Єдиний унікальний номер 725/1618/15-к
Номер провадження 1-кп/725/61/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.04.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000111 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Нижні Станівці, Кіцманського району, Чернівецької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, із середньою освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України при наступних обставинах.

Так, 08 квітня 2014 року Сторожинецьким РВК Чернівецької області ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією та в складі команди направлений до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується в АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 08 квітня 2014 року ОСОБА_5 зарахований до списків частини, всіх видів забезпечення і призначений на посаду старшого розвідника розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Так, статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді, у військовому званні «солдат», ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Разом з тим, 30 жовтня 2014 року біля 8 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, всупереч наведених вимог законодавства, не погоджуючи свої дії з командуванням та не одержавши дозволу командира (начальника) військової частини, з метою ухилитись від військової служби, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 та вибув до місця постійного проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

18 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходження військової служби.

Таким чином, старший розвідник розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 127, 128, 131 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 30 жовтня 2014 року біля 08 год. 00 хв. самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 , розташованої у АДРЕСА_2 та вибув до місця постійного проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 18 березня 2015 року, тобто понад один місяць, чим скоїв самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, а саме злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив суворо його не карати.

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюється, суд, роз`яснивши їм порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

При цьому, суд вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 407 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та служби характеризуються позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, має на утриманні малолітнього сина, а також добровільно прибув до місця несення військової служби та продовжив її проходження.

При цьому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину суд визнає відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, визнання вини, щире каяття, що суд визнає як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також те, що кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено через збіг тяжких сімейних обставин, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі та застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_4 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1