АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №636/1226/14-к, Провадження №11кп/790/2112/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.115 КК України

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2016 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 3 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Шевченкове Шевченківського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10 січня 2007 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 Кримінального кодексу України до 4 років трьох місяців позбавлення волі (на підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік),

- 13 серпня 2008 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України до 4 років 3 місяців позбавлення волі (12 березня 2011 року звільнено умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці 11 днів),

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 3 листопада 2014 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6,9,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.187, ч.4 ст.187, ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України, і, засуджено:

- за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України до 8 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 Кримінального кодексу України до 7 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за п.п.6,9,13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим, суд призначив ОСОБА_8 призначено покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.71 Кримінального кодексу України до призначеного покарання суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2008 року і остаточно призначив ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2011 року близько 21 години ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, маючи злочинний корисливий намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи цілеспрямовано, маючи на меті збагачення за рахунок скоєння злочину, достовірно знаючи, що в будинку АДРЕСА_2 проживає самотня стара жінка, розраховуючи на її похилий вік і нездатність чинити активний опір, через огорожу проник на територію її домоволодіння, де, побачивши на порозі житлового будинку сторонню жінку, що не є господаркою будинку ОСОБА_11 1943 р.н., маючи раптово виниклий умисел на вбивство, з метою полегшення вчинення запланованих в подальшому злочинів, діючи цілеспрямовано, наніс ОСОБА_11 два удари кулаком правої руки в життєво важливі органи - область голови, у результаті яких ОСОБА_11 упала на бетону поверхню біля сходів будинку. Потім ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного наміру, спрямованого на вбивство з метою полегшення вчинення запланованого злочину в подальшому, п`ятою правої ноги, взутої в кросівок, наніс ОСОБА_11 близько шести ударів у життєво важливий орган - по голові. Після цього, затяг ОСОБА_11 в несвідомому стані в середину житлового будинку і залишив лежати на підлозі в коридорі.

Внаслідок навмисних протиправних дій ОСОБА_8 , спрямованих на умисне вбивство, з метою полегшення вчинення запланованих в подальшому злочинів, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла у відділенні політравми Харківської обласної клінічної лікарні. Причиною смерті ОСОБА_11 став набряк головного мозку, обумовлений черепно -мозковою травмою.

Крім того, 29 березня 2011 року близько 21 години 10 хвилин ОСОБА_8 (після вбивства потерпілої ОСОБА_11 ), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном та вбивство з корисливих мотивів, діючи цілеспрямовано, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_12 , розраховуючи на її похилий вік і нездатність чинити активний опір, взяв у ящику стола, що стояв в коридорі, кухонний ніж, з яким зайшов у вітальню будинку, де, побачивши господарку будинку - ОСОБА_12 , 1927р.н., яка вийшла на шум, з метою реалізації свого умислу, направленого на умисне вбивство та послідуючого заволодіння її майном, наніс ОСОБА_12 кулаком правої руки два удари в життєво важливі органи: область голови й кілька ударів коліном і п`ятою правої ноги в область грудної клітки й голови після чого остання впала на підлогу в несвідомому стані.

У результаті навмисних протиправних дій ОСОБА_8 , направлених на вбивство з корисливих мотивів, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 померла у хірургічному відділенні Шевченківської центральної районної лікарні. Причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа черепно-мозкова травма голови у вигляді крововиливів у мозок, що потягла за собою порушення мозкового кровообігу.

29 березня 2011 року близько 21 години 20 хвилин ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном, (після вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), тобто нападу, поєднаному із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що виразилось у спричиненні ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, від яких остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проникнення до її будинку АДРЕСА_2 , незаконно заволодів металевими й полімерними прикрасами та їх фрагментами, які належали потерпілій ОСОБА_12 , а саме: брошками та їх фрагментами, сергами та їх фрагментами, фрагментами ланцюжків, зламаними кулончиками, хрестиком, що не представляюсь цінності для потерпілого, ювілейною медаллю «65 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 років», срібною сергою вагою 1 (один) грам, вартістю 22 гривні за 1 (один) грам срібла у виробі, з якими з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 22 гривні.

Продовжуючи діяти навмисно і цілеспрямовано, 29 березня 2011 року на початку 22 години ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку ОСОБА_12 за адресою: будинок АДРЕСА_2 , (після вбивства потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ). направився в спальню будинку, з якої на шум вийшла гостя господарки будинку ОСОБА_13 , 1960 р.н., якій ОСОБА_8 з метою придушення її волі до опору та приховування раніше вчинених злочинів, почав наносити тілесні ушкодження, умисно завдав удару кулаком правої руки в область щелепи, внаслідок чого остання вдарилася передньою частиною голови об лутку міжкімнатних дверей та спробував нанести останній удар ножем в область живота, однак вона вчинила йому активний опір, схопивши ніж своєю рукою за лезо і, запобігши, таким чином, нанесення їй удару. Після цього ОСОБА_8 приставив їй до горла ніж та, погрожуючи його застосуванням, тобто позбавленням її життя, вимагав не дивитися на його обличчя й допомогти йому знайти в будинку й передати йому коштовності й гроші, що належали ОСОБА_12 . Побоюючись реалізації висловлених на її адресу погроз, ОСОБА_9 стала виконувати вимоги ОСОБА_8 і почала шукати в шафах коштовності й гроші, при цьому ОСОБА_8 супроводжував її по будинку, тримаючи в руках ніж та погрожував його застосуванням у випадку невиконання нею його вимог.

Маючи раптово виниклий умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 незаконно заволодів мобільним телефоном "Samsung SGH-X100" вартістю 120 гривень, що належить ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_9 вихватила у нього ніж, але віддала його на вимогу ОСОБА_8 та підійшла до нього, намагаючись заспокоїти останнього, який в цей момент наніс ОСОБА_9 удар кухонним ножем в життєво важливий орган - в область живота, заподіявши їй згідно висновку судово-медичної експертизи №30-ШВ/11 від 28 квітня 2011 року тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті, колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням петлі тонкої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та забійної рани на слизовій оболонці нижньої губи зліва, різаної рани на долонній поверхні лівої кисті з переходом на її ліктьовий край, множинних різаних ран на пальцях лівої кисті, синця на внутрішній поверхні правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Після цього ОСОБА_8 залишив поранену ОСОБА_9 у спальні й почав перевертати в цій же кімнаті диван з метою пошуку грошей, а ОСОБА_9 , скориставшись цим, вибігла із приміщення будинку. Зрозумівши, що ОСОБА_9 покинула будинок, ОСОБА_8 вибіг на вулицю і зник з місця скоєння злочину.
Прокурор у кримінальному провадженні, потерпіла ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 оскаржили зазначений вирок Чугуївського міського суду Харківської області.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі з додатковими доводами, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, просив вирок скасувати, ухвалити свій вирок і призначити ОСОБА_8 покарання:
-за ч.2 ст.187 Кримінального кодексу України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього або частини майна, що є власністю ОСОБА_8 ;

-- за ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього або частини майна, що є власністю ОСОБА_8 ;

-- за ч.2 ст.15, п.9, п.13 ст.115 Кримінального кодексу України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

-- за п.6, п.9, п.13 ст.115 Кримінального кодексу України довічне позбавлення волі з конфіскацією всього або частини майна, що є власністю ОСОБА_8 .

На підставі ст.ст.70,71 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим, з урахуванням вироку від 13 вересня 2008 року прокурор просив призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього або частини майна, що є його власністю.

Обгрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначив, що в суді першої інстанції було доведено, що ОСОБА_8 мав намір на позбавлення життя ОСОБА_9 , проте не довів свій намір з причин, які від нього не залежали, отже, на думку прокурора, суд невмотивовано перекваліфікував дії ОСОБА_8 за цим епізодом з ч.2 ст.15, п.9, п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України на ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України.

Вимагаючи скасування судового рішення, прокурор також послався на необгрунтовану м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання. Суд, на думку прокурора, повною мірою не врахував ступінь тяжкості злочинів, які вчинив обвинувачений, а також відомості про його особу, зокрема, що ОСОБА_8 раніше був неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, але на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкі злочини під час невідбутої частини покарання за попереднім вироком менш, ніж через 3 тижні після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі. Крім того, суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, вік обвинуваченого і не надав належної оцінки обставинам, що обтяжують покарання: рецидив злочинів, вчинення злочину щодо осіб похилого віку, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також відношення ОСОБА_8 до вчинених злочинів, який свою вину не визнав і намагався затягнути судовий розгляд і ввести суд в оману.

Потерпіла ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого злочину, просила вирок скасувати, ухвалити свій вирок і призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Обгрунтовуючи свої вимоги потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що суд необгрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, п.9, п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України на ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України, оскільки ОСОБА_8 погрожував її вбити і намагався це зробити, проте не зміг, через те, що потерпіла втримала ніж, виставивши руку, після чого втекла, отже обвинувачений ОСОБА_8 , на думку потерпілою, мав намір позбавити її життя, але не довів свій намір до кінця з причин, які від його волі не залежали.

Вимагаючи скасування вироку, потерпіла ОСОБА_9 послалася на м`якість призначеного обвинуваченому покарання. Суд першої інстанції, на її думку, не взяв до уваги, що ОСОБА_8 раніше був неодноразово засуджений за скоєння умисних корисливих тяжких злочинів, але на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкі злочини, а також не врахував обставини, що обтяжують покарання, - рецидив злочину, вчинення злочину щодо осіб похилого віку, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просив вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого в частині вчинення злочинів щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_12 на ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України і призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї статті.

Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначив, що висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого не співвідносяться з ознаками встановленого судом злочинного діяння та ознаками злочину, передбаченого п.9 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України, щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . У вироку не наведено достатніх даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_8 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . На переконання захисту обвинувачений ОСОБА_8 умисно заподіяв потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілі померли у лікарні, відтак його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.121 та ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі з доповненнями, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та неправильну кваліфікацію його дій, просив вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити до районного суду на новий судовий розгляд.
Обгрунтовуючи свої вимоги, обвинувачений зазначив, що під час досудового слідства було порушено його право на захист, свідчення від нього було отримано у відсутності захисника внаслідок застосування недозволених заходів фізичного то психологічного впливу, досудове і судове слідство було проведено однобічно і упереджено, вказівок Апеляційного суду Харківської області, що містить ухвала від 12 грудня 2013 року не виконано, з матеріалів справи зниклі важливі документи на диску з доказами невинуватості ОСОБА_8 , судом першої інстанції не було досліджено важливі докази: аудіо та відео записи очної ставки зі свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , проведених 6 листопада 2011 року, а також слідчого експерименту, проведеного 30 листопада 2011 року, судом не доведено наявності у нього умислу на заподіяння смерті, що призвело до неправильної кваліфікації його дій, які необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.121 та ч.4 ст.187 Кримінального кодексу.

Потерпіла ОСОБА_9 змінила свої свідчення, які стали цілком співпадати з позицією прокуратури, що, на думку обвинуваченого, говорить про тиск потерпілу з боку прокуратури.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просив в її задоволенні відмовити.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційних вимог протилежної сторони, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.7,9 Кримінального процесуального кодексу України однією з провідних засад кримінального судочинства в Україні є законність, яка полягає в тому, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно зі ст.ст.107,108 Кримінального процесуального кодексу України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. Не здійснюється воно лише у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження проводиться судом за відсутності осіб. Під час судового засідання ведеться журнал судового засідання.

Чугуївський міський суд Харківської області зазначених норм кримінального процесуального закону не дотримався.

В матеріалах судового провадження відсутні журнал судового засідання та технічний носій (диск), на яких зафіксований перебіг підготовчого судового засідання, що відбулося 4 квітня 2014 року, під час якого, як вбачається зі змісту ухвали суду, за участю всіх учасників процесу було обговорено питання про можливість призначення справи до розгляду, розглянуто низку важливих клопотань учасників процесу і постановлено ухвалу про призначення судового розгляду та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 (т.6 а.с.46,47).

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.415, п.7 ч.2 ст.412 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю носія інформації, на якому зафіксовано частина судового провадження в суді першої інстанції, вирок Чугуївського міського суду Харківської області підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до обвинувального акту дії обвинуваченого ОСОБА_8 по епізоду вбивства ОСОБА_11 органом досудового слідства було кваліфіковано за п.9 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України (умисне вбивство, вчинене з метою полегшення вчинення іншого злочину), а дії ОСОБА_8 по епізоду вбивства ОСОБА_12 кваліфіковано за п.6, п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України (умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів та вчинено особою, яка раніше вчинила умисне вбивство).

Всупереч припису п.2 ч.4 ст.374 Кримінального процесуального кодексу України, який вимагає від суду призначити покарання по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, суд першої інстанції, дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в резолютивній частині вироку призначив за два зазначені злочини за п.6, п.9, п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України одне покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 по епізодам умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , колегія суддів вважає необґрунтованими.

Суд першої інстанції в цій частині повно і всебічно дослідив всі обставини справи. Винність ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_11 , вчиненому з метою полегшення вчинення іншого злочину, а також умисному вбивстві ОСОБА_12 , вчиненому з корисливих мотивів особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, належність і достовірність яких у суду апеляційної інстанції не викликає сумніву. Проаналізувавши всі перелічені в мотивувальній частині докази, суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за зазначеними епізодами за п.9 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України та за п.6, п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України.

Обговоривши доводи апеляційних скарг щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 по епізоду з потерпілою ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку не надано належної правової оцінки всім об`єктивним обставинам, від яких залежить встановлення дійсного наміру обвинуваченого, зокрема, подіям, що передували злочину (умисне вбивство двох осіб, свідком чого імовірно була ОСОБА_9 ) застосування обвинуваченим ножа як знаряддя злочину, характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень (удар ножем у життєво важливі органи), а також наступні дії обвинуваченого, який намагався наздогнати потерпілу, коли вона залишала місце пригоди.

Якщо за наслідками нового судового розгляду суд першої інстанції по цьому епізоду обвинувачення дійде таких саме висновків щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, висновок про відсутність у ОСОБА_8 умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 належить вважати неогрунтованим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно перевірити заяву обвинуваченого про тиск на потерпілу ОСОБА_9 з боку працівників прокуратури та протиправне вилучення з матеріалів справи доказів, що, нібито, свідчать про його невинуватість.

Призначаючи новий судовий розгляд в суді першої інстанції і враховуючи тяжкість обвинувачення, колегія суддів вважає необхідним продовжити дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою.
Беручи до уваги наведене, керуючись ст.ст.404,405,407,409,411 ч.1 ст.412, п.7 ч.2 ст.412, п.1 ч.1 ст.415, ст.419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора і потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 3 листопада 2014 року, щодо ОСОБА_8 залишити скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст.115, п.6, п.13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.15, п.9, п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України у Чугуєвському міському суді Харківської області.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжити до 9 липня 2016 року включно.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4