Ухвала
іменем україни
23 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 13 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від

13 січня 2016 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року без змін,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та мешканка м. Червоноград, раніше не судима,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, на підставі статті 46 КК України, а кримінальне провадження закрито.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 6896,55 грн.
Згідно з ухвалою суду ОСОБА_4 обвинувачувалась у тому, що

23 вересня 2014 року, близько 19 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 , слідуючи по проїзній частині дороги - вулиці Степана Бандери м. Червоноград Львівської області, яка розділена на дві смуги руху (по одній в кожному напрямку) навпроти будинку № 7, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, а саме п.1.3, п.1.5, п.1.7, п.2.3 б) д), п.12.1, п.12.3, на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, утвореною внаслідок стоянки в попутному до її руху напрямку, при правому бордюрному каменю автомобіля «Фольксваген Транспортер Т5» не врахувала дорожні умови, проявила неуважність та, неналежно оцінивши дорожню обстановку, щоб безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, з моменту потрапляння в поле зору малолітніх пішоходів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які здійснювали перетин проїзної частини дороги з права наліво по відношенню до руху керованого нею транспортного засобу, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів, не зменшила швидкість руху керованого нею автомобіля марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, здійснила наїзд на малолітніх пішоходів.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, який відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та малолітній пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої великогомілкової кістки, який відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У касаційній скарзі прокурор просить змінити постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог процесуального закону. На обґрунтування своєї позиції посилається на те, що судом безпідставно стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати, оскільки питання процесуальних витрат вирішується судом у підсумковому рішенні, яким завершується провадження у стадії судового розгляду, а покладення судових витрат на осіб, яких звільнено від кримінальної відповідальності не передбачено чинним КПК України. Крім того вказує, що ухвала апеляційного суду належним чином не вмотивована, у ній не надано належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора про необхідність ухвалення нового рішення в частині стягнення процесуальних витрат.
Заслухавши доповідача, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальногоправопорушення за обставин, викладених в ухвалі, та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 286 КК України, підстави та порядок звільнення її від кримінальної відповідальностів касаційному порядку прокурором не оспорюються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового розгляду, а тому у цій частині судове рішення у касаційному порядку не перевіряється.

Із доданих до касаційної скарги прокурора копій судових рішень вбачається, що місцевий суд процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6896,55 грн стягнув з ОСОБА_4 на користь держави.
Апеляційний суд, переглядаючи це кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.

Зокрема, як убачається із тексту ухвали, на обґрунтування доводів про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні стосовно ОСОБА_4 ухвали, прокурор вказував на те, що суд першої інстанції неправильно вирішив питання про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченої на користь держави, оскільки питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у підсумковому рішенні викладеному у формі вироку, яким відповідно завершується провадження у стадії судового розгляду.
Дотримуючись вимог ст. 404 КПК України та виходячи із повноважень суду апеляційної інстанції (ст. 407 КПК України), апеляційний суд дійшов правильного висновку про безпідставність апеляційних вимог прокурора, зазначивши, що вони суперечать ч. 1 ст. 126 КПК України, якою передбачено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, тобто у рішенні, що є кінцевим у конкретному кримінальному провадженні.
Крім того, судом враховано роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», а саме п. 20 даного пленуму про те, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.

З огляду на викладене касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 13 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2