В И Р О К
іменем України
"21" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №1-кп/755/163/16 (обвинувальний акт за №0006334 від 30 квітня 2015 року) стосовно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Одеської області, смт. Велика Михайлівка, українки, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки Харківської області, Краснокутського району, м. Пархомівки, українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Котельва, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_12 , після чого ця особа при тих же обставинах повідомила ОСОБА_11 про те, що 10.04.2015 року близько 17:00 год. на території Київського міського полового будинку АДРЕСА_5 у нього з невстановленою досудовим слідством особою виникли договірні відносини, в ході яких ця особа порушила їх умови, в результаті чого очікувані якісні наслідки для ОСОБА_13 не настали.

Після цього у ОСОБА_11 виник умисел разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_12 шляхом обману, під виглядом створення нових домовленостей, влаштувати зустріч з вищезазначеного невстановленою досудовим слідством особою і, застосовуючи до неї фізичне насилля, позбавити волі і, заволодіти її грошовими коштами. Про свій зазначений намір ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які його також схвалили і погодилися взяти участь у скоєнні зазначеного кримінального правопорушеня, згідно розподілених ролей, таким чином, вступивши з нею у злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , згідно попередньо розподілених ролей, за допомогою телефонних дзвінків 30.04.2015 року близько 11:00 год. на зупинці громадського транспорту «Озеро» по вул. Райдужна в м. Києві влаштувала зустріч з ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_11 під приводом обговорення умов домовленостей, провела ОСОБА_8 до гаражу № НОМЕР_1 кооперативу «Блакитний експрес» по вул. Черемшини, 15 в м. Києві, де їх чекали ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які, згідно розподілених ролей, застосовуючи насилля до потерпілого, яке виразилось у нанесенні йому ударів руками, ногами та іншими невстановленими досудовим слідством предметами, завдаючи йому фізичних страждань, схопили, зв`язали, чим унеможливили його вільне пересування, вибір місця перебування, а також можливий опір, після чого, проти його волі, перемістили ОСОБА_8 до автомобіля Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_2 , і, утримуючи в даному автомобілі проти його волі в період часу з 11:00 год. до 11:30 год. перевезли ОСОБА_8 до будинку №71 лінії № 17 по вул. Садова в м. Києві, де вимагали передати їм грошові кошти в сумі 15 000 грн., як умову звільнення, застосовуючи при цьому фізичне насилля, утримували останнього проти його волі, зв`язаним, тобто створивши перешкоди його вільного пересування, вибору місця перебування, до 18:00 год. 30.04.2015 року, коли ОСОБА_8 був звільнений працівниками міліції.

Під час досудового розслідування та судового засідання дії ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , кожного окремо, було кваліфіковано за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.
На стадії заявлення клопотань та доповнень прокурором було оголошено обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням та кваліфікацією дій ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , кожного окремо, за ч.2 ст. 146 КК України.
Потерпілий ОСОБА_8 було надіслано копію обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням, з роз`ясненням права підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, в порядку ст. 338 КПК України, однак потерпілий до суду не з`явився, про причини неодноразової неявки не повідомив.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 ч.2 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 вину свою не визнав та суду показав, що у нього з ОСОБА_14 , який йому представив себе ОСОБА_15 , виникли договірні відносини стосовно купівлі металу. Останній 10 квітня 2015 року приїхав до нього з ОСОБА_8 та ще одним чоловіком, погрузили у свій автомобіль Газель метал, а грошові кошти не заплатили. Вказав, що про це він розповів своїй дружині ОСОБА_12 , яка в свою чергу про це розповіла ОСОБА_11 . Спочатку ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_14 стосовно продажу металу, вказала, що його номер телефону їй дав її чоловік, який перебуває в зоні АТО, однак ОСОБА_14 сказав, щоб чоловік сам йому телефонував. Після цього ОСОБА_11 взяла номер телефону ОСОБА_14 та запропонувала зустрітися з ним нібито з метою створення нових домовленостей стосовно продажу металу, з метою повернення невиплачених ним грошових коштів. ОСОБА_11 домовилася з ОСОБА_14 про зустріч. 30 квітня 2015 року він з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приїхали в гараж, охорону попередили, що якщо приїде автомобіль Газель, то щоб не випускали, оскільки вони бажали викликати працівників міліції, однак замість ОСОБА_14 приїхав ОСОБА_8 . Коли останній побачив його, то почав тікати, але його спіймали хлопці, які проходили повз. Вказав, що він запропонував йти в міліції, щоб розібратися в усьому, але ОСОБА_8 просив все вирішити без міліції, на що вони погодилися. Дані хлопці зв`язали ОСОБА_8 руки, після чого вони посадили його в автомобіль, але тілесних ушкоджень йому ніхто не причиняв. Вказав, що після цього вони повезли ОСОБА_8 до знайомої ОСОБА_16 на Русанівські сади. Він особисто розповів ОСОБА_16 , що сталося. ОСОБА_8 запитав його, що він йому винен, на що він відповів, що близько 15 000 грн. ОСОБА_8 сказав, що в нього є тільки 10000 грн., але треба поїхати до нього додому. ОСОБА_14 повідомили про те, що ОСОБА_8 находиться у них. Останній перебував у автомобілі близько півтори години, після чого його перевели у будинок, щоб дочекатися ОСОБА_14 та зв`язали йому ноги. Зазначив, що він поїхав на роботу і через деякий час йому зателефонували працівники міліції та повідомили про необхідність явки до райуправління. Повідомив, що викрадати ОСОБА_8 ніхто не збирався, а вони сподівалися, що ОСОБА_14 знову приїде за металом на автомобілі, вони їх затримають та викличуть працівників поліції. Зазначив, що ОСОБА_8 вони затримали з метою повернення ОСОБА_14 йому невиплачених за металобрухт грошових коштів.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 вину свою не визнала та суду показала, що 20 квітня 2015 року в період часу 18:00 до 18:30 год. зайшов ОСОБА_13 з колегою ОСОБА_17 та повідомили, що чоловік на ім`я ОСОБА_15 , як в подальшому стало відомо ОСОБА_14 , не заплатив грошові кошти за метал, на дзвінок ніхто не відповідав, а потім став відсутній зв`язок взагалі. Через тиждень зв`язок знову з`явився і вона особисто зателефонувала та запитала ОСОБА_15 , який повідомив, що скупляє метал та запитав, де вона взяла його номер телефону, на що вона повідомила, що у її чоловіка, який знаходиться в зоні АТО. Після цього ОСОБА_15 почав допитуватися де саме її чоловік здавав йому метал, на що вона відповіла, що на ОСОБА_18 . Після даного дзвінка вона зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила її про дану обставину, на що та розповіла, що у її знайомих була така ж ситуація та попросила телефон цього ОСОБА_15 , після чого вони вирішили якось здати даного чоловіка міліції. 30 квітня 2015 року вони домовилася про зустріч щодо продажу металу. Зазначила, що вони попросили чергових, що якщо приїде автомобіль Газель, то відразу викликати міліцію, однак міліцію так ніхто не викликав, оскільки автомобіля не було, а на зустріч прийшов ОСОБА_8 . Вказала, що вона сиділа в автомобілі, а ОСОБА_11 разом з ОСОБА_8 зайшли до гаражу, а через 2-3 хвилин він звідти почав тікати. ОСОБА_11 вибігла за ним та почала кричати, що злодій тікає. ОСОБА_8 коли тікав, то повис на заборі і з іншої сторони його скинули два хлопці, а ОСОБА_13 притримав його на землі. В ОСОБА_8 випав з кишені телефон. Даним двом хлопцям вони розповіли, що ОСОБА_8 не заплатив їм грошові кошти і вони хочуть його відвезти до міліції. В подальшому ОСОБА_13 з хлопцями посадив ОСОБА_8 в автомобіль і вони їхали в міліцію, однак ОСОБА_8 почав просити не везти його в міліції, а вирішити все без міліції. ОСОБА_11 зателефонувала своїй знайомій і вони ОСОБА_8 повезли на ОСОБА_19 . У останнього руки були зв`язані кріпко і, оскільки він попросив води, ОСОБА_16 , знайома ОСОБА_11 , винесла ізоляційну стрічку і ОСОБА_8 перев`язали руки попереду. Його перевели в будинок і він там сидів, а ОСОБА_13 поїхав на роботу. Планувалось, щоб ОСОБА_14 приїхав та привіз грошові кошти, які не віддав ОСОБА_13 за метал, після чого викликати міліцію. ОСОБА_16 телефонувала ОСОБА_14 і той обіцяв перевести грошові кошти на карточку Приватбанку. Вказала, що ОСОБА_8 тілесні ушкодження ніхто не наносив, він сидів в будинку, а вони знаходилися на подвір`ї в альтанці та чекали ОСОБА_14 , однак приїхали працівники міліції.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 вину свою не визнала та суду показала, що їй зателефонувала ОСОБА_12 розповіла, що її чоловікові ОСОБА_13 за метал не заплатили грошові кошти. Коли номер даного чоловіка знову з`явився на зв`язку, то ОСОБА_12 попросила зателефонувати даному чоловікові, який ОСОБА_13 представився ОСОБА_15 , в подальшому стало відомо, що це ОСОБА_14 , щоб здати його в міліцію. Вона зателефонувала ОСОБА_14 та домовилася про зустріч стосовно продажу металобрухту. 30 квітня 2015 року вони приїхали до гаражів і через деякий час на зупинку громадського транспорту, розташованого поряд, приїхали два чоловіки, одним з яких був ОСОБА_8 . Вона злякалася, що їх двоє, та одному сказала залишити на зупинці, а ОСОБА_8 пішов з нею до гаражів. Коли вони зайшли до гаражу, то ОСОБА_13 запитав в ОСОБА_8 чи впізнав той його, на що той її відштовхнув та почав тікати. Зазначила, що вона вибігла на вулицю та проходячі поряд невідомі хлопці допомогли затримати їй ОСОБА_8 та посадити до автомобіля. Вона, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 почали їхати до міліції, однак останній просив не вести його до міліції та вирішити все мирним шляхом, пропонував грошові кошти, на що вона відповіла, щоб він розбирався з ОСОБА_13 Повідомила, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 ніхто не наносив і коли він їхав в автомобілі, то на голові в нього нічого не було і напрямок руху він бачив. Вони повезли його до знайомої ОСОБА_16 на ОСОБА_20 сади та, оскільки ОСОБА_13 треба було йти на роботу, перевели ОСОБА_8 в будинок, зав`язавши йому руки. ОСОБА_14 зателефонували, повідомили про ситуацію, на що він сказав, що переведе грошові кошти на картку Приватбанку. Згодом приїхали працівники міліції.

Зокрема, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що періодично підробляв у ОСОБА_14 і останній 30 квітня 2015 року попросив його поїхати на зустріч та перевірити у продавця наявність металу. На зустріч він поїхав зі своїм знайомим ОСОБА_21 . На місці зустрічі він зустрівся з ОСОБА_11 , яка ОСОБА_21 сказала почекати, а він пішов з нею до гаражів. Біля гаражів на нього напали, зав`язали скотчем та закинули в автомобіль. В подальшому він дізнався, що це були ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Хто саме з них на нього напав він не бачив, однак вказав, що всі троє були поряд. В автомобілі йому на голову накинули якусь ганчірку, і якась з жінок на ньому сиділа. Вони його привезли на ОСОБА_19 та близько 3-4 годин він перебував в автомобілі. Після цього ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 перевели його в будинок та повідомили, що їх хтось «кинув» на метал і вони сказали, що за його звільнення вимагатимуть повернення невиплачених за металобрухт грошових коштів у розмірі 15-18 тис. грн. Зазначив, що в будинку була жінка, яку він просив зателефонувати в міліцію, після чого вона, на скільки йому було відомо, зателефонувала своїй сестрі, остання зателефонувала ОСОБА_14 , а той вже зателефонував в міліцію. Крім того, ОСОБА_8 підтвердив, що іноді працював з ОСОБА_14 , займався металобрухтом.

Вказані показання потерпілого суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Також в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_22 суду показала, що 30 квітня 2015 року господарка гаража приїхала на своєму автомобілі з чоловіком та жінкою та проїхала до свого гаража. В подальшому вона ходила біля шлагбаума, ніби когось чекала, зустріла там молодого чоловіка та направилася з ним до гаража. Через пару хвилин він підбіг до шлагбаума, але на нього залаяла собака, він послизнувся, впав і в нього з рук розлетілись якісь папери. Після цього він встав та побіг, однак його спіймали.

Свідок ОСОБА_23 суду показав, що він працює двірником та разом з ОСОБА_13 збирали метал у пологовому будинку, щоб потім продавати. У свого знайомого, який також працює двірником, він дізнався номер телефону чоловіка, якому метал можна продати. Коли вони назбирали достатньо металу, то зателефонували даному чоловікові та домовилися про зустріч стосовно продажу металобрухту. 10 квітня 2015 року ОСОБА_14 з ОСОБА_8 ще з одним чоловіком приїхали до них за металом. Вони разом погрузили метал до їхнього автомобіля Газель, але останні не заплативши їм грошові кошти, поїхали. Зазначив, що стосовно викрадення ОСОБА_8 йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_24 суду показав, що він працює разом з ОСОБА_13 . В квітні перед Великоднем він йшов на своє робоче місце та зустрів високого чоловіка, який шукав ОСОБА_23 . Він сказав, що останній ще не прийшов. Чоловік повідомив, що купує метал, на листочку написав номер телефону, ціни на метал і в він передав даний листочок ОСОБА_23 . Вказав, що стосовно викрадення обвинуваченими людини йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_25 суду показав, що в квітні 2015 року він прийшов до двірників та вони запропонували заробити гроші. Робота полягала в тому, що він мав допомогти погрузити металобрухт в автомобіль. Вказав, що він в автомобілі складав метал, та там він бачив ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . За дану роботу з ним ніхто не розрахувався. Повідомив, що про вчинення ОСОБА_13 правопорушення йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що в квітні 2015 року йому зателефонувала жінка та сказала, що хоче здати йому метал. Він запідозрив щось та поклав трубку, однак жінка дзвонила ще декілька разів. Оскільки він був на зустрічі в бізнесцентрі «Парус», то відправив на зустріч до даної жінки на ОСОБА_26 свого помічника ОСОБА_8 . Через деякий час він почав дзвонити ОСОБА_8 , однак той або не брав слухавку, або скидував дзвінок, а потім його телефон був вимкнений. Через дві години йому зателефонували, почали погрожувати та стверджували, що він їм винен грошові кошти. В телефоні він чув два голоси. Він з ними домовився про зустріч, на яку вони мали привезти ОСОБА_8 , однак на зустріч ніхто не з`явився. Коли він почав дзвонити на номер телефону, з якого йому дзвонили, то телефон був вимкнений. Через деякий час йому зателефонувала жінка, яка дзвонила з самого початку та сказала принести 17 тис. грн. і тоді вони повернуть ОСОБА_8 . Після цього він зателефонував до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, до нього приїхали працівники міліції. В цей час йому зателефонувала якась жінка та сказала, що ОСОБА_8 знаходиться на ОСОБА_27 . ОСОБА_8 вони знайшли в одному з будинків на ОСОБА_27 , який сидів зв`язаний з мішком на голові.

Свідок ОСОБА_28 суду показала, що 30 квітня 2015 року їй зателефонувала ОСОБА_11 та запитала чи їде вона на роботу та попросила її почекати. Через деякий час ОСОБА_11 приїхала з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а ОСОБА_8 сидів в автомобілі на підлозі, руки та ноги в нього буди зв`язані. Повідомила, що вона розмовляла з ОСОБА_11 і та їй сказала, що ОСОБА_8 в них щось вкрав. Вона запропонувала ОСОБА_8 завести в будинок, після чого йому розв`язали ноги та перевели в будинок. Зазначила, що ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вимагали в ОСОБА_8 повернути їм гроші, говорили, що не відпустять його доки гроші не будуть повернуті, були знервовані, однак при ній його не били. Повідомила, що вона годувала ОСОБА_8 та він просив її викликати міліції і близько 17:00-18-00 були викликані працівники міліції.

Вказані показання свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується орієнтовний час та інші обставини вчинення даного кримінального правопорушення.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Зокрема з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 30 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 198-199), прийнятого від ОСОБА_8 , вбачається, що 30 квітня 2015 року близько 11 години 00 хвилин на масиві «Райдужний», зупинка громадського транспорту «Озерна», в м. Києві, невідомі його викрали, зв`язали та привезли до ОСОБА_29 , де вимагали грошові кошти, нібито за його звільнення.

З рапорту інспекторів БПС Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , від 30 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 201), вбачається, що 30 квітня 2015 року о 17 годині 20 хвилин від чергового був отриманий виклик про те, що на Набережному шосе біля моста ім. Патона чекає патруль Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявником. Заявником був ОСОБА_14 . По прибуттю останній повідомив, що відправив свого знайомого на ОСОБА_32 для купівлі металу, після чого він зник, а через деякий час зателефонував та повідомив, що невідомі особи його викрали та вимагають грошові кошти за його звільнення в сумі 17 000 грн. В подальшому стало відомо, що знайомого заявника утримують на АДРЕСА_6 . По прибуттю на дану адресу був виявлений громадянин ОСОБА_8 , який був зв`язаний скетчем, та дві жінки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Із заяви ОСОБА_28 від 30 квітня 2015 року (т.1 а.с. 202) вбачається, що нею надано дозвіл працівникам міліції що проведення огляду її будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , а отже такий огляд проведено у відповідно до ст. 233 КПК України.

Згідно протоколу огляду місця події від 30 квітня 2015 року, складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 , в присутності понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , та долученої до нього фототаблиці (т.1 а.с. 203-211) вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії здійснено огляд ділянки АДРЕСА_7 , виявлено та вилучено 7 слідів папілярних узорів, стріч плівка, скотч, мобільний телефон, ключі.

Згідно протоколу огляду місця події від 30 квітня 2015 року, складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 , в присутності понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_36 , та долученої до нього фототаблиці (т.1 а.с. 212-216) вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії здійснено огляд ділянки місцевості, розташованої в кооперативі «Блакитний експрес» за адресою: м. Київ, вул. Черемшини, 15, ніяких слідів та пошкоджень не виявлено, під час огляду місця події нічого не вилучалося.

Згідно протоколу огляду місця події від 01 травня 2015 року, складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_37 , в присутності понятих ОСОБА_38 та ОСОБА_39 (т.1 а.с. 217-220) вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії здійснено огляд транспортного засобу марки «Opel Сombo», фургон, д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, розташованого на перехресті вул. Червоноткацької та вул. І.Дубового, який було вилучено, а також вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіля «Opel Сombo», фургон, д.н.з. НОМЕР_2 , та 2 ключа від автомобіля.

Згідно протоколу огляду місця події від 16 липня 2015 року, складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_40 (т. 1 а.с. 224-225), за участі підозрюваного ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_10 , здійсненого огляд аркушу паперу жовтого кольору 4х6 см, по всі площині зім`ятий, має потертості і нашарування речовини чорного кольору, на якому міститься рукописний напис ручкою з чорнилом чорного кольору кирилицею «Славик НОМЕР_4 черный 2,700-2,900 за 1 тону, свинец 3т 3200, медь - 70-75 свинец 22, алюм. 20-25, латунь 42-45».

З роздруківки телефонних номерів: НОМЕР_5 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_4 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 (т. 2 а.с. 30-74), яка отримана на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 19 травня 2015 року (т. 2 а.с. 24), за клопотанням слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_41 (т. 2 а.с. 25-26), вбачається здійснення вхідних та вихідних дзвінків між даними номерами.

З роздруківки телефонних номерів: НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 (т. 2 а.с. 81-84), яка отримана на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 19 травня 2015 року (т. 2 а.с. 75), за клопотанням слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_41 (т. 2 а.с. 76-77), вбачається здійснення вхідних та вихідних дзвінків між даними номерами.

З роздруківки телефонних номерів: НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 (т. 2 а.с. 91-99), яка отримана на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 19 травня 2015 року (т. 2 а.с. 86), за клопотанням слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_41 (т. 2 а.с. 87-88), вбачається здійснення вхідних та вихідних дзвінків між даними номерами.

При дослідженні даних доказів, порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.
Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Так, досліджені в судовому засіданні докази, в світлі позиції ЄСПЛ, зокрема у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, є належними та допустимими, оскільки не містять в собі суперечливі та наперед недостовірні дані про так звані деталі вчинення злочину.

Суд критично відноситься до показів обвинувачених стосовно того, що вони утримували ОСОБА_8 з метою повернення їхніх грошових коштів та не мали на меті незаконно позбавити його волі, оскільки, незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людині обирати за своєю волею місце знаходження. Воно може виявитися у затриманні потерпілого в тому місці, де він знаходитися не бажає, або поміщення його в таке місце, яке він не має змоги вільно залишати. Це діяння може бути здійснене шляхом застосування фізичного насильства (наприклад, потерпілого зв`язують і зачиняють у підвалі, поміщують у заздалегідь підготовлене місце тощо). Діяння у формі незаконного позбавлення волі вважається закінченим з моменту фактичного обмеження свободи переміщення потерпілого.

Так, обвинуваченими дійсно потерпілий був затриманий, зв`язаний та позбавлений змоги вільно пересуватися, що підтверджується як показами самого потерпілого, так і показами обвинувачених та іншими дослідженими у справі доказами.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Тож суд кваліфікує дії ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , кожного окремо, за ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки вони вчинили незаконне позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, ОСОБА_11 не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується посередньо.
ОСОБА_12 не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, являється опікуном малолітньої ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується посередньо.
ОСОБА_13 не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується позитивно.
З урахуванням викладеного, особи обвинувачених (кожного окремо), відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин у обвинувачених кожного окремо, їх відношення до скоєного злочину, ступеню тяжкості вчинених діянь, думки потерпілого та державного обвинувача, конкретних обставин та способу скоєння злочину, суд призначає ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , кожному окремо, покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст. 146 КК України, у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, в той же час, вважає за можливе звільнити їх від відбування покарання з випробувальним терміном, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кожному окремо, у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про їх особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожній окремо, термін їх попереднього ув`язнення, з 30 квітня 2015 року по 01 травня 2015 року, включно, а ОСОБА_13 - термін його попереднього ув`язнення, з 30 квітня 2015 року по 27 травня 2015 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 солідарно в порядку відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 грн., який обвинуваченими не визнаний в повному обсязі, та враховуючи поданий захисником обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ОСОБА_10 клопотання про залишення цивільного позову без розгляду на підставі ч. 1 ст. 326 КПК України,суд приходить до наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Так, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинувачених/цивільних відповідачів, солідарно, на користь потерпілого/цивільного позивача 2000 грн. моральної шкоди.
Що стосується тверджень захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , про залишення цивільного позову потерпілого без розгляду у зв`язку з його не підтриманням, то суд вважає дані твердження необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з тим, що позовна заява потерпілим була подана до суду через канцелярію 02 листопада 2015 року та підтримана потерпілим в судовому засіданні 05 листопада 2015 року.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_11 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Зарахувати ОСОБА_11 строк її попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 01 травня 2015 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченій ОСОБА_11 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_12 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_12 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Зарахувати ОСОБА_12 строк її попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 01 травня 2015 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченій ОСОБА_12 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_13 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Зарахувати ОСОБА_13 строк його попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 27 травня 2015 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_13 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 про стягнення моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , солідарно, на користь ОСОБА_8 2000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином).
Речові докази фрагменти липкої стрічки (скотчу), проволоки знищити.

Речові докази мобільний телефон Nokia 6021 ijmei НОМЕР_15 sim-картка «Київстар» № НОМЕР_16 , зв`язка ключів повернути у володіння потерпілого ОСОБА_8 .

Речові докази фрагмент аркушу паперу з написами знищити.

Речовий доказ автомобіль Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_2 залишити у володінні ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м.Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: