08.06.2016 Справа 522/9928/16-К
У Х В А Л А
08 червня 2016 року
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, українки, громадянки України, освіта вища, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
-підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України,
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, скоєних за наступних обставин.
05.09.2008 року майор міліції ОСОБА_7 наказом начальника ГУМВС України в Одеській області за №487-о/с від 05.09.2008 призначена на посаду старшого слідчого відділу розслідувань дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області; 14.07.2010 майор міліції ОСОБА_7 наказом начальника ГУМВС України в Одеській області за №371 від 14.07.2010 призначена на посаду слідчого в особливо важливих справах відділу розслідувань дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області; з 16.11.2010 ОСОБА_7 наказом начальника ГУМВС України в Одеській області за №574 о/с від 16.11.2010 призначена на посаду старшого слідчого відділу розслідувань дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області. У своєї діяльності ОСОБА_7 керувалася вимогами КПК України, КК України, Законом України «Про міліцію» та відомчими інструкціями та наказами.
26.06.2010 о 15 год. 40 хв. при переході проїзної частини вул. Ак. Вільямса в м. Одесі в районі будинку №39 та дії знаку «Пішохідний перехід» на ОСОБА_8 був здійснений наїзд автомобілем «Альфа Ромео», держномер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 .
В результаті ДТП отримав тілесні ушкодження пішохід ОСОБА_8 , який був госпіталізований до МКЛ-1, прооперований та довгий час знаходився на стаціонарному лікуванні.
Згідно висновку комісійної судово медичної експертизи №78 від 18.03.2014, ОСОБА_8 були причинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням відломків, закриті переломи правих ребер з другого по шосте ребро, садни правої руки та лівої кісти. Після отриманих ушкоджень ОСОБА_8 потребував в додатковому харчуванні та частковому сторонньому уході протягом 3 місяців.
Згідно письмової вказівки начальника відділу розслідувань ДТП ОСОБА_10 від 29.06.2010, розгляд матеріалів по ДТП доручено старшому слідчому відділу розслідувань дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 , яка, зловживаючи службовим становищем, умисно не прийняла ніяких мір до повного, всебічного, неупередженого розгляду матеріалів ДТП та вчасного порушення кримінальної справи.
Старша слідча ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 , явно діючи на користь ОСОБА_9 та його інтересів, сфальшувала матеріали про скоєння ДТП, ввела в оману потерпілого ОСОБА_11 , його представника ОСОБА_12 , яким заявила, що вона порушила кримінальну справу та проводить розслідування.
05.07.2010 ОСОБА_7 склала та винесла постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за вказаним фактом в зв`язку з тим, що начебто ОСОБА_8 перебігав вул. Ак. Вільямса в невстановленому місці, про що вона умисно не повідомила ОСОБА_8 .
Тільки в серпні 2010 року ОСОБА_7 прийняла від ОСОБА_8 пояснення з приводу обставин ДТП, яке навмисно датувала фіктивною датою- 01.07.2010, хоча в той день ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в МКЛ-1.
Так, в період 21.07.2010 року до січня 2014 року при неодноразових зустрічах з ОСОБА_8 та його представником ОСОБА_12 , які проходили в службовому кабінеті №703, розташованому в м.Одесі по вул. Ак. Корольова, 5, слідча ОСОБА_7 стверджувала, що вона вже порушила кримінальну справу та обов`язково притягне до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , явно винного в скоєнні ДТП.
Фактично ОСОБА_7 навмисно не виконала всіх необхідних слідчих дій, направлених на повне, всебічне та об`єктивне розслідування факту дорожньо транспортної пригоди, зловживаючи своїм службовим становищем, безпідставно та необґрунтовано в липні 2010 року винесла постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка датувала фіктивною датою - 05.07.2010; навмисно, з особистих мотивів, не порушила кримінальну справу, чим порушила законні права та інтереси ОСОБА_8 .
В даній постанові ОСОБА_7 зазначила, що в діях ОСОБА_9 не вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, так як ОСОБА_8 перебігав дорогу в невстановленому місці. Одночасно вона допустила орфографічні помилки в постанові, та невірно зазначила, що ОСОБА_8 отримав переломи тільки двох ребер.
При цьому ОСОБА_7 умисно не повідомила про винесення такої постанови потерпілого ОСОБА_8 , але вручила копію постанови ОСОБА_9 для передачі її страховій компанії «ПРО100 страхування», в якій був застрахований автомобіль «Альфа Ромео», держномер НОМЕР_1 . Одночасно ОСОБА_7 склала фіктивне повідомлення ОСОБА_8 про винесення нею постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, яке долучила до матеріалів по ДТП, але не відправила ОСОБА_8 , проставивши фіктивну дату 05.07.2010 та вказавши фіктивній реєстраційний номер - 3830.
Таку ксерокопію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи ОСОБА_7 вручила ОСОБА_8 тільки 20.06.2011 після неодноразових скарг останнього.
Після чого, 26.07.2012 ОСОБА_7 в своєму службовому кабінеті, зловживаючи службовим становищем та діючи всупереч інтересам служби, не маючи законного права займатися розглядом матеріалів по вказаний ДТП, склала лист направлення для освідування ОСОБА_8 та направила нарочним до амбулаторії Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, де було проведене відповідно освідування. При цьому ОСОБА_7 навмисно надала направлення без зазначення дати, реєстраційного номеру та інформації про направлену медичну документацію.
Згідно акту №2636 від 16.08.2010, ОСОБА_8 в результаті ДТП були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням відломків, закритий перелом великого бугорку правої плечової кості, закриті переломи правих ребер з другого по шосте, садни правої руки та лівої кісти.
22.07.2011 старший прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_13 виніс постанову про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, яка винесена 05.07.2010 ОСОБА_7 та дав відповідні вказівки, в тому числі, витребувати та долучити до матеріалів по ДТП фотознімки та відеозапис огляду місця події.
28.07.2011, отримавши для виконання постанову ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , продовжуючи зловживати службовим становищем та діючи на користь ОСОБА_9 , склала фіктивній документ - довідку, про те, що долучити до матеріалів фотознімки огляду місці ДТП не вбачається можливим, так як вони були пошкоджені, що не відповідало дійсності. Також вона в той же день 28.07.2011 склала фіктивну довідку про те, що начебто відеозапис огляду місця ДТП не проводився, що не відповідало дійсності.
Після чого, 08.08.2011 ст. слідча ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, склала на підписала відповідний рапорт начальнику відділу розслідувань ДТП про те, що відеозапис при огляді місця ДТП з участю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не проводився і фотознімки не збереглися, в зв`язку з чим вона не може провести транспортне трасологічне дослідження автомобілю «Альфа Ромео», яким керував ОСОБА_9 .
08.08.2011 ОСОБА_7 , навмисно не виконавши всіх необхідних слідчих дій, направлених на повне, всебічне та об`єктивне розслідування факту дорожньо транспортної пригоди, зловживаючи своїм службовим становищем, безпідставно та необґрунтовано, в своєму службовому склала та підписала постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка датувала фіктивною датою - 08.08.2011; навмисно, з особистих мотивів, не порушила кримінальну справу, чим порушила законні права та інтереси ОСОБА_8 .
В даній постанові ОСОБА_7 зазначила, що в діях ОСОБА_9 не вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, так як ОСОБА_8 перебігав дорогу в невстановленому місці. Одночасно вона знову допустила такі ж самі орфографічні помилки в постанові, та невірно зазначила, що ОСОБА_8 отримав переломи тільки двох ребер.
При цьому ОСОБА_7 умисно не повідомила про винесення такої постанови потерпілого ОСОБА_8 . В той же день 08.08.2011 вона склала завідомо неправдивий документ повідомлення ОСОБА_8 про винесення нею постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, яке датувала фіктивною датою 08.08.2011 та де зазначила фіктивний реєстраційний номер 7807.
Після неодноразових скарг ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на початку лютого 2012 року, з метою навмисного затягування, розгляду матеріалів ДТП та поручення кримінальної справи, безпідставно та необґрунтовано призначила проведення комісійного судово- медичного дослідження ушкоджень, отриманих ОСОБА_8 в результаті ДТП.
Згідно акту вказаного дослідження №54 від 20.02.2012, ОСОБА_8 в результаті ДТП були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням відломків, закриті переломи правих ребер з другого по шосте, садни правої руки та лівої кісти.
19.04.2012 ОСОБА_7 , зловживаючи службовим становищем та діючи всупереч інтересам служби, з метою введення в оману ОСОБА_8 , в своєму службовому кабінеті склала та підписала завідомо неправдивий документ постанову про порушення кримінальної справи за фактом ДТП від 26.06.2010 з участю водія ОСОБА_9 та пішоходу ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України, та про прийняття справи до свого провадження. Ксерокопію такої постанови вона вручила ОСОБА_8 . Але в дійсності вона не порушувала кримінальну справу, не реєструвала порушення кримінальної справи не отримувала номер справи та не виставляла відповідні статистичні картки до Управління аналітичного інформаційного забезпечення ГУМВС України в Одеській області, та взагалі не проводила ніякого розслідування.
Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, явно зловживаючи службовим становищем, в квітні 2012 року в своєму службовому кабінеті провела допити свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , за обставинами ДТП, які дали відповідні свідчення. При цьому ОСОБА_7 склала протоколи допитів свідків, які останні прочитали та підписали - як ОСОБА_14 , так і ОСОБА_15 . Але на протоколах ОСОБА_7 навмисно не проставила дати, та не підписала дані офіційні документи, плануючи в подальшому в разі необхідності проставити дати від руки та підписати ці протоколи.
На вимогу ОСОБА_8 ОСОБА_7 в своєму службовому кабінеті вручила йому ксерокопії таких протоколів допитів.
11.12.2013 суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_16 , за заявою ОСОБА_8 , винесла постанову про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, яку ОСОБА_7 винесла від 08.08.2011.
ОСОБА_7 в період 2010 - 2014 р.р. переконала ОСОБА_8 в порушенні нею кримінальної справи, зловживаючи службовим становищем та зображуючи видимість розслідування, вона не надала йому можливості у встановлений законом строк пред`явити до ОСОБА_9 цивільний позов на суму 65.000 грн., так як строк давності сплинув. Таким чином, ОСОБА_7 своїми навмисними діями з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи ОСОБА_9 , використала як службова особа службове становище всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди ОСОБА_11 на суму 99.102 грн.
Крім того, ОСОБА_7 навмисно не прийняла заходів для забезпечення притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності у встановлені законом строки за порушення ним Правил Дорожнього руху.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, який кваліфікується як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе та для іншої фізичної особи, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, а також державним інтересам та інтересам юридичних осіб.
З метою укриття допущеної нею самою тяганини при розгляді матеріалів по ДТП з участю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та умисної незаконної та необґрунтованої відмови в порушенні кримінальної справи, не проведення слідчих дій протягом значного періоду часу з 2010 р. до 2014 р., бажаючи укрити свою бездіяльність при розгляді матеріалів ДТП, службова особа правоохоронного органу старший слідчий відділу розслідувань ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області майор міліції ОСОБА_7 , в своєму службовому кабінеті №703 по вул. Ак. Корольова, 5, в м. Одесі, склала завідомо вищевказані неправдиві офіційні документи, а саме:
- пояснення ОСОБА_8 , від 01.07.2010,
в якому проставила завідомо неправдиву дату - 01.07.2010, так як в дійсності це пояснення складалося в серпні 2010 року;
- постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.07.2010, в якій проставила завідомо неправдиву дату 05.07.2010, так як в дійсності така постанова складалася в серпні 2010 року;
- довідку від 28.07.2011, про те, що долучити до матеріалів фотознімки огляду місці ДТП не вбачається можливим, так як вони були пошкоджені, що не відповідало дійсності;
- довідку від 28.07.2011 про те, що начебто відеозапис огляду місця ДТП не проводився, що не відповідало дійсності;
- рапорт начальнику відділу розслідувань ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області про те, що відеозапис при огляді місця ДТП з участю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не проводився і фотознімки не збереглися;
- постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.08.2011, так як така постанова була незаконною та необґрунтованою;
- фіктивне повідомлення ОСОБА_8 про винесення нею постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, яке вона долучила до матеріалів по ДТП, але не відправила ОСОБА_8 , проставивши фіктивну дату 05.07.2010 та вказавши фіктивній реєстраційний номер 3830;
- постанову від 19.04.2012 про порушення кримінальної справи за фактом ДТП від 26.06.2010 з участю водія ОСОБА_9 та пешеходу ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України;
- протокол допиту свідка ОСОБА_14 за 2012 рік, без дати;
- протокол допиту свідка ОСОБА_15 за 2012 рік, без дати.
Тим самим ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, що кваліфікується як складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
02.12.2015 року до Київського районного суду м. Одеси направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , за підозрою у вчиненні правопорушень передбачених ч.2 ст.372, ч.1 ст.366 КК України. По даному провадженню запобіжним заходом підозрюваної ОСОБА_7 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 27.10.2015 обрано тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 800.226 грн.
29.10.2015 підозрювана ОСОБА_7 звільнена з-під варти в зв`язку з внесенням застави.
03.11.2015 ухвалою апеляційного суду Одеської області змінено ухвалу Приморського районного суду м. Одеси та підозрюваній ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 100.126 грн. Однак, до теперішнього часу судом не продовжено строк обов`язків, які було покладено на ОСОБА_7 .
27.05.2015 ОСОБА_7 звільнено з органу внутрішніх справ наказом начальника ГУМВС України в Одеській області за №1802 за порушення дисципліни. За місцем реєстрації ОСОБА_7 не проживає.
30 травня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, провину по якій остання не визнала та відмовилася від дачі показів.
02 червня 2016 року слідчий ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_6 , про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_7 підозрюється в скоєнні двох злочинів, підозрювана ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального злочину. Так, ОСОБА_7 протягом року переховує від слідства свій ноутбук та два мобільних телефони, стверджуючи, що вона їх втратила, хоча в них містяться важливі відомості по даному кримінальному провадженню. Крім того, до теперішнього часу не знайдений оригінал підробленої постанови про порушення кримінальної справи, винесений 19.04.2012 ОСОБА_7 . В зв`язку з чим, підозрюваній ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжним заходом заставу в розмірі однієї тисячі розмірів мінімальної заробітної плати, що може забезпечити виконання нею процесуальних зобов`язань по не ухиленню від слідства та суду, виконанню процесуальних рішень, не перешкоджанню встановлення істини по справі, так як інший запобіжний захід не здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на неї обов`язків у вигляді необхідності:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді;
- заборонити залишати підозрюваному місце постійного проживання в АДРЕСА_1 , чи АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
- не відлучатися із місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали подане клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу обґрунтованими.
Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави, посилаючись на відсутність підстав для цього. При цьому, зазначила, що підозра пред`явлена ОСОБА_7 є необґрунтованою, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності по інкримінованим ОСОБА_7 правопорушенням сплинули, а ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні.
Розглянувши клопотання слідчого та вивчивши надані суду матеріали, допитавши підозрювану, а також вислухавши прокурора, захисника, суд приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим, та задоволенню не підлягає.
Так, положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч.2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
В результаті аналізу обставин інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та наданих матеріалів, суд приходить до висновку, що слідчим ані в клопотанні, а ні прокурором під час судового розгляду достатні підстави, передбачені Законом для застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_7 не наведені.
Посилання слідчого на можливість незаконного впливу ОСОБА_7 на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального злочину є лише нічим не обґрунтованими припущеннями слідчого.
Жодних доказів на підтвердження зазначених ризиків не наведено, а судом не встановлено.
Водночас, згідно з практикою Європейського суду з прав людини надання таких доказів є обов`язковим.
Таким чином, прокурором не доведена наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
прибувати до слідчого прокурора або суду за першою вимогою;
не відлучатися за межі м. Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
У відповідності до ст. 182, ст. 194 КПК України у разі, якщо обвинувачений, порушив покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Однак, жодних даних на підтвердження того факту, що ОСОБА_7 порушила покладені на неї обов`язки та відповідно необхідності заміни їй застави у більшому розмірі слідчий не навів, а судом не встановлено.
Між тим, обов`язок заборонити залишати підозрюваному місце постійного проживання в АДРЕСА_1 , чи АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду, про який просить в своєму клопотанні слідчий, на переконання суду є обов`язком який покладається на підозрюваного, обвинуваченого у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, і саме тому не може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого при обранні йому міри запобіжного заходу у вигляді застави.
Разом з тим, суд змушений погодитись з доводами захисника про те, що інкриміновані підозрюваній ОСОБА_7 кримінальні правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України не відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень та строки давності притягнення до кримінальної відповідальності наразі сплинули.
За таких обставин, суд не знаходить достатніх підстав для зміни підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу, та змушений прийти до висновку, про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131,132, 176-179, 182, 184, 194, 196, 372 КПК України, -
Слідчому з ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_7 відмовити.
Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1