УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.176 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 ,
з участю: прокурора ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.ч.1,3 КК України за наступних обставин.
03.12.2015 року ОСОБА_6 з першого поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 таємно викрав дитячу коляску марки «Вікінг» вартістю 2500 грн. та дитячу коляску марки «Експандер Мондо», вартістю 4200 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 2500 грн., а потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 4200 грн.
В подальшому, 09.02.2016 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в смт. Новогуйвинське Житомирського району, в десятому під`їзді, в приміщенні сушки, будинку АДРЕСА_2 повторно вчинив крадіжку дитячої коляски марки «Бамбіно» вартістю 1200 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на вказану суму.
17.06.2016 року було вручено повідомленні про підозру у скоєнні вищевказаних злочинів дружині ОСОБА_6 ОСОБА_12 , для передачі її чоловікові, оскільки останній залишив місце свого проживання.
02.09.2016 було встановлено місце перебування підозрюваного ОСОБА_6 , якого було затримано на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.06.2016 року.
02.09.2016 року старший слідчий Житомирської РВП ОСОБА_13 звернулась до суду з клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.09.2016 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжній захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії ухвали - до 30.10.2016 року включно.
Визначено заставу у розмірі 20 мінімальних заробітних плат (двадцять дев`ять тисяч гривень).
Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Слідчий суддя умотивував своє рішення тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, його вік, відсутність роботи, наявність на утриманні дітей, скоєння кримінальних правопорушень під час іспитового строку.
Додатково слідчий суддя умотивував своє рішення тим, що є підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також вважає, що прокурором доведено наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить цю ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Апелянт вважає, що обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеною заставою відповідно до норм КПК України є занадто суворим запобіжним заходом та розходиться з практикою ЄСПЛ та з практикою України.
В обгрунтування апеляції захисник зазначає, що підозрюваний не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як свою вину визнав та просив застосувати більш м`який запобіжний захід. Стверджує, що підозрюваний неофіційно працевлаштований та постійно проживає за місцем проживання, хоча раніше і був судимий, проте нових злочинів вчиняти наміру не має.
Захисник зазначив, що прокурором не доведено, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, що він перешкоджав кримінальному провадженню. До клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обгрунтованої підозри.
Апелянт вказав, що суд не звернув уваги стосовно розбіжності в часі затримання ОСОБА_6 , оскільки він фактично був затриманий о 8 годині 02.09.2016 року, натомість в протоколі про затримання підозрюваного вказаний час затримання о 12 год. 50 хв. 02.09.2016 року.
Також захисник вважає, що грубим порушенням чинного законодавства є винесення постанови слідчого про оголошення підозрюваного в розшук, оскільки слідчим не приймалися заходи про його виклик за допомогою мобільного телефону.
Апелянт вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відсутності підозрюваного за місцем свого постійного проживання. При цьому звертає увагу, що з 15.08.2016 року по 21.08.2016 року ОСОБА_6 перебував на добровільному лікуванні в Житомирському обласному наркологічному диспансері
Також захисник наголошує, що було порушено право підозрюваного на захист, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_6 було вручено без участі захисника.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення інших учасників судового провадження, перевіривши ухвалу суду в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Доводи апелянта про відсутність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний не мав на меті уникати кримінальної відповідальності та продовжувати злочинну діяльність, спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Зокрема, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 з 21.06.2016 року перебував у розшуку, оскільки місце його перебування було невідоме. Зі слів його дружини, останній залишив своє помешкання 22.05.2016 року і місце його знаходження їй було невідоме. А згідно довідки Житомирського обласного наркологічного диспансеру він перебував на стаціонарному лікуванні лише з 15.08. по 24.08.2016 року. Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в період іспитового строку, оскільки 21.08.2015 року він був засуджений вироком Корольовського районного суду м. Житомира за ч.1 ст. 309 КК України до одного року обмеження волі та був звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Викладене свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, вірно оцінив в сукупності всі обставини справи, особу підозрюваного, те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, судимий і дійшов до правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти наявним ризикам.
Наявність порушень кримінального процесуального закону, на які посилається в апеляції захисник, не впливають на вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_16 . Разом з тим, дані порушення чинного законодавства захисником можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.
З огляду на викладене підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 422 КПК України колегія суддів,-
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Судді: