АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2690/15-к Номер провадження 11-кп/786/611/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0001676, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.06.2014, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 20 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта незакінчена вища, працюючого за домовленістю, вдівця, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-09.11.2015 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, -

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.11.2015 року відносно ОСОБА_9 , яким він засуджений за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі з іспитовим строком відповідно до ст.75 КК України на 1 рік, вказано виконувати самостійно.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 до набрання вироком чинності обрано судом особисте зобов`язання, поклавши на нього відповідно ст.194 КПК України зобов`язання: не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , без дозволу суду; повідомляти прокурора, суд про зміну місця свого проживання, роботи.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 вказано рахувати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_9 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 у сумі 6478 грн. 57 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 70000 гривень моральної шкоди.

Позов потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди залишено без розгляду з правом звернення в порядку цивільного судочинства.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за наступних обставин.

07.06.2014 року приблизно 21 год. ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , помітив з балкону бійку на вулиці між його знайомим ОСОБА_10 і раніше незнайомими особами, якими були ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

В цей момент у ОСОБА_9 виник протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння особам, які наносили удари ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. З цією метою ОСОБА_9 , взяв вдома палицю біту, з якою вийшов на вулицю. Зустрівши свого приятеля ОСОБА_12 , ОСОБА_9 разом зі своєю дружиною ОСОБА_13 , приятелем ОСОБА_12 та дружиною останнього ОСОБА_14 підійшов до буд. АДРЕСА_2 , де в цей час стояв ОСОБА_8 з батьками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також зі знайомим ОСОБА_11 , який був з дружиною.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_9 наніс битою, яку тримав в руці, удар по верхній частині спини потерпілого ОСОБА_8 . Після цього між ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , подружжям ОСОБА_17 з одного боку, та потерпілим ОСОБА_8 , його батьками, знайомим ОСОБА_11 з другого боку, розпочалася бійка.

В ході бійки ОСОБА_9 схопив в руки дерев`яну палицю, якою наніс удар по голові потерпілого ОСОБА_8 , від чого останній упав на асфальт. Внаслідок нанесеного ОСОБА_9 удару потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток черепу, крововиливами під тверду мозкову оболонку і в речовину головного мозку, рани на голові, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, що підтверджено висновком судово-медичних експертиз №842 від 18.08.2014 року та №1371 від 24.11.2014 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , із внесеними змінами та доповненнями, просить скасувати вирок суду у зв`язку з допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції

Мотивуючи доводи апеляції захисник посилається на те, що суд прийняв та визнав допустимими доказами, більшість з яких отримані з порушенням норм КПК України та не можуть бути покладені в основу вироку суду.

Зазначає, що протокол слідчого експерименту від 06 березня 2015 року з підозрюваним ОСОБА_9 , на переконання захисника, є недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_9 в судовому засіданні не підтвердив показання, надані ним під час слідчого експерименту, а суд обґрунтовує свій вирок лише показаннями, які сприймав безпосередньо. При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 заявив, що під час проведення слідчого експерименту з ним була присутня його дружина ОСОБА_13 , яка бачила як від показував механізм нанесення битою ударів по спині та голову потерпілого, що є неприпустимим, адже вона мала статус свідка після закінчення проведення слідчого експерименту з ним, в наступному було проведено слідчий експеримент з нею 06.03.2015 за часом з 12-45 по 13-00, при тому, що слідчий експеримент з ОСОБА_9 закінчено о 12-45. Крім цього, визнавальні показання обвинуваченим надавались під час проведення з ним слідчого експерименту без участі захисника.

Далі, захисник стверджує про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 06 березня 2016 року зі свідком ОСОБА_13 та, як наслідок висновку судово-медичного експерта №321 від 24.03.2015, зробленого на підставі наданого протоколу слідчої дії зі свідком. Вказує, що свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила суду, що давала показання під час допиту та слідчого експерименту 06.03.2015 під тиском працівників карного розшуку.

Посилається на недопустимість протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідкам ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 12.02.2015, оскільки впізнання, всупереч вимогам ч.7 ст. 228 КПК України, проводилося не за фотознімками, а за чорно-білими ксерокопіями фотокарток низької якості, які мають різкі відмінності між собою за формою зображення.

Крім того, захисник звертає увагу апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_9 вказував, що наніс один удар битою, але не дерев`яною, а алюмінієвою саме по спині потерпілого. Зазначений факт підтвердив у судовому засіданні й сам потерпілий та свідок ОСОБА_16 , однак хто саме вдарив його по голові потерпілий не бачив.

Судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_18 , який стверджував, що битою його сина по ногам била й дружина обвинуваченого ОСОБА_9 . Захисник вважає, що ОСОБА_13 могла наносити удар і по голові потерпілого, адже в момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому у її руках була бита.

Жоден свідок крім матері потерпілого прямо не вказали на обвинуваченого, як на особу, яка вдарила ОСОБА_8 по голові битою.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги з внесеними змінами, який просив скасувати вирок суду у зв`язку з допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо апеляційної скарги захисника обвинуваченого та вказував про законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги захисника, а також зміст вироку, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає, що вирок відповідає наведеним вище вимогам закону, а висновки суду, які в ньому містяться, такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд першої інстанції, виклавши у вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом доведеним, обґрунтовано дійшов таких висновків, повністю перевіривши доводи сторони захисту, тому підстав для його скасування не вбачається, виходячи з наступного.

Так незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його вина у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження підтверджується рядом доказів, досліджених у судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дала показання про те, що вона особисто бачила, як ОСОБА_9 вихватив із рук жінки дерев`яну биту, і коли потерпілий вже сидів і хотів підвестися, наніс удар битою по голові. Після чого потерпілий впав і з голови пішла кров.

Аналогічні показання дали також свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , та ОСОБА_21 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_22 дали показання про те, що після удару потерпілого по голові, дружина обвинуваченого - ОСОБА_13 кричала щоб всі розбігалися.

Вказане свідчить про те, що вона бачила хто вдарив потерпілого та з метою уникнення відповідальності спонукала всіх розбігатися.

Окрім зазначеного, вина обвинуваченого підтверджується і протоколом проведеного з ним слідчого експерименту від 6 березня 2015 року (т.1 а.п.223-230), відповідно до якого обвинувачений добровільно розповів та показав як він наніс удар потерпілому по голові.

Дані обвинуваченим показання можуть відповідати об`єктивним судово-медичним даним отриманим при судово-медичній експертизі потерпілого ОСОБА_8 , що підтверджено висновком судово-медичної експертизи №322 від 24 03.2015 року (т.1.а.п.232)

Під час проведення слідчого експерименту від 6 березня 2015 року із дружиною обвинуваченого ОСОБА_23 , (.т.1 а.п.214-220), остання також детально розповіла та показала як обвинувачений наніс битою удар по голові потерпілого.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 під час проведення впізнання за фотознімками, впізнали особу, яка нанесла удар потерпілому битою по голові, ним є обвинувачений (протоколи пред`явлення особи для впізнання від 12.02 2015 та 03.03.2015 року т.1 а.п. 204-208 відповідно).

Вказані докази узгоджуються із іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що викладене в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не знайшло свого підтвердження.

Зокрема, відсутні будь-які підстави визнати недопустимими доказами протоколи проведення слідчого експерименту із обвинуваченим через порушення його права на захист. Як вбачається із матеріалів провадження, перед проведенням слідчого експерименту обвинуваченому роз`яснювалися його права, в тому числі і право на участь захисника. Але обвинувачений не побажав користуватися послугами захисника.

Крім цього, участь захисника в даній справі не є обов`язковою.

Не знайшло підтвердження і посилання апелянта на недопустимість як доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання від 12.02 2015 та 03.03.2015 року з тих підстав, що фотознімки є чорнобілими, а не кольоровими і зроблені за допомогою копіювання. Як видно із зазначених протоколів, знімки є чіткими та достатніми для проведення впізнання, а впізнання по кольоровим фотознімкам, як про це пише захисник не є обов`язковим.

Проаналізувавши всі здобуті у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненому злочині.

Показання допитаної у судовому засіданні дружини обвинуваченого ОСОБА_13 не відповідають іншим фактичним обставинам справи, та колегія суддів їх розцінює як бажання уникнути відповідальності її чоловіком, оскільки її показання спростовані іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Щодо того, що судом першої інстанції не допитувалися неповнолітні свідки, колегія суддів встановила, що ні прокурором ні іншими учасниками судового провадження не заявлялося клопотання щодо допиту вказаних свідків, а суд самостійно не має права викликати цих свідків та допитувати їх, інакше буде порушено принцип диспозитивності у кримінальному процесі.

Будь-яких інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду провадження, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не встановила.

Підстав для призначення нового судового розгляду немає.

Покарання обвинуваченому призначене у відповідності з вимогами ст.65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують його відповідальність, і призначив мінімальне покарання для даного злочину, яке не є суворим для даного злочину.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена сторонами протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя : ОСОБА_2
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_4