10 березня 2016 р. Справа № 632/3171/14-к провадження № 1-кп/632/7/16
У Х В А Л А

10 березня 2016 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 , законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 , розглядаючи у закритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Первомайським міськрайонним судом Харківської області розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

05 вересня 2014 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

В цей же день у відношенні ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 години 10 хв. 03 листопада 2014 року.

31 жовтня 2014 року слідчим суддею Первомайського міськрайонного суду Харківської області строк тримання підозрюваного під вартою продовжено в межах строку досудового розслідування до 29 листопада 2014 року.

У підготовчому судовому засіданні за даним кримінальним провадженням, яке відбулося 28 листопада 2014 року, вказаний запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_8 , залишений без змін і продовжений до 26 січня 2015 року.

Ухвалою суду від 23 січня 2015 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою був продовжений до 23 березня 2015 року.

Ухвалами суду від 20 березня, 23 квітня, 19 червня, 14 серпня, 09 жовтня, 04 грудня 2015 року та 14 січня 2016 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою був продовжений до 18 травня, 21 червня, 17 серпня, 12 жовтня, 07 грудня 2015 року, 01 лютого та 12 березня 2016 року, відповідно.

В судовому засіданні судом було поставлене на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор ОСОБА_5 просив суд продовжити строк тримання ОСОБА_8 під вартою.

При цьому прокурор вказав, що ОСОБА_8 , який раніше був засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, який також є особливо тяжким.

Ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість незаконного впливу на неповнолітню потерпілу ОСОБА_10 та свідків, переховування від суду, а також те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися і продовжують існувати.

Представник потерпілої та законний представник неповнолітньої потерпілої підтримали доводи прокурора.

ОСОБА_8 та його захисник заперечували проти продовження строку запобіжного заходу і просили змінити його на більш м`який домашній арешт, мотивуючи свої доводи тим, що обвинувачений тривалий час знаходиться під вартою, не має наміру переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу 05 вересня 2014 року, відпали, обвинувачений має постійне місце проживання, докази, представлені стороною обвинувачення, не доводять його вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, та з урахуванням перспективи тривалого розгляду справи.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На даний час у кримінальному провадженні виникли та стали достатніми підстави для висновку про можливість зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , що тримається під вартою, на більш м`який.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований до ОСОБА_8 з метою запобігти спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , з метою дачі показань на його користь, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою для застосування згаданого запобіжного заходу стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Судом допитані, як потерпіла ОСОБА_10 , так і всі свідки, що були заявлені, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, в тому числі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , досліджені всі докази, представлені на даний час.

Сторона обвинувачення заявила про неможливість закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, оскільки необхідно провести чергову судово медичну експертизу.

Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97 ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинуваченого.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, особу обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, суд вважає неможливим збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Наявність однієї лише обґрунтованої підозри та того факту, що обвинувачений був засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, за відсутності інших достатніх ризиків для продовження найбільш суворого запобіжного заходу, з урахуванням часу знаходження обвинуваченого під вартою не є співмірним із застосованим запобіжним заходом.

Разом з тим, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту унеможливить неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та сприятиме меті кримінального судочинства в частині заборони застосування необґрунтованого процесуального примусу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Грушино Первомайського району Харківської області, міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною цілодобово залишати місце проживання будинок АДРЕСА_1 , встановивши строк дії запобіжного заходу по 06 травня 2016 року, включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Грушине Первомайського району Харківської області з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає села Грушино Первомайського району Харківської області без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-носити електронний засіб контролю;

-утриматися від спілкування з потерпілою та свідками в кримінальному провадженні.
Строк дії обов`язків, покладених судом, визначити по 06 травня 2016 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням обвинуваченим обов`язків покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_1