УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000188 від 23.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
У провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000188 від 23.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що кримінального правопорушення розпочате за фактом незаконного заволодіння об`єктами житлового фонду на території Шевченківського району м.Києва.
Так, встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , щодо якої прокуратурою Шевченківського району м.Києва 10.12.2015 до Шевченківського районного суду м. Києва подано заяву про визнання спадщини відумерлою, протиправно зареєстровано за третіми особами.
В подальшому, в ході розгляду матеріалів вищевказаного кримінального провадження встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 не реєструвалось.
В той же час, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04.08.2015 проведено первинну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №2328.
В подальшому вказана квартира неодноразово відчужувалась та на теперішній час зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 .
Викладені обставини свідчать про незаконне заволодіння нерухомим майном квартирою АДРЕСА_2 .
13.09.2016 об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.
З метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, забезпечення кримінального провадження, недопущення відчуження квартири, на користь третіх осіб, прокурор просив накласти арешт на квартиру.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав, наклавши арешт.

Особи, володільці майна про розгляд клопотання не повідомлялись, оскільки їх майно тимчасово не вилучалось, а тому суд вважає за можливе, згідно ч.2 ст. 172 КПК України, провести розгляд клопотання у їх відсутність.

Дослідивши доводи клопотання й додані до нього матеріали, заслухавши пояснення слідчого, приходжу до висновку про наявність підстав для його задоволення в повному обсязі, виходячи із наступного.

Так, у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП України в місті Києві перебуває кримінальне провадження № 0000188 від 23.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, розпочате за фактом незаконного заволодіння об`єктами житлового фонду на території Шевченківського району м.Києва, де було встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , щодо якої прокуратурою Шевченківського району м.Києва 10.12.2015 до Шевченківського районного суду м. Києва подано заяву про визнання спадщини відумерлою, протиправно зареєстровано за третіми особами.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У силу ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.
Частиною 3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про приєднання до справи речових доказів від 13.09.2016 року квартиру АДРЕСА_2 визнано речовим доказом.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Днржавного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон віджчуженя об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу №771 від 17.06.2016 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 належить ОСОБА_7 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З огляду на положення ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням вимог ч.2 ст.173 КПК України, суд вважає, що слідчим доведено, що існують передбачені законом підстави для арешту майна; надано достатньо доказів, які вказують на те, що вказане нерухоме майно було об`єктом злочинного посягання та предметом кримінального правопорушення; враховано розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення; відсутність негативних наслідків арешту майна для інших осіб.

Враховуючи обставини кримінального провадження, з метою запобігання незаконному заволодінню та можливому незаконному відчуженню зазначеної прокурором у клопотанні квартири, до вирішення справи по суті, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єка нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .
Ухвала виконується негайно слідчим.

На дану ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя :