Справа № 481/197/16-к
Провадж.№ 1-кс/481/33/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2016 року Слідчий суддя Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 розглянувши матеріали скарги ОСОБА_4 на постанову від 04.02.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідуваню за № 0000359 від 15.05.2015 року,-

встановив:
12 лютого 2016 року заявник ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області із скаргою на дії слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта ОСОБА_5 щодо його рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 26.05.2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що постанову про це слідчий виніс передчасно, з суперечливими та необґрунтованими доказами, не дослідивши об`єктивно усіх доказів по справі, у зв`язку із чим просила дану постанову визнати незаконною та скасувати.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_4 підтримала свою скаргу, просила її задовольнити, та скасувати оскаржувану постанову.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_5 вважають, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною, а тому просили залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , прокурора, слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вимоги заявника не підлягають задоволенню.

Суд відхиляє доводи заявника про безпідставність закриття кримінального провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За таких обставин слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , наданого слідчому судді слідством, 15.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 було внесено повідомлення про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ст. 190 ч.1 КК України, яка шляхом обману та зловживання довірою змусила ОСОБА_4 оформити в банках договори про надання кредиту, а гроші отримані за такими договорами в сумі 11000 гривень та 4500 грн. Досудове розслідування було доручено провести слідчому СВ Новобузького РВ УМВС України ( наразі СВ Новобузького ВП ГУНП) в Миколаївській області ОСОБА_5 .

Відповідно до діючого законодавства слідчий зобов`язаний вжити заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення у передбаченні кримінальним процесуальним законом строки під контролем прокурора по справі.

В ході проведення слідчих дій слідчим було допитано потерпілу ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , свідків. Досліджено кредитні договори та докази сплати кредитних зобов`язань. Так в ході досудового розслідування слідчим не здобуто доказів того, що кредитний договір між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_4 25.12.2013 року був укладений на вимогу ОСОБА_6 , на чому наполягає заявниця. Натомість сама ОСОБА_6 взагалі не підтверджує будь яких перемовин із заявницею, з приводу отримання кредиту в ПАТ «Платинум Банк». Жоден із свідків, про допит яких було заявлено ОСОБА_4 , не підтвердив обставин укладення кредитного договору між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_8 , на яку заявниця вказувала як на поручителя ОСОБА_6 , взагалі пояснила, що ніколи не поручалась за ОСОБА_6 , а із ОСОБА_4 взагалі не знайома. Працівник банку ПАТ «Платинум Банк» також не змогла підтвердити пояснення ОСОБА_4 , щодо обставин підписання кредитного договору.

Більш того, сама ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила, що кредитний договір між ПАТ «Платинум Банк» та нею, 07.08.2014 року укладався у м.Києві без присутності ОСОБА_6 . ОСОБА_4 телефонувала до ОСОБА_6 та радилась із нею щодо укладення кредитного договору 07.08.2014 року, однак рішення вона приймала сама.

Крім того, ОСОБА_6 при її допиті слідчим, підтвердила той факт, що кредитні кошти отримані ОСОБА_4 за кредитним договором укладеним 22.01.2014 року між останньою та ПАТ « БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» дійсно буди розділені ніж ОСОБА_4 та ОСОБА_6 порівну і кожен з них сплачує свою визначену частку обов`язкового платежу. На підтвердження сплати своєї частки заборгованості ОСОБА_6 надала копій квитанцій, які маються в матеріалах кримінального провадження. Однак, ОСОБА_6 пояснила, що ініціатором укладення такого кредитного договору була саме ОСОБА_4 , у якої було скрутне матеріальне становище.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 190 КК України характеризується наявністю прямого умислу та корисливого мотиву. В основі його лежить бажання протиправно збагатитися за рахунок чужого майна та спеціальна мета - безоплатно обернути його на свою або іншої особи користь.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 визнає і не заперечує те, що вона позичила у ОСОБА_4 грошові кошти після отримання заявницею кредитних коштів від ПАТ « БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», не відмовляється повертати суму отриманих грошових коштів, які вона позичила, повертає відповідно до графіку погашення заборгованості, хоча і має певні заборгованості у зв`язку із скрутним матеріальним становище, однак не відмовляється від своїх зобов`язань, а тому суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Враховуючи те, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини, спори щодо яких вирішуються в порядку цивільного судочинства, тому у діянні ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 190 КК України, в зв`язку з цим в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого від 04.02.2016 року про закриття кримінального провадження необхідно відмовити, оскільки вона є законною, та відповідає нормам чинного КПК України.

Керуючись ст.ст. 303,305 КПК України, слідчий суддя , -

постановив :
Скаргу ОСОБА_4 на постанову від 04.02.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідуваню за № 0000359 від 15.05.2015 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя