АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 667/9077/15-к
Справа № 11-кп/791/166/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія вирок ч.2 ст. 185, ч2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 лютого 2016 р.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника ОСОБА_8

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001282 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.12.2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінабад, Республика Таджикистан, громадянина Республіки Таджикистан, освіта середня-спеціальна, розлученого, перебуваючого у фактичних шлюбних стосунках, працюючого за договором виконання ремонтних робіт, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.12.2012 року вироком Євпаторійським районного суду АРК за ч.3 ст. 185 КК України на три роки три місяці позбавлення волі, звільнений 17.07.2014 року від відбування покарання на підставі ст. 2 закону України «Про амністію у 2014 році»,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_7 , засуджено за ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки;
за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два рік. На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В задоволенні цивільного позову ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» відмовлено.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовані до ОСОБА_7 , а саме застава в розмірі 27 560 грн. Постановлено вважати продовженими до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини і правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом не в повній мірі враховано ступень суспільної небезпечності вчиненого злочину та особу винного. Так, обвинувачений раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, був звільнеий 17.07.2014 року від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію». Маючи не зняту та непогашену судимість, продовжив злочинну діяльність, переховувався від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, перебував у розшуку.

Просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок в якому призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі, за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді трьох років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній установі закритого типу.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 03.04.2015 року в період з 13.00 до 13.30 год., перебуваючи біля будинку № 5 по проїзду Беренговому в м. Херсоні, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на заволодіння чужим майном, таємно, повторно, шляхом розбиття скла передньої лівої двері автомобіля «Fiat 500L», реєстраційний номер НОМЕР_1 проник до салону даного транспортного засобу, звідки викра майно потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 2700 грн.

Крім того, 23.04.2015 року ОСОБА_7 близько 10.30 год. переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на заволодіння чужим майном, повторно, шляхом пошкодження навісного замку, через вхідні двері проник до інструментального складу № 883-886, розташованого на території ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» за адресою м. Херсон, Карантинний острів,1 де вчинив замах на здійснення крадіжки, таємно викравши майно загальної вартістю 22790 грн. Та вважаючи, що він виконав усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, тобто для подальшого безперешкодного розпорядження та використання майна, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки зберігаючи при собі викрадені речі, 23 04.2015 року близько 11.00 год. Був затриманий охороною ПАТ «Херсонський суднобудівний завод», коли намагався покинути територію заводу.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши в судових дебатах аналогічні прохання сторін, останнє слово ОСОБА_7 , який вину свою визнав повністю і щиросердно покаявся, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується ретельно дослідженими в судовому засіданні, щодо тих обставин, які не оспорюються, відповідно до ч.1, 3 ст. 349 КПК України, яким суд дав належну оцінку, та є обґрунтованим.

Кримінальні правопорушення, які скоїв ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та зач.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням до іншого приміщення, вчинене особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, вчинена повторно, кваліфіковано правильно.

Посилання прокурора на те, що призначена міра покарання явно не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення є не обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 2 роки, суд, як убачається з вироку, врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину у відповідності до ст. 12 КК України, пом`якшуючи обставини, зокрема дані про особу засудженого, який характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин які обтяжують покарання, відшкодування завданих збитків та з таким висновком і погоджується суд апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного та за обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 призначене покарання в межах санкції закону, за який його засуджено, у виді позбавлення волі з іспитовим строком, і таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для застосування тяжчого покарання, як на це наполягає прокурор, немає.

Крім того, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував ряд обставин, які можуть вплинути на міру покарання обвинуваченому, проте в скарзі не заявив клопотання про дослідження в апеляційному суді певних обставин та доказів, які згідно зі ст.404 ч.3 КПК України мають бути повторно досліджені, а саме особу обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції не вправі ухвалити новий вирок, оскільки дослідження судом за власною ініціативою доказів, які б підтверджували або спростовували певні обставини справи, - порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.7 ч.1 п.3, п.15 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При таких обставинах, на думку колегії суддів, апеляція прокурора у кримінальному провадженню задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.12.2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : (підпис) ОСОБА_2 ,

(підпис) ОСОБА_3 ,

(підпис) ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду

Херсонської області ОСОБА_2