АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/3136/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/15/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 14 березня 2016 року апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001053 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням та встановлено випробувальний строк на 1 рік.
На підставі ст.76 п.2, 3 КК України зобов`язано ОСОБА_8 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, витрат на правову допомогу та витрат на проїзд - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рахунок відшкодування спричиненої йому в результаті вчинення кримінального правопорушення моральної шкоди - 5000 (п`ять тисяч) гривень та в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу 400 (чотириста) гривень.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_8
захисник ОСОБА_10
представник потерпілого ОСОБА_7
В уточненій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2015 року відносно ОСОБА_8 , 1991 року народження, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій за ст.125 ч.2 КК України, просить змінити вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2015 року відносно ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та пом`якшити призначене покарання, змінивши на громадські роботи та зменшити стягнуту суму моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 до 3000 грн.
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року ОСОБА_8 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за наступних обставин.
27.04.2015 року ОСОБА_11 разом з ОСОБА_8 та своїми знайомими перебували біля магазину «АТБ», який розташований по вул. Лісового 24-А в Довгинцівському районі м.Кривого Рогу, де вживали алкогольні напої. Приблизно в 01:00 годин 27.04.2015 року, до вищевказаного магазину прибув ОСОБА_6 , з метою здійснення покупок. Побачивши останнього, ОСОБА_11 почав спілкуватися з ним, при цьому пропонував йому поборотись на руках. Почувши відмову, між ОСОБА_11 з однієї та ОСОБА_6 з іншої сторони, виник конфлікт, в ході якого останні висловлювались в бік один одного нецензурною лайкою.
Побачивши вказані події, будучи обуреним поведінкою ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_8 , виник злочинний намір, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, за мотивами неприязні до нього, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_8 , проявляючи агресію, приблизно о 01:15 годин 27.04.2015 року, знаходячись біля будинку №24 по вул. Лісового в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, умисно, цілеспрямовано, наніс ОСОБА_6 один удар ногою в область тулуба, та два удари рукою зжатою в кулак в область обличчя, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої губи, синця обличчя, садна правого колінного суглобу, які згідно висновку експерта № 975 від 21.05.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
В обґрунтування вимог уточненої апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 посилається на ті обставини, що у даному кримінальному провадженні зовсім інший склад кримінального правопорушення, а саме правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. На це неодноразово наголошував потерпілий ОСОБА_6 під час досудового розслідування та розгляду справи в суді, заявляючи відповідні клопотання з проханням перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.125 КК України на ст.296 КК України. Клопотання потерпілого залишалися без задоволення. Крім того, спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_12 є лише складовою більш тяжкого кримінального правопорушення. Тобто має місце неправильна юридична кваліфікація злочину.Окрім цього, під час допиту свідків у судовому засіданні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 стало очевидним, що вони є потерпілими від дій обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка по справі ОСОБА_11 . З цього приводу і потерпілим, і свідками у судовому засіданні заявлялися відповідні клопотання про притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 КК України ОСОБА_8 і ОСОБА_11 . Але судом першої інстанції цей факт проігноровано. Це дає підстави вважати судовий розгляд неповним, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 посилається на ті обставини, що призначене йому покарання є занадто суворим та не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі. При призначенні йому покарання, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що мотивом нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень було перш за все попередження більш тяжких наслідків від дій ОСОБА_16 , який розбивши скляні пляшки, підготував їх для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , з яким виник конфлікт. Обвинувачений зважено віднісся до того, що трапилось, не знімає з себе провини та розкаюється. Крім того, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно. Від його дій негативних наслідків не наступило. Ніяких медичних документів, які б підтверджували проходження лікування, потерпілим не надано. Також, він частково визнав цивільний позов, але потерпілий не погодився з цією сумою погашення в добровільному порядку. Крім того, незважаючи на те, що він інвалід ІІІ групи, він може працювати та відбувати покарання у виді громадських робіт, що також передбачені санкцією ч.2 ст.125 КК України.
Представник потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження підтримала викладені в уточненій апеляційній скарзі вимоги про скасування вироку суду першої інстанції та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого просила відмовити.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження просив задовольнити його апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції, шляхом пом`якшення йому міри покарання та зменшення суми стягнутої з нього моральної шкоди на користь потерпілого, проти задоволення уточненої апеляційної скарги представника потерпілого заперечував.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілого та обвинуваченого, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст.402 КПК України обвинуваченим були надані заперечення на уточнену апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 , в яких він просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши в стадії підготовки справи до апеляційного розглядутехнічний запис перебігу судового засідання, колегія суддів вважає, що уточнена апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його визнано винним за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, а доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо незаконності та необґрунтованості вироку є безпідставними.

Судом першої інстанції справу розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.

Як на докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, суд обґрунтовано послався на покази обвинуваченого, свідків, потерпілого та ряд письмових доказів по кримінальному провадженню в тому числі отриманих під час проведення досудового розслідування та в суді першої інстанції, які отримано у відповідності до вимог КПК України.

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції проаналізувавши зібрані по справі докази обґрунтував правильність висновків щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке засуджено та навів мотиви, по яким не прийняв до уваги доводи сторони представника потерпілого та потерпілого щодо неправильної кваліфікації обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України.

Тому необґрунтованим є наведене в апеляційній скарзі представника потерпілого твердження про неповноту, однобічність та необ`єктивність досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так, судом досліджено всі обставини справи: допитано обвинуваченого, потерпілого, всіх свідків, досліджені письмові докази, що підтверджено матеріалами кримінального провадження, журналом судових засідань і звукозаписом судових засідань, що міститься на технічному засобі фіксування судового провадження і в свою чергу спростовує посилання представника потерпілого про неповноту, однобічність розгляду кримінального провадження.

На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді свідків, потерпілого відсутні. Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми.

Судом першої інстанції чітко встановлено склад злочину у тому числі і об`єктивну сторону злочинів. Колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції

Колегія суддів вважає, що безпідставними є вимоги апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст.125 КК України на ч.2 ст.296 КК України, з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи, а його висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідають доказам у справі.

Пославшись на конкретні обставини кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочину, під час його скоєння і після цього давала підстави визнати, що він не мав умислу на дії, передбачені ч.2 ст.296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб.

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.296 КК України є вчинення діяння з особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Відповідно до положень п.п.4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та інше.
Із фактичних обставин кримінального провадження, у якому представник потерпілого оспорює правильність кваліфікації дій обвинуваченого, встановлено, що 27.04.2015 року ОСОБА_8 , проявляючи агресію, умисно, цілеспрямовано наніс ОСОБА_6 один удар ногою в область тулуба, та два удари рукою зжатою в кулак в область обличчя, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої губи, синця обличчя, садна правого колінного суглобу, які згідно висновку експерта № 975 від 21.05.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
У цьому випадку обвинувачений ОСОБА_8 , завдаючи удари, не вчиняв ці дії з особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, а тому колегія суддів приходить до висновку, що характер та послідовність його дій, його поведінка до та під час вчинення кримінального правопорушення, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, свідчать про те, що він мав на меті вчинення дій, передбачених ч.2 ст.125 КК України.

Таким чином, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , як про це зазначено в апеляційній скарзі представника потерпілого, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 з приводу того, що в діях свідка ОСОБА_11 також вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та про необхідність визнання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 потерпілими за вказаним кримінальним провадженням, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного кримінального процесуального закону.
Так, ч.1, ч.3 ст.337 КПК України, встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, вірно прийшов до висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України та розглянув кримінальне провадження тільки відносно ОСОБА_8 в рамках висунутого йому обвинувачення.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу зміни вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року в частині призначеного йому покарання та призначення більш м`якого покарання, а саме громадських робіт, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, так як призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.65 КК України.

У разі заміни призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України на покарання у виді громадських робіт, які йому необхідно бути відбувати реально, на призначенні яких він наполягає у своїй апеляційній скарзі, фактично призначення такого покарання по суті погіршить його становище.

Згідно вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставини, які пом`якшують його покарання, згідно ст.66 КК України, а саме те що він вину визнав повністю та розкаявся. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено (том 2 а.кп.137-139).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання.

Судом враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме ті обставини, що він раніше не судимий (том 1 а.кп.49-50), на обліках у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебував та не перебуває (том 1 а.кп.52, 53), за місцем проживання характеризується посередньо (том 1 а.кп.55).

В зв`язку з вищевикладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 достатнє покарання для його перевиховання та виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів, тому законних підстав для застосування до нього більш м`якого покарання або положень ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Також, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу зменшення розміру стягнутої з нього на користь потерпілого моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи фактичні обставини справи колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, у розмірі 5 000 грн., стягнутий з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 , відповідає обсягу фізичних та моральних страждань, що мали місце внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що потерпілому були завдані травми у вигляді: забійної рани нижньої губи, синця обличчя, садна правого колінного суглобу, які згідно висновку експерта № 975 від 21.05.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (том 1 а.кп.26-27). Від вказаних травм потерпілий пережив душевні страждання та фізичний біль.
Також, колегія суддів приймає до уваги ставлення самого обвинуваченого до питання відшкодування моральної шкоди потерпілому, який у період з моменту скоєння кримінального правопорушення до теперішнього часу не намагався відшкодувати завданої моральну шкоду.

Отже, виходячи з зазначеного, беручи до уваги конкретні обставини справи, наслідки, що наступили, тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, характер і тривалість фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, у розмірі 5 000 грн. відповідає засадам розумності та справедливості.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з вимогами апеляції обвинуваченого з приводу зменшення суми стягнутої моральної шкоди.

Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.

Істотних порушень вимог КПК України, які перешкоджали суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження в тому числі в частині вирішення цивільного позову, та ухвалити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи уточненої апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, а вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Уточнену апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.
Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4