АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 матеріали про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2016 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання,призначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 17.02.2014 року за ч.3 ст.187 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На ухвалу суду адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати таке судове рішення та ухвалити нову ухвалу,якою клопотання про умовно-дострокове звільнення задовольнити.Вважає,що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи,оскільки поведінка засудженого та його ставлення до праці протягом останнього року перед зверненням із клопотанням є сумлінними,стягнення погашені, ОСОБА_8 одружився та є батьком малолітньої дитини.Зазначені обставини,на думку апелянта,свідчать про те,що засуджений довів своє виправлення,а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника,який підтримав апеляційну скаргу,доводи прокурора про відсутність підстав для скасування судового рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Провадження№11-кп/794/219/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.81 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Згідно п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вбачається із матеріалів провадження та правильно зазначено судом в ухвалі, ОСОБА_8 відбув встановлений законом строк,що дає право клопотати про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, районний суд посилався на те, що поведінка засудженого ОСОБА_8 та його ставлення до праці протягом усього строку відбування покарання не були сумлінними,оскільки засуджений неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, а тому відсутні підстави вважати,що засуджений довів своє виправлення та може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Такі висновки районного суду є правильними,оскільки ґрунтуються на доказах,які були безпосередньо та повно судом досліджені.

Відповідно до роз`яснень,які містяться у п.п.2,17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці,ін..При цьому підлягають врахуванню такі дані протягом усього періоду відбування покарання,а не тільки за час,який безпосередньо передує розгляду клопотання.

З матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2014 року за ст. 187 ч.3 КК України із застосуванням ст.ст.69,71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.
З моменту затримання 20.03.2013 року перебував у СІЗО м.Рівне, де допустив 7 порушень режиму,за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені, заохочень не мав.
З 15 червня 2014 року відбуває покарання у Сокирянській ВК №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області.
Як вбачається із характеристик на засудженого за увесь період відбування покарання у СВК-67(а/п 10,а.о/с 147,163,180,191,202), ОСОБА_8 по прибуттю до установи був працевлаштований ,до роботи відносився погано, визначені виробничі завдання не виконував. Із листопада 2014 року до лютого 2015 року не працював взагалі та ініціативи щодо працевлаштування не виявляв. Із березня 2015 року по даний час працює,до роботи відноситься посередньо. Роботи по благоустрою місця позбавлення волі виконує,потребує контролю за якістю їх виконання (а.п.202).

Зазначені вище обставини щодо відношення засудженого до праці узгоджуються із наявними у справі довідками відділу організації та нормування праці Сокирянської ВК-67(а/п 13,а о/с 182,192)
Викладене свідчить про те,що відношення засудженого до праці протягом строку відбування покарання не було сумлінним,про що правильно вказав суд в ухвалі.
Даючи оцінку сумлінності поведінки засудженого,суд із посиланням на досліджені докази, врахував,що ОСОБА_8 за порушення режиму відбування покарання у СВК -67 також неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності,останнє за часом стягнення(13.10.2015) погашене лише у квітні 2016 року,тобто безпосередньо перед зверненням засудженого і його захисника до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення(а.п.11,а.о/с 149,152,157,168)
Жодного заохочення за увесь період відбування покарання засуджений не має.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд обґрунтовано, посилаючись на ст.6 КВК України,зазначив,що виправлення засудженого є процесом позитивних змін,які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
При цьому ступінь виправлення оцінюється спеціальною комісією установи відбування покарань,вповноваженою згідно закону здійснювати періодичну атестацію засуджених.
Із атестаційних листів на засудженого за увесь період відбування покарання встановлено,що за результатами атестацій ступінь його виправлення визначений комісією як такий,що не став на шлях виправлення та є злісним порушником режиму (а.о/с 142,156,167,173,189,201)
Надана суду характеристика на засудженого від 29.04.2016 року містить висновок вповноважених осіб установи відбування покарання про те,що ОСОБА_8 не досяг необхідного ступеню виправлення,а тому застосування щодо нього вимог ст.81 КК України та звільнення умовно-достороково від відбування покарання адміністрація установи вважає передчасним.

Аналогічну позицію підтримали у судовому засіданні районного суду прокурор та представник СВК-67,які заперечували проти задоволення клопотання.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те,що при прийнятті рішення суд повинен був оцінювати сумлінність поведінки та відношення до праці засудженого лише у період,що безпосередньо передував розгляду клопотання,колегія вважає неспроможними та такими,що суперечать змісту ст.81 КК України.
Посилання апелянта на те,що ОСОБА_8 одружився та має малолітню дитину не є,у даному випадку та із врахуванням викладених вище обставин,безумовною та необхідною підставою для висновку про виправлення засудженого.

За таких обставин судова колегія вважає правильними твердження районного суду,викладені в ухвалі, про те, що поведінка засудженого та його ставлення до праці протягом усього періоду відбування не були сумлінними,а отже-достатніми для висновку,що ОСОБА_8 довів своє виправлення та може бути звільнений умовно-достроково від відбування призначеного вироком покарання.

Доводи,наведені у апеляційній скарзі ,таких висновків не спростовують.

Отже,ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону,підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника судова колегія не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення,а ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2