Справа № 748/1839/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/128/2016
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000708 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з повною вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з часу фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 37698,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 552,60 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , 20 вересня 2014 року, близько 22 год. 00 хв., перебуваючи поблизу господарства АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно здійснив один постріл з пристрою ззовні схожого на пістолет, марку, модель та місцезнаходження якого встановити не вдалося, в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді поранення лівої половини грудної клітки з наявністю стороннього тіла металевої щільності у верхівці купола верхнього гемотораксу та пошкодженням підключичної артерії зліва, ускладнені тромбозом лівої підключичної артерії, ішемію ІБ-ІІА ст. лівої верхньої кінцівки, лівобічним пульмонітом, лівобічним гемотораксом, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що висновки суду мотивовані лише показами потерпілого і його родичів, та не взяті до уваги його показання та показання свідка ОСОБА_10 . Вказує, що він скоїв тяжке тілесне ушкодження по необережності. При призначенні міри покарання судом першої інстанції не враховано той факт, що він вину визнав частково, щиро розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності. Під час досудового розслідування та судового слідства пропонував потерпілому відшкодувати витрати, завдані його діями, але останній відмовився від отримання коштів.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили подану апеляційну скаргу задовольнити з викладених в ній підстав, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав частково та показав, що 20.09.2014 року, у вечірній час, на прохання ОСОБА_11 поїхали до с. Рижики Чернігівського району. Разом з ними до села поїхало ще 2 чоловіки. На краю села вони залишили автомобіль, двоє з них пішли шукати хлопця на ім`я ОСОБА_12 , щоб забрати борг, а він зі ОСОБА_13 пішли в село, сіли на лавочці біля одного з будинків та їх чекали. В цей час, до них підійшов ОСОБА_14 , у руках якого була дерев`яна палиця з металевим наконечником, яку він перекладав з руки в руку, клав на плече, при цьому розмовляв з ними в грубій формі, погрожував та кричав. Потім підійшло ще декілька чоловіків. Згодом він почув два гучні звуки, схожі на постріли чи удари батога. В цей час ОСОБА_15 наніс ОСОБА_16 удар палицею по нозі. Він з кишені куртки дістав пістолет з гумовими кулями, перезарядив його і направив на ОСОБА_17 та сказав, що буде стріляти. Крищук пішов на нього і він повернув руку ліворуч здійснив постріл. Він не бачив, що там хтось знаходився, оскільки було темно, вважав, що постріл здійснював у бік, у землю. Наміру у когось поцілити у нього не було, можливо куля зрикошетила. Після здійснення пострілу він зі ОСОБА_18 побігли і втекли від будинку. Потім він дізнався, що куля попала в потерпілого ОСОБА_8 . Також обвинувачений пояснив, що дозволу на носіння вогнепального чи травматичного пістолета він не мав. Пістолет з собою взяв тому, що прогнозував, що може виникнути конфліктна ситуація. ОСОБА_19 від удару ОСОБА_15 отримав травму ноги, але до лікаря не звертався.

Проте не дивлячись на часткове визнання ОСОБА_6 вини його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Будучи допитаним в суді першої інстанції в якості обвинуваченого ОСОБА_6 погодився з тим, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 виникли від його дій, але наміру стріляти у потерпілого він не мав, в нього не цілився, а допускає, що куля відрекошетила і попала в потерпілого. Дістати пістолет з метою самозахисту його побудила агресія ОСОБА_20 .

Вказані свідчення обвинуваченого ОСОБА_6 щодо здійснення пострілу та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку, оскільки вони підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується показами потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанції показав, що 20.09.2014 року, у пізній вечірній час, йому зателефонувала ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які повідомили, що в господарстві по АДРЕСА_3 , ходять сторонні особи з ліхтариком. Він разом з ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , пішли до вказаного господарства, особисто він взяв з собою батіг, яким ганяє корів, а ОСОБА_14 товкачку. Коли вони підходили до будинку, то побачили як двоє чоловік вийшло з двору та сіли на лавочці під парканом. Як вияснилось пізніше, то був ОСОБА_6 та ОСОБА_25 ході розмови вони вияснили, що вказані особи прибули до селища з метою забрати борг у ОСОБА_12 . У процесі розмови він вдарив батогом об землю, і в цей час відчув удар у ліву сторону грудної клітки, а самого пострілу не чув. Через декілька хвилин приїхала швидка медична допомога і відвезла його до лікарні. На його думку, рикошету кулі не могло бути, бо біля будинку була ґрунтова дорога, яка заросла травою. Вказує, що покази обвинуваченого, що останній через значну темряву взагалі його не бачив, є неправдивими, оскільки при пред`явленні йому особи для впізнання він впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка в нього стріляла, а отже на вулиці було достатньо видно. Крім цього, ОСОБА_14 намагався вдарити ОСОБА_11 вже після пострілу, коли він та ОСОБА_6 почали тікати. Вважає що, вирок суду 1 інстанції слід залишити без змін.

Показами свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які суду першої інстанції показали, що коли ОСОБА_8 вдарив батогом об землю, відразу пролунав постріл зі спалахом, який здійснив обвинувачений, постріл був здійснений на «вскидку» в результаті якого потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження. Свідок ОСОБА_28 суду першої інстанції дав аналогічні показання, але чи стріляв саме обвинувачений, стверджувати не може.

Свідок ОСОБА_29 , допитана судом першої інстанції, показала, що є дружиною потерпілого ОСОБА_8 , який 20.09.2014 року, після тог як їм повідомили, що по господарству АДРЕСА_3 ходять сторонні особи, разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_15 пішли до того господарства. Згодом вона почула свист батога, і за ним іще один свист, який не був схожій на попередній, при цьому криків не було. Після цього їм зателефонували і повідомили, що її чоловік поранений. Коли вона прибігла на місце, то побачила, що її чоловіка поранено в груди.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 показали, що вони проживають по сусідству з господарством АДРЕСА_3 . 20.09.2014 року, у нічний час, вони побачили, що по вказаному господарству ходять невідомі особи з ліхтариком. Про вказані обставини вони повідомили ОСОБА_8 та ОСОБА_28 . Очевидцями події вони не були, але чули як ляснув батіг і відразу пролунав постріл із спалахом.

Свідок ОСОБА_32 суду першої інстанції показав, що 13.09.2014 року та 20.09.2014 року ОСОБА_30 йому повідомила, що до його господарства по АДРЕСА_3 намагались проникнути невідомі особи, і що 20.09.2014 року ОСОБА_8 було поранено.

Наведені свідчення потерпілого та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони логічні та послідовні, узгоджуються з іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні. З даних підстав колегія суддів не погоджується з твердженням апеляційної скарги обвинуваченого про мотивування висновків суду лише показаннями потерпілого та його родичів та не взяття до уваги його показань та показань свідка ОСОБА_33 .

Крім цього, вина ОСОБА_6 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому підтверджується оглянутими в судовому засіданні суду першої інстанції протоколами проведення слідчого експерименту від 05.02.2015 року, 21.03.2015 року, 27.05.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_34 , підозрюваного ОСОБА_6 , в ході яких останні добровільно розповіли та показали на місці, яким чином обвинувачений ОСОБА_6 здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок якого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження (а.п. 128-133, 139-151, 165-186).

Показання обвинуваченого, потерпілого та свідків щодо кількості, характеру та способу спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесного ушкодження не суперечать висновкам судово-медичної експертизи №1141 від 25.12.2014 року, згідно якого у ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді поранення лівої половини грудної клітки з наявністю стороннього тіла металевої щільності у верхівці купола верхнього гемітораксу та пошкодженням підключичної артерії зліва, ускладнені тромбозом лівої підключичної артерії, ішемію ІБ-ІІА ст. лівої верхньої кінцівки, лівобічним пульмонітом, лівобічним гемотораксом, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Комплекс тілесних ушкоджень виник внаслідок дії кульового ранячого снаряду, випущеного із вогнепальної зброї. По давності утворення комплекс тілесних ушкоджень може відповідати даті 20.09.14 р. і не виключена можливість, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , могли утворитись за обставин, на які він вказує (а.с.119-126).

Експерт ОСОБА_35 , допитаний судом першої інстанції, підтвердив правильність висновків, зроблених під час проведення судово-медичної експертизи, та вважав, що якщо б мав місце рикошет від втрамбованого ґрунту, то не було б таких ушкоджень, які є на тілі і потерпілого.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи №150 від 26.06.15 року, раньовий канал у потерпілого проходив у напрямку спереду-назад, напрямок в якому куля потрапила в тіло ОСОБА_8 може відповідати напрямку ранового каналу (а.с.205-209).

Згідно протоколу пред`явлення особи до впізнання від 26.03.2015 року потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка здійснила в нього постріл (а.п. 159-161).

При наведених доказах, колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини та його показання, що він спричинив тяжке тілесне ушкодження по необережності колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про спричинення ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження по необережності, оскільки про наявність прямого умислу у обвинуваченого, спрямованого на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, свідчить характер його дій та характер тілесних ушкоджень, а саме те, що він спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження з використанням пістолета, тобто, обвинувачений ОСОБА_6 міг і повинен був передбачити настання таких наслідків. Зазначене ґрунтується на показаннях очевидців цієї події потерпілого ОСОБА_8 , який вказав, що видимість на вулиці, на той час, була достатньою для видимості силуету людини, свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_27 , які вказали, що попереджуючих криків не було, що потерпілий ляснув батогом і обвинувачений здійснив постріл, після чого останній та ОСОБА_19 почали тікати і лише тоді ОСОБА_15 замахнувся та вдарив по нозі ОСОБА_11 товкачкою. Також колегія суддів не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про перебування його в стані необхідної оборони, оскільки характер дії потерпілого не свідчить про реальну небезпеку його життю чи здоров`ю.

Крім того, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №150 від 26.06.15 року, у разі ненадання невідкладної своєчасної медичної допомоги ОСОБА_8 , він міг би померти (а.п.205-209).

Колегія суддів не приймає до уваги показання свідків захисту про те, що обвинувачений здійснив постріл в землю та відноситься до них критично, оскільки вони суперечать іншим доказам, зібраним у кримінальному провадженні. Крім того вказані свідки перебувають у дружніх стосунках з ОСОБА_6 , тому вони допомагають обвинуваченому уникнути відповідальності за скоєне.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, його вік та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімальної межі санкції статті, що йому інкримінують, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Обставини, на які посилається апелянт, враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 міри покарання.

Порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4