Справа № 751/8090/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1033/2016
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити засудженому ОСОБА_7 у застосуванні відносно нього ст. 82 КК України.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким задоволено. Йому замінено не відбуту частину строку покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2015 року у вигляді позбавлення волі виправними роботами строком на 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 10 (десять) днів з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми заробітку засудженого. Роз`яснено ОСОБА_7 , що під час вчинення нового злочину, відбуваючи більш м`яке покарання до нього буде застосовано покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71,72 КК України.

Задовольняючи клопотання засудженого, суд 1 інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 відбув встановлену законом частину строку покарання, з врахуванням зарахованого судом строку попереднього ув`язнення, у відповідності до ст. 72 КК України, має позитивну характеристику, враховуючи сімейний стан, останній заслуговує на заміну невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким у вигляді виправних робіт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом не було враховано вимог ч.2 ст. 539 КПК України, згідно якої відповідні клопотання подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. ОСОБА_7 тимчасово залишений у СІЗО на підставі ухвали у зв`язку із проведенням слідчих дій по іншому кримінальному провадженню. І з огляду на тяжкість вчиненого злочину, засуджений не може відбувати покарання у Чернігівському слідчому ізоляторі. Крім того, до суду не було надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, просив її задовольнити, пояснення засудженого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Згідно вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2015 року залишено без змін.

Даний вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 11 січня 2016 року.

Згідно ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про тимчасове залишення в Чернігівському слідчому ізоляторі задоволено. Його тимчасово залишено у Чернігівському слідчому ізоляторі до завершення кримінального провадження, у якому він є заявником (а.п. 7).

Відповідно до норм ч. 2 ст. 11 КВК України, установами виконання покарань, окрім іншого, є слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 КВК України, осіб, вперше засуджених до позбавлення волі за злочини невеликої або середньої тяжкості чи необережні тяжкі злочини, може бути за їхньою згодою залишено у слідчому ізоляторі чи направлено у виправну колонію максимального рівня безпеки для роботи з господарського обслуговування. Залишення засуджених для виконання роботи з господарського обслуговування проводиться наказом начальника слідчого ізолятора, а направлення їх у виправну колонію максимального рівня безпеки - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань за наявності письмової згоди засуджених.

Відповідно до ст.86 КВК України, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Виходячи з аналізу вище вказаних норм Закону, колегією суддів встановлено, що Чернігівський слідчий ізолятор, в даному випадку, не являється місцем відбування покарання для засудженого ОСОБА_7 . Не зважаючи на те, що він фактично відбуває покарання у виді позбавлення волі по строку призначеного покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2015 року, проте юридичні підстави вважати, що слідчий ізолятор є установою саме відбування останнім покарання, з можливістю застосування ст.82 КК України, відсутні, в ньому він тимчасово утримується у зв`язку з розглядом кримінального провадження за його заявою.

З огляду на вимоги тієї ж ст.89 КВК України Кириченка і не могли б залишити в даній установі (СІЗО №31 м.Чернігова) для відбуття міри покарання, так як він вчинив тяжкий злочин.

Нормами статті 18 КВК України передбачено, що виправні колонії виконують покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі. Зокрема, чоловіки, вперше засуджені до позбавлення волі за тяжкі злочини відбувають покарання у виправних колоніях середнього рівня безпеки.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, згідно витягу № 21 з рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарань осіб, засуджених до позбавлення волі з Чернігівського слідчого ізолятора (протокол від 18 листопада 2015 року № 33) ОСОБА_7 визначено вид установи виконання покарань із середнім рівнем безпеки вперше (а.о.с. 24).

Відповідно до вимог ч. 2 ст.539 КПК України, клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відноситься до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, застосування пільги до засуджених у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення. Оскільки засуджений перебуває в Чернігівському слідчому ізоляторі, який не являється місцем відбування покарання, то місцевий суд позбавлений можливості перевірити дані, які вказують на те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, в тому числі і шляхом працевлаштування та сумлінною працею. Крім того, сам факт відбуття встановленого законом строку покарання не є безумовною підставою для застосування положень ст. 82 КК України.

На думку колегії суддів, з врахуванням того, що Чернігівський слідчий ізолятор не являється установою виконання ухваленого щодо ОСОБА_7 вироку, Новозаводський районний суд м. Чернігова, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться Чернігівський слідчий ізолятор, не має законних повноважень розглядати та вирішувати по суті клопотання ОСОБА_7 , а повинен був залишити без розгляду.

На підстав викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду 1 інстанції та постановлення нової, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Новозаводського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4