Справа № 555/480/15-к
Номер провадження 1-кп/555/6/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2016 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаряхОСОБА_2 ,
з участю прокурорів: ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

його представника, адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

їх захисника, адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне кримінальну провадження № 0000599 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних прпавопорушень за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних прпавопорушень за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Підкормілля Любешівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_3 , студента ІV курсу Надслучанського інституту Національного університету водного господарства та природокористування, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних прпавопорушень за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
14 грудня 2014 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, на другому поверсі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", що в АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , умисно, порушуючи щодо нього вимоги ст. ст. 19,29,33 Конституції України, згідно з якими ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, та кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, всупереч нормам Декларації ООН від 18 грудня 1992 року, що ратифікована Україною 17 липня 1997 року "Про захист усіх осіб від насильницького зникнення", згідно зі статтею першою якої будь-який акт насильницького зникнення є образою людської гідності, ставить осіб, які зазнали цього, поза захистом закону, є порушенням норм міжнародного права, яке гарантує, зокрема, право на визнання правосуб`єктності особистості, право на свободу і безпеку особистості і право не зазнавати катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження і покарання, шляхом заподіяння страждань, що виразилося у спричиненні болю внаслідок заподіяння фізичного впливу, нанесенні ударів кулаками рук та взутими ногами в різні частини тіла потерпілого, заламування рук, проти волі останнього, позбавили його свободи пересування, примусово утримуючи поряд з собою, спочатку ведучи з приміщенння указаного магазину, тоді силою затягнули у ванатажне відділення автомобіля марки "Mercedes - Benz Sprinter", який належить ОСОБА_10 , позбавивши його можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування, та примусово доставили до господарства ОСОБА_12 , яке знаходиться там же в АДРЕСА_4 .

По приїзді до господарства ОСОБА_12 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 силою виштовхнули його з автомобіля , від чого він упав на землю, завели його у двір її господарства, де ОСОБА_10 із застосуванням сили - удару ззаду по правій нозі під колінний суглоб примусили його стати на коліна і вибачитись перед нею.
При цьому, в приміщенні магазину "Колтан" ОСОБА_8 та ОСОБА_9 умисно завдали потерпілому ОСОБА_6 по одному удару в обличчя кулаками рук, спричинивши йому тілесні ушкодження: ОСОБА_8 - у виді синців повік правого і лівого очей. А ОСОБА_10 в момент, коли потерпілого ОСОБА_6 утримували ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , заламавши руки за спиною, наніс йому один удар кулаком руки в ділянку правого плеча, спричинивши тілесне ушкодження у виді синця правого плеча.

Відразу ж після цього ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вивели потерпілого з приміщенням магазину, штовхнули його на землю, де ОСОБА_13 та ОСОБА_9 разом з іншими невстановленими слідством особами умисно почали наносити йому удари взутими ногами по різних частинах тіла - голові, тулубу і кінцівках, зокрема ОСОБА_9 завдав один удар взутою ногою в ділянку живота, спричинивши тілесне ушкодження у виді синця на животі.

У ванатажному відсіку автомобіля, яким керував ОСОБА_10 , ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_6 не менше трьох ударів взутою ногою - в ділянку гомілки правої ноги, правої скроневої та тім`яної ділянок голови, а ОСОБА_9 - один удар взутою ногою в область носа, спричинивши тілесні ушкодження у виді синця перенісся.

Тілесні ушкодження у виді синців повік обох очей, перенісся, правої скроневої та тім`яної ділянок, лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, правового плеча, лівого передпліччя, правої гомілки та живота, що спричинені потерпілому ОСОБА_6 , відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень.

Допитані в якості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнали той факт, що 14 грудня 2014 року ввечері в с. Бистричі у магазині "Колтан" примусили потерпілого ОСОБА_6 поїхати з ними до господарства ОСОБА_12 , на той час нареченої ОСОБА_8 , з тим, щоб він вибачився перед нею за образу - намагання перед тим потанцювати з нею в клубі с. Бистричі проти її волі. Виходив з другого поверху магазину "Колтан" потерпілий сам, вони його не примушували, сам сідав у автомобіль. Вони при цьому до нього сили не застосовували.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнали, що на другому поверсі магазину "Колтан" ОСОБА_6 не погоджувався покидати приміщення і їхати вибачатися перед ОСОБА_12 . Кожен з них наніс йому по одному удару в голову.

Просять виправдати їх за ч.2 ст. 146 КК України, зазначаючи, що волі ОСОБА_6 вони не позбавляли, він погодився з ними поїхати і попросити вибачення у ОСОБА_12 .

Допитаний в якості потерпілого, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, ОСОБА_6 пояснив, що 14 грудня 2014 року орієнтовно біля 20 години перебував з друзями в кафе на другому поверсі магазину "Колтан". До нього зателефонував ОСОБА_8 і сказав, щоб він готувався, вони зараз будуть.

До цього отримував погрози від ОСОБА_8 про те, що його вивезуть в невідомому напрямку та до ранку він не доживе, щоб узяв з собою лопату.

Приблизно о 20 годині 30 хвилин в кафе зайшли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Пізніше побачив також ОСОБА_10

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшли до столу, за яким він сидів з друзями, і нанесли йому по одному удару - ОСОБА_8 в праве око, а ОСОБА_9 - в ліве. Після цього заломили йому руки за спину і, штовхаючи, повели на подвір`я. З ними йшов ОСОБА_10 , який штовхав його у спину. Спустившись на територію біля магазину, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 кинули його на асфальтоване покриття і почали бити ногами. Потім вони ж закинули його в багажне відділення автомобіля. Він сів навпроти дверей. В автомобілі були й інші невідомі для нього особи, які наносили йому удари. Було темно, але пригадує, що ОСОБА_8 завдав йому удари ногою в обличчя і в коліно, та один раз ОСОБА_9 - також в голову. Їхали хвилин 5-7.

Коли його виштовхали з автомобіля і відвели на подвір`я господарства ОСОБА_12 , ОСОБА_8 сказав, щоб він просив у неї пробачення. А ОСОБА_10 , ударивши ногою під праве коліно, змусив його стати перед нею на коліна. Потім йому звеліли тікати. Втрачав орієнтацію, не міг зрозуміти де знаходиться, біля опівночі його знайшли друзі.

Погодився з тією мірою покарання, яку просить обрати обвинуваченим державний обвинувач. Просить також стягнути з обвинувачених спричинену йому матеріальну шкоду в розмірі 1909 гривень та моральну, яку оцінює в розмірі 60 000 гривень.

Крім фактичного часткового визнання вини обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в ході їх допиту, не дивлячись на невизнання її ОСОБА_10 , вину обвинувачених в судовому засіданні в обсязі повідомленої їм підозри повністю доведено на підставі досліджених доказів.

При цьому суд зазначає, що пояснення потерпілого ОСОБА_6 є послідовними, логічними та такими, що відповідають встановленим обставинам, тому бере їх за основу при оцінці доведеності вини обвинувачених.

З пояснень допитаних в судовому засіданні свідків також вустановлено обставини вчиненого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення.

Зокрема, свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 підтвердили той факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в кафе, що на другому поверсі магазину " Колтан", витягнули з-за столу ОСОБА_6 , який не хотів з ними іти, завдали йому кожен по одному удару в голову і повели на низ. При цьому казали, що будуть возити.

На подвір`ї бачили білий вантажний автомобіль (бус). В його вантажне відділення завели потерпілого ОСОБА_6 , в який сіли ще до 20 чоловік.

Перед цим прямо на подвір`ї кафе з пояснень свідка ОСОБА_15 потерпілому ОСОБА_6 продожували завдавати удари, свідок ОСОБА_14 пояснив, що також був очевидцем цієї бійки, але було темно і він того, кого били, не бачив, хоча впевнений, що продовжувалося побиття саме потерпілого ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_16 показав, що потерпілий ОСОБА_6 неодноразово того дня йому телефонував і казав, що йому погрожує ОСОБА_8 , хлопець ОСОБА_12 . Коли виходив покурити, бачив як з другого поверху двоє тягнули його по сходах. Потім його кудись повезли. Шукали його, тільки через дві години він вийшов на дорогу села Бистричі зі слідами тілесних ушкоджень на голові, не міг сказати де був, пояснив, що його ставили на коліна, але хто саме не повідомив.

З показань свідка ОСОБА_17 відомо, що у грудні 2014 року, ввечері, коли вона працювала продавцем в магазині "Колтан", що в с. Бистричі Березнівського району, бачила як на другий поверх будівлі, де розміщується кафе, піднялися 3-4 невідомих їй осіб. А свідок ОСОБА_18 пояснила, що працювала в той вечір там же в магазині, бачила як на другий поверх в кафе піднімався ОСОБА_8 . Донизу вони сходили з ОСОБА_19 та ОСОБА_6 . Що відбувалося зверху їй чути не було, однак їй відомо, що на дорозі перед кафе після цього був конфлікт.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 повідомили, що в той день знаходилися в кафе, бачили ОСОБА_6 він був повністю здоровий, при цьому ОСОБА_22 бачив як він виходив з кафе. Потім чули на вулиці крики. На другий день дізналися, що його в той вечір побили.

З показань свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 вони під`їжджали на дискотеку в с. Бистричі із ОСОБА_10 і ОСОБА_8 . Біля кафе "Колтан" в с. Бистричі зупинилися, із машини вийшли ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 і пішли в кафе. Що відбувалося в кафе не бачили. З кафе вийшли спочатку ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_6 , за ними - ОСОБА_9 із ОСОБА_10 . На подвір`ї кафе відбулась бійка ОСОБА_8 зі ОСОБА_6 , яка тривала недовго. Ніхто з них не падав. Далі всі поїхали до ОСОБА_12 . Їхали хвилин 5-6. Що відбувалося там не знають, з машини не виходили.

Свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 показали, що ОСОБА_6 виводили з кафе, при цьому вийти йому пропонував ОСОБА_8 . Потерпілий виходити не бажав. На вулиці було багато людей. Його посадили в автомобіль і повезли. Добровільно їхати він також не хотів. Шукали його півтори години. Розповідав, що в автомобілі його били.

З наданих обвинуваченням письмових доказів встановлено наступне.

В ході проведення впізнання 24 січня 2015 року свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_28 впізнали особу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вказавши, що саме вони заходили в кафе "Колтан" і допомагали ОСОБА_29 виводити ОСОБА_6 .

Під час слідчого експерименту 29 січня 2015 року свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 і потерпілий ОСОБА_6 дали аналогічні встановленим в судовому засіданні обставинам пояснення суду та продемонстрували їх на місці події.

Висновки судово-медичного експерта за № 249 від 18 грудня 2014 року одразу після події та № 65 від 24 лютого 2015 року після стаціонарного лікування потерпілого доводять, що при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 у нього виявлено синці повік обох очей, перенісся, правої скроневої та тім`яної ділянок, лівої тім`яно - скроневої ділянки, правого плеча, лівого передпліччя, правої гомілки, живота. Вид та морфологічні властивості ушкоджень свідчать про утворення від щонайменше дев`ятиразової дії твердих тупих предметів, приблизно за одну - дві доби до огляду.

Сукупність досліджених судом доказів дає підстави для висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованих їм злочинів.

Суд кваліфікує їх дії в частині виведення потерпілого проти його волі з кафе "Колтан" в с. Бистричі Березнівського району Рівненської області, примусового поміщення його в багажне відділення автомобіля та доставки в господарство ОСОБА_12 для вибачення перед нею як незаконне позбавлення його волі.

Адже ч.1 ст. 19, ст. 29, ч.1 ст. 33 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Безпідставним, за таких обставини, є покликання захисту обвинувачених на те, що в їхніх діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 146 КК України, оскільки вони не утримували потерпілого в окремому приміщенні чи іншим чином не позбавляли його волі в умовах ізоляції від суспільства. Не тільки така обставина створює склад кримінального правопорушення за ст. 146 КК України.

Адже згідно зі статтею першою Декларації ООН від 18 грудня 1992 року, що ратифікована Україною 17 липня 1997 року "Про захист усіх осіб від насильницького зникнення", будь-який акт насильницького зникнення є образою людської гідності та ставить осіб, які зазнали цього, поза захистом закону.

Діями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказані конституційні права потерпілого ОСОБА_6 було обмежено та порушено норми міжнародного права, а тому їх в цій частині слід кваліфікувати саме за ч.2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Суд зазначає, що обвинувачені діяли в даному випадку спільно, кожен з них мав умисел на позбавлення волі потерпілого та виконував конкретні дії на виконання загальної домовленості - шляхом позбавлення його волі доставити в господарство ОСОБА_12 з тим, щоб він попросив вибачення у неї. Поміщення його в багажне відділення автомобіля ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та перевезення його в ньому ОСОБА_10 підпадають під ознаки складу злочину, передбаченого ст. 146 КК України.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що під час вчинення вказаних дій кожним з обвинувачених потерпілому ОСОБА_6 наносилися тілесні ушкодження - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в обличчя, голову і в живіт, ОСОБА_10 - в ділянки. передпліччя та правої гомілки, що доведено також висновками судово-медичного експерта.

Таким чином, в їхніх діях має місце склад злочину, передбачений ч.1 ст. 125 КК України - умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченим суд враховує тяжкість, характер та обставини, за яких вчинено ними кримінальні правопорушеня, їхню особу - кожен з них позитивно характеризується з місця проживання, обставин, які б пом`якшували або обтяжували їх покарання, в судовому засіданні не встановлено.

За встановлених обставин, погоджуючись з державним обвинувачем, суд призначає покарання кожному з обвинувачених у виді обмеження волі на строк три роки і шість місяців за ч.2 ст. 146 КК України, а за ч.1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт терміном 200 годин кожному.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання кожному з обвинувачених суд призначає у виді обмеження волі на строк три роки і шість місяців та встановлює до них іспитовий строк на підставі ст. 75 КК України терміном три роки, а також покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Суд також приходить до висновку, що позови прокурора та потерпілого слід задовольнити в повному обсязі.

Прокурор доданими до позовної заяви доказами довів розмір витрат на лікування потерпілого в сумі 721 гривня 25 копійок.

Потерпілий ОСОБА_6 в позовній заяві належним чином обгрунтував характер завданої йому моральної шкоди і оцінив її в сумі, що відповідає понесеним ним переживанням.

Витрати на придбання ліків потерпілим ОСОБА_10 суд вважає доведеними на суму 689 гривень 92 копійки згідно чеків аптеки № 19 в м. Березне.

З квитанцій Приватбанку та Укрпошти встановити за що проводилася оплата неможливо.

В ході досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження до підозрюваних не застосовувалися, відомостей про судові витрати та речові докази суду не надано, вирішити питання їх долі учасники судового розгляду не просять.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374,376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ :
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнати винуватими за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання:

ОСОБА_8 :

- за ч.2 ст. 146 КК України у виді трьох років і шести місяців обмеження волі;

- за ч.1 ст. 125 КК України - 200 годин громадських робіт.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити у виді обмеження волі на строк три роки і шість місяців.

У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від призначеного за цим вироком покарання, якщо він на протязі трьох років не вчинить нового злочину.

Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи.

ОСОБА_9 :

- за ч.2 ст. 146 КК України у виді трьох років і шести місяців обмеження волі;

- за ч.1 ст. 125 КК України - 200 годин громадських робіт.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначити у виді обмеження волі на строк три роки і шість місяців.

У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від призначеного за цим вироком покарання, якщо він на протязі трьох років не вчинить нового злочину.

Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи.

ОСОБА_10 :

- за ч.2 ст. 146 КК України у виді трьох років і шести місяців обмеження волі;

- за ч.1 ст. 125 КК України - 200 годин громадських робіт.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_10 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити у виді обмеження волі на строк три роки і шість місяців.

У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнити від призначеного за цим вироком покарання, якщо він на протязі трьох років не вчинить нового злочину.

Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально - виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи.

Стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_6 в якості спричиненої йому матеріальної шкоди 689 гривень 92 копійки та моральну шкоду в розмірі 60 000 гривень, а також на користь комунального закладу "Березнівська центральна районна лікарня" Березнівської районної ради - 721 гривню 25 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд.

Суддя:ОСОБА_1