Ухвала іменем україни 08 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 липня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000023 щодо останнього,

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горішне, Горохівського району, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено: - за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 342 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 постановлено рахувати із часу його фактичного затримання 15 січня 2016 року, зарахувавши йому в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 15 січня 2016 року до моменту набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також, цим же вироком вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 15.01.2016 року близько 21 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання АДРЕСА_1 ,керуючись метою заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, під час сварки, яка раптово виникла на ґрунті зловживання спиртним та особистих неприязних відносин з дружиною ОСОБА_6 умисно наніс близько десяти ударів ножем в ділянку шиї останньої, спричинивши їй тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи призвели до неповної ампутації голови на рівні 3-го шийного хребця, що в даному конкретному випадку спричинило смерть потерпілої в короткий проміжок часу.

Своїми умисними діями, що виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Крім цього, він же 15.01.2016 року близько 22 год. 44 хв.,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання під час його затримання за підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину,усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, відмовився виконувати законні вимоги співробітників поліції, які перебували у форменому одязі, погрожував застосуванням фізичного насильства члену слідчо-оперативної групи старшому слідчому Горохівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_7 , вчиняючи таким чином активний опір, який виразився в умисному утримуванні вхідних дверей квартири, штовханні, розмахуванні ножем та намаганні нанести удар працівнику правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 13 липня 2016 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2016 року залишено без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини засудженого ОСОБА_5 , просить судові рішення щодо нього змінити та призначити йому за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 342 КК України більш м`яке покарання. Як на підстави для прийняття такого рішення, вказує на те, що судами необґрунтовано призначено засудженому остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, а не поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання захисником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Так, суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як вбачається з касаційної скарги захисника, висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про те, що судом неправильно застосовано принцип призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, то вони на думку колегії суддів є непереконливими.
Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року (з внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року) «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів, а саме: поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Як вбачається з наданих копій судовий рішень, призначаючи покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, суд врахував характер вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про його особу, а саме його похилий вік та поганий стан здоров`я, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що судом правильно віднесено до обставин, що пом`якшують покарання, а також врахував обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку, а тому дійшов до правильного висновку щодо призначення остаточного покарання шляхом часткового складання покарань.
На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_5 міськрайонним судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Саме таке покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України, і підстав для його пом`якшення, як про це просить захисник у своїй скарзі, колегія суддів не вбачає.
Окрім того, доводи, наведенні у касаційній скарзі захисника, що судом неправильно застосовано принцип призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та вони обґрунтовано визнанні безпідставними, і суд апеляційної інстанції навів у ухвалі переконливі мотиви прийнятого рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і касаційний суд погоджується з наведеними в ній висновками щодо принципу призначення покарання та неможливості пом`якшення покарання.
Касаційна скарга не містить мотивованих доводів щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність та про істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити їм ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.
З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 липня 2016 року щодо останнього.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3