Провадження №1-о/485/2/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка заяву заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2013 року про звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжким захворюванням,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2016 року заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 , звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить скасувати ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2013 року про звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у зв"язку з тяжким захворюванням та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника Снігурівської ВК-5 про звільнення від покарання у зв`язку із тяжкою хворобою засудженого ОСОБА_4 , та направити останнього для подальшого відбування покарання.

Заява мотивована тим, що після звільнення засудженого ОСОБА_4 за ухвалою Снігурівського районного суду від 25 липня 2013 року прокурором було встановлено, що засуджений ОСОБА_4 не мав тяжкої хвороби, а члени спеціальної лікарської комісії при Снігурівській виправній колонії №5 за місцем відбування покарання засудженого внесли неправдиві відомості до висновків комісії. У підтвердження наявності нововиявлених обставин прокурор посилається на висновки судово-медичної експертизи №206-КЕ/2015/пп від 23.06.2015 року, висновок комісійної судово-медичної екпертизи №115-К від 19.10.2015 року, ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29.12.2015 року щодо кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , висновок судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000344 по обвинуваченню ОСОБА_7 №1500 від 03.11.2015 року.

Посилаючись на те, що висновки вказаних експертиз свідчать про неправильність судового рішення, вказані у висновках обставини є нововиявленими та мають істотне значення, однак не були відомі суду на час ухвалення судового рішення у відношенні ОСОБА_4 , прокурор просить про скасування ухвали суду та відмови у задоволенні подання начальника Снігурівської ВК-5 про звільнення від покарання у зв`язку із тяжкою хворобою засудженого ОСОБА_4 .

Крім того, прокурор вважає наявними підстави, передбачені ч.4 ст.84 КК України, для повернення ОСОБА_4 для подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні прокурор заяву підтримав.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні посилався на безпідставність заяви прокурора за наявності в нього на момент звільнення тяжкої хвороби, що було підтверджено лікарями ВК №5 та лікарями Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансера, де він стаціонарно доліковувався після звільнення від відбування покарання й був прооперований.

Представники Снігурівської ВК №5 подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши думку прокурора, засудженого, його захисника, дослідивши матеріали заяви та кримінального провадження №1-в/485/230/13, суд приходить до наступного.

Згідно ч.2 ст.84 КК України особа, яка після вчинення злочину, або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання, або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Відповідно до ч.5 ст.154 КВК України, подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби надсилається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилається висновок спеціальної лікарської комісії та особова справа засудженого.

Тобто, висновок спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого є основним офіційним документом, що підтверджує наявність у нього захворювань, визначених відповідним Переліком, що перешкоджають відбуванню ним покарання.

Перелік захворювань, які є підставою представлення в суд матеріалів про звільнення від подальшого відбуття покарання засуджених, затверджений наказом №3/6 Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.01.2000 року.

Судом встановлено, що 28 лютого 2013 року для відбуття покарання у виді позбавлення волі до Снігурівської ВК №5 прибув ОСОБА_4 , засуджений 22 вересня 2010 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ст.ст.185ч.2, 289 ч.2, 70 КК України до п`яти років позбавлення волі. Цього ж дня його було поміщено до туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2015 року задоволено подання начальника Снігурівської виправної колонії №5 про звільнення ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання на не відбутий строк 1 рік 11 місяців 5 днів, у зв`язку з тяжким захворюванням.

Законним приводом до розгляду питання про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 було подання адміністрації установи Снігурівської виправної колонії від 24.07.2013 року про наявність захворювання, встановленого висновком спеціальної медичної комісії: Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+. Тубінтоксикаційний синдром. Дихальна недостатність 111 ст. Виразкова хвороба шлунку, що віднесено до п.1.2 Переліку захворювань.

Згідно висновку спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого ОСОБА_4 щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання від 23 липня 2013 року, зазначено, що ОСОБА_4 у зв"язку з встановленим діагнозом може бути представлений до суду для звільнення від подальшого відбування покарання.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №206-КЕ/2015/пп від 23.06.2015 року (а.с.23-31), у кримінальному провадженні №0000007 за фактом внесення членами спеціальної лікарської комісії при Снігурівській ВК№5 завідомо неправдивих відомостей до висновків спеціальної лікарської комісії про наявність захворювання, що є підставою для звільнення від подальшого відбування покарання, встановлено, що при вивченні медичних документів ОСОБА_4 заключний клінічний діагноз, який вказаний в медичній карті №18/13 стаціонарного хворого ОСОБА_4 не відповідає описам рентгенолога цифрового рентгенівського знімка від 01.06.2013, на яких відзначається позитивна динаміка і відсутність порожнин розпаду, заміщення їх туберкуломою. Отже, встановлено істотне протиріччя між заключним клінічним діагнозом, зафіксованим в медкарті №18/13, клінічними даними, з результатами лабораторних та інструментальних методів дослідження, тобто тяжкість стану хворого ОСОБА_4 не підтверджується об`єктивними даними, а тому не можливо вирішувати питання про відповідність висновків лікарсько-трудової комісії даним, викладеним в медичній картці стаціонарного хворого №18/13. Крім того, в медичній картці ОСОБА_4 відсутній виписний епікриз - висновок консиліуму або лікарсько-консультативної комісії з аналізом лікування та ведення історії хвороби, не має підстав для звільнення хворого по тяжкості стану, тому що дані щоденників розходяться з результатами обстеження середня тяжкість стану хворого не обґрунтована, а наростання дихальної недостатності не підтверджена), за даними електрографії (ЕКГ) не має ознак легенево-серцевої недостатності. Синдром інтоксикації відсутній (відсутні кахексія, підвищення температури тіла, аморфне дихання, задишка тощо).

Також, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №115-К від 9.10.2015, призначеної у тому ж кримінальному провадженні, у вивчених медичних документах ОСОБА_4 не мають підтвердження: оцінка тяжкості стану (яка завищена у бік важкості), динаміка процесу, зазначеного як прогресуючий (у той час, коли результати рентгенобстеження, аналізи крові і загальний стан хворого свідчать про загасання хвороби), клінічними спостереженнями також не підтверджується дихальна недостатність третього ступеня і тубінтоксикаційний синдром. Крім того, супутній діагноз: хронічний гастрит, виразкова хвороба шлунку базується лише на скаргах хворого та не підтверджена жодним обстеженням.

Як пояснила в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 , вона приймала участь у складі комісії експертів Миколаївського обласного-бюро судово-медичної експертизи на посаді позаштатного лікаря-фтизіатра. За результатами експертизи при дослідженні представлених медичних документів було виявлено, що нозологічна форма основного захворювання - туберкульоз легень, була встановлено ОСОБА_4 вірно, але з наявних у історії хвороби лабораторних даних і рентгенологічного обстеження оцінка важкості його стану була завищена в сторону важкості, а навпаки свідчила про позитивну динаміку лікування. На момент звільнення ОСОБА_4 за представленими медичними документами він мав захворювання наступним діагнозом: Невдача лікування першого курсу (06.06.2013 р) вперше діагностованого туберкульозу (06.03.2013) з ураженням двух сегментів з кожної сторони обох легень та ще одного сегменту правої легені (десемінований) з деструкцією+, МБТ+, мазок +, культура+, резистентність+ (R,S), резистентність 11 0, гістологія 0, категорія 2, кагорта 2 (2013), що не підпадає під Перелік захворювань, які є підставою для звільнення від відбування покарання. Після звільнення ОСОБА_4 був госпіталізований до Миколаївського обласного протитуберкульзного диспансеру, де був прооперований з приводу туберкуломи, а в подальшому виписаний на амбулаторне долікування за місцем мешкання.

Крім того, Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року (А.с. 63-65) ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу, якою було встановлено в т.ч., що ОСОБА_7 , працюючи на посаді фельдшера Снігурівської ВК №5, 23 липня 2013 року за усним дорученням свого безпосереднього керівника - начальника лікарні установи ОСОБА_9 виготовив на комп"ютері та роздрукував у чотирьох примірниках висновок спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого ОСОБА_4 щодо наявності у нього захворювання, передбаченого Переліком, який не відповідав дійсному стану здоров"я засудженого, тому що в ОСОБА_4 було відсутнє захворювання у вигляді "Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+. Тубінтоксикаційний синдром. Дихальна недостатність 111 ступеню. Після цього, ОСОБА_7 умисно, власноручно у всіх примірниках висновків підробив підписи членів спеціальної лікарської комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та власноручно виконав запис навпроти їх прізвища " ОСОБА_13 ", " ОСОБА_14 ", що не відповідало дійсності й підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи №1500 від 03.1 1.2015 (а.с. 37-51).

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, серед іншого, можуть бути обставини, що не були відомі суду під час судового розгляду при ухвалені судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Враховуючи наведене, доводи прокурора про те, що обставини, на які він посилається є нововиявленими обгрунтовані, оскільки об`єктивно існували на момент вирішення питання про звільнення ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання за хворобою та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду. Хоча на час постановлення ухвали й могли бути відомі результати лабораторних досліджень та рентгенівських знімків стану хвороби ОСОБА_4 , яку він мав на час обстеження, й на яких базувався висновок спеціальної лікарської комісії від 23.07.2013 року, однак сам діагноз та тяжкість захворювання внесений у цей висновок не був достовірним, оскільки ОСОБА_4 на момент звільнення не мав захворювання, що слугувало б підставою для його звільнення, а діагноз його захворювання є недостовірним, що встановлено ухвалою суду щодо кримінальної відповідальності винної особи.

Сама лише наявність хвороби туберкульоз не є підставою для звільнення від відбування покарання, вона має досягти відповідного передбаченого Переліком ступеню тяжкості, якого у ОСОБА_4 на момент складення висновку СЛК не було, а тому його твердження у цій частині безпідставні.

У відповідності до ст.467 КПК України за наслідками кримінального провадження за новововиявленими обставинами суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставнами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Тобто, вирішення питання щодо повернення засудженого до місць позбавлення волі на підставі ч.4 ст.84 КК України не віднесено до повноважень суду при перегляді рішення за нововиявленими обставинами. Крім того, повернення засудженого до місць позбавлення волі не є нововиявленою обставиною згідно ст.459 КПК України та це питання не було предметом судового розгляду. Тому у цій частині підстави для задоволення заяви прокурора відсутні.

Таким чином, заява прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2013 року скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання Снігурівської ВК №5 про звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у зв"язку з тяжким захворюванням.

Керуючись ст.ст.369-372, 395, 467 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Заяву заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відносно ОСОБА_4 - задовільнити частково.

Скасувати ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у зв"язку з тяжким захворюванням.

Відмовити у задоволенні подання Снігурівської ВК №5 про звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у зв"язку з тяжким захворюванням.

В іншій частині заяви про перегляд відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

СУДДЯ