покарання, ухвалити нове рішення та призначити більш м`яке покарання.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував всіх пом`якшуючих обставин, що, на думку апелянта, завадило об`єктивному розгляду справи та застосуванню вимог статті 69 КК України. Зазначає, що суд не врахував, що на момент виявлення ним банки з невідомою речовиною він не міг усвідомлювати, що вчиняє кримінальне правопорушення, в зв`язку з тим, що тільки після висновку вибухо-технічної експертизи йому стало відомо, що там вибухонебезпечна речовина. Крім того, зазначає, що суд не врахував, що в нього залишилась одна мати пенсійного віку та бабуся похилого віку, а він єдиний син в сім`ї і вони потребують його допомоги. Наголошує на тому, що у вчиненому він щиро розкаюється та просить призначити йому більш м`яку міру покарання.

Прокурор не погодився з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та подав заперечення в яких просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення. Наголошує на тому, що у судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений вказував на те, що знав, що у знайденій ним банці знаходиться порох, в зв`язку з чим він і залишив його собі. На думку прокурора, суд першої інстанції належним чином врахував всі обставини та обґрунтовано призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання, що передбачено санкцією частини першої статті 263 КК України. Остаточну міру покарання суд визначив за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за новим вироком та за попереднім вироком від 22 березня 2016 року, яким обвинуваченому було визначено покарання у виді 5 років 3 місяців розбавлення волі. Тобто, фактично суд приєднав лише три місяці позбавлення волі до покарання, яке було визначено ОСОБА_6 вироком від 22 березня 2016 року, остаточно визначивши до відбування 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Як встановив суд, в кінці серпня 2015 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в одному із нежилих будинків в с. Побочіївка Срібнянського району, придбав шляхом привласнення знайдену ним жерстяну банку із сипучою речовиною сіро-зеленого та чорного кольорів, яку в подальшому переніс до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , та усвідомлюючи, що вказана речовина є порохом, залишив зберігати в шафі спальної кімнати будинку.

23.02.2016 року під час огляду будинку АДРЕСА_1 , поліцейськими було виявлено та вилучено жерстяну банку із сипучою речовиною сіро-зеленого та чорного кольорів, яка згідно висновку судової вибухо-технічної експертизи № 2 (Вт), 402 (х) від 14.04.2016 року є сумішшю вибухових речовин метальної дії димного та нітроцелюлозного порохів, вагою 190 грам.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання, обравши йому більш м`яку міру покарання із застосуванням статті 69 КК України, думку захисника який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого з підстав у ній наведених та просив про її задоволення, міркування прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, вважав вирок суду обґрунтованим, законним і просив залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини, доведеність винності та кваліфікація дій обвинуваченого в судовому засіданні суду першої інстанції ніким, в тому числі самим обвинуваченим, не оспорювались і, згідно ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ніким із учасників судового провадження не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, не заперечуючи того факту, що знав, що в знайденій ним банці знаходиться вибухова речовина порох.

При цьому, в скоєному ОСОБА_6 щиро розкаявся та просив суворо його не карати, в зв`язку з тим, що на його утриманні знаходиться мати пенсіонерка та бабуся похилого віку, а він єдиний син у сім`ї.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 263 КК України, як дії, що виразились у придбанні та зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що неодноразово засуджувався, в тому числі і за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуваючи у працездатному віці, ніде не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також те, що тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення не настало. Прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також обставини, які його обтяжують повторність та рецидив злочинів.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи обвинуваченого про те, що суд належним чином не врахував пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що у нього залишилась мати пенсіонерка та бабуся похилого віку.

Так, даний факт не може бути визнаний обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки пом`якшуючими можуть бути різного роду чинники об`єктивного чи суб`єктивного характеру, які не є ознаками складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, однак, знижують суспільної небезпечності особи винного або вчиненого ним кримінального правопорушення.

В даному випадку, наявність у обвинуваченого матері пенсіонерки та бабусі похилого віку є даними, що характеризують його, однак не знижують ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого та вчиненого ним кримінального правопорушення. Більш того, колегія суддів звертає увагу, що знайдену вибухову речовину ОСОБА_6 зберігав у власному будинку, де проживав разом з матір`ю та бабусею, чим ставив під загрозу їх безпеку та життя.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений не зважаючи на працездатний вік, ніде не працює, що ставить під сумнів ту обставину, що він може якимось чином утримувати свою матір та бабусю, особливо з урахуванням тієї обставини, що він з 2012 року майже постійно перебуває у місцях позбавлення волі.

Згідно вимогами статті 69 КК України та пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, призначення основного покарання , нижче від найнижчої межі , встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

Доводи апелянта щодо пом`якшуючих покарання обставин неістотні, оскільки всі ці обставини достатньо враховані судом, що вбачається з мотивувальної частини вироку, а повторне врахування цих обставин та застосування положень статті 69 КК України є недопустимим.

Не може бути прийнято до уваги, в якості пом`якшуючої покарання обставини, твердження ОСОБА_6 про те, що він не знав, що у банці знаходиться вибухова речовина, оскільки таке твердження суперечить матеріалам кримінального провадження та показанням самого обвинуваченого, які ним були надані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Більш того, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження не були предметом дослідження суду першої інстанції, а тому і не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції обвинуваченому за частиною 1 статті 263 КК України визначено покарання у межах санкції кримінального закону, та відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України , призначено остаточне покарання за сукупності злочинів за принципом часткового складання покарань з урахуванням вироку Срібнянського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року, яким він засуджений до покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі, що було визначене за аналогічними правилами з урахуванням вироку Срібнянського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2016 року , яким обвинувачений засуджений до покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що твердження ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання не заслуговують на увагу та знаходить що призначене покарання, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, і не вбачає підстав для його пом`якшення, та зміни вироку суду.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13