Справа № 214/1124/16-к
1-кп/214/320/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю потерпілої ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0003624 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, не одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 20 грудня 2015 року приблизно о 19 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_4 , яка перебувала в гостях за даною адресою, вступив з нею в словесний конфлікт. В ході виниклого конфлікту, ОСОБА_6 , не усвідомлюючи можливості настання наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг усвідомлювати настання таких наслідків, умисно завдав удару лівою ногою по дерев`яній табуретці, яка знаходилася на підлозі. Від удару ногою вказана табуретка полетіла в бік ОСОБА_4 та потрапила останній в ділянку правого ока, спричиняючи потерпілій тим самим тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої контузії правого ока з розривом очного яблука та випадінням оболонок, параорбітальної гематоми, забійної рани верхнього повіка правого ока, субконьюктивального крововилива, гіфеми, гемофтальму, хемозу, відсутності зорової функції, які згідно висновку судово-медичної експертизи №194 від 11.02.2016 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою втрати загальної працездатності більше 1/3 (35%).

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 належить кваліфікувати за ст. 128 КК України, за ознаками: необережне тяжке тілесне ушкодження.

Встановлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.
Як показав обвинувачений, винним себе визнав частково, позов визнав частково. При цьому, у судовому засіданні показав, що 20 грудня 2015 року перебував за місцем проживання, в квартирі зібралися його дружина, ОСОБА_8 , потерпіла та ОСОБА_9 , які вирішили відсвяткувати день народження його сина ОСОБА_10 . Вказані особи його також запрошували до стола, але він відмовився, так як не бажав веселитися. Потім, коли ОСОБА_9 пішла з квартири, то в одній з кімнат квартири залишилися потерпіла та ОСОБА_8 , а він, обвинувачений, знаходився в іншій кімнаті та чув як на його адресу вказані особи погано висловлювалися, але терпів це. Коли ж вказані особи стали погано казати про його, обвинуваченого, матір, то зайшов до них і попросив цього не робити. Потім, він вдарив ногою табурет, який зачепився за дитяче ліжко та попав в обличчя потерпілій. Він, обвинувачений, не думав, що таке може статися, тобто що табурет влучить в потерпілу. Табурет вдарив тому, що в такий спосіб бажав «зірвати злість». При цьому не очікував, що табурет може попасти в потерпілу, але міг задуматися над тим, що внаслідок удару табурет може попасти в кого-небудь з присутніх. Далі уточнив, що вину визнає повністю. Також уточнив, що цивільний позов в частині підтверджених витрат на лікування та витрат на перевозку потерпілою до м. Дніпропетровська визнає повністю, вважає, що моральна шкода підлягає відшкодування в сумі 15000 грн. У вчиненому розкаюється.

Як показала у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , обвинувачений є колишнім чоловіком її племінниці ОСОБА_8 , стосунки з ним нормальні, але характер у обвинуваченого складний. 20 грудня 2015 року прибула до квартири племінниці, що відсвяткувати день народження сина останньої ОСОБА_10 . Коли зайшла до квартири, то ОСОБА_10 відразу сказав, що хоче їсти. Святкували день народження разом с племінницею, дітьми останньої, та її, потерпілою, сестрою ОСОБА_9 . Запрошували взяти в цьому участь, сісти за стіл обвинуваченого, але той відмовився. Після того, як провели сестру, знов повернулися до вказаної квартири, сіли за стіл в кімнаті, де була також ОСОБА_8 та діти останньої. В кімнату, де вони знаходилися, зайшов ОСОБА_6 , вона, потерпіла, стала робити йому зауваження, що той не турбується про дітей. Обвинувачений вдарив ногою табуретку, яка стояла він неї на відстані близько 1м. 20 см., при цьому нічого не казав, був тверезим. Вказана табуретка попала їй, потерпілій, в обличчя, внаслідок чого було пошкоджено праве око. З приводу отриманих ушкоджень проходила лікування, придбала медикаменти. Далі уточнила, що в зазначений день погроз на її адресу з боку обвинуваченого не було, чи міг останній передбачити, що пошкодить око, не знає. Обвинувачений підчепив табурет ногою та кинув табурет в її, потерпілої, напрямку, вона в цей момент сиділа за столом. Табурет попав прямо в неї, ні за що не чіплявся. Крім лікування витратила 1000 гр. на оплату автомобіля від м. Кривого Рогу до м. Дніпропетровська. Позовні вимоги підтримує повністю. В подальшому пояснила, що при вирішення позову просить врахувати ту обставину, що обвинувачений відшкодував їй 8000 грн. Згодна, що сума моральної шкоди може дорівнювати 20000 грн.

З показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що обвинувачений є її колишнім чоловіком, потерпіла її тітка. 20 грудня 2015 року вона разом з потерпілою, ОСОБА_9 святкували день народження її, свідка, сина. В кімнату, де перебувала потерпіла та вона, свідок, зайшов обвинувачений та сказав, щоб потерпіла «закрила рота», між ними виникла перепалка. Потім обвинувачений підкинув ногою табуретку, яка попала в голову потерпілій. При цьому, обвинувачений нічого не казав. До приходу обвинуваченого в кімнату, вона, свідок, та потерпіла, розмовляли про те, що обвинувачений не допомагає дітям, та на інші теми. Вона, свідок, та потерпіла, в той день випила трішки вина, щоб обвинувачений вживав алкоголь в зазначений день не бачила. Яка була мета у обвинуваченого, коли він кинув табурет, на знає. Якою ногою обвинувачений підкинув табурет, не бачила, табурет ні за що не чіплявся по траєкторії руху до потерпілої. Після цього викликали швидку допомогу. Наступного дня відвезли потерпілу на лікування до м. Дніпропетровська на автомобілі, проїзд в сумі 1000 грн. оплатила вона, свідок, потерпіла ці гроші їй, свідку, не повертала.

Як показала у судовому засідання сідок ОСОБА_9 , потерпіла є її рідна сестра. Очевидцем того, як потерпілій були завдані тілесні ушкодження, не була. В зазначений день вона, свідок, з потерпілою та ОСОБА_8 святкували день народження сина останньої. В той день погроз з боку обвинуваченого на адресу потерпілої вона, свідок, не чула, сварок між потерпілою та обвинуваченим, не було. При святкування дня народження втрьох випили пляшку вина і вона, свідок, пішла додому. Про те, що травмована потерпіла, їй, свідку, по телефону повідомила ОСОБА_8 , сказавши, що обвинувачений кинув у потерпілу табурет.

Як вбачається з висновку експерта (т.№2, а.с.15-16), у обвинуваченого виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна обличчя і синця в області правої стопи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ці ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, які могли мати як обмежену, так і необмежену травмуючи поверхню, або при ударі об такі предмети. Садни на обличчі виникли не менше як за три доби до моменту огляду, виникнення синця в області лівої стопи може відповідати 20 грудня 2015 року.

З виписки, направлення (т.№2, а.с.20, 21) вбачається, що ОСОБА_4 проходила стаціонарне лікування з 20 грудня 2015 року по 21 грудня 2015 року в КЗ «Криворізька міська лікарня №4» з приводу вкрай важкої контузії, розриву очного яблука з випадом оболонок, з відсутністю зорової функції, після проведення операції переведена в ДОКОЛ для подальшого лікування.

Як вбачається з висновку (т.№2, а.с.22-23), при дослідженні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна клініка», ОСОБА_4 виставлений діагноз: наслідок тяжкої контузії, субкон`юктивальний розрив склери правого ока, помутніння рогівки, субатрофія очного яблука афакія, аніридія, фіброз склистого тіла.

З виписки (т.№2, а.с.24-26) вбачається, що ОСОБА_4 проходила стаціонарне лікування з 21 грудня 2015 року по 25 грудня 2015 року в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна клініка» з приводу травми правого ока.

Як вбачається з висновку експерта (т.№2, а.с.30-32), у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої контузії правого ока з розривом очного яблука та випадінням оболонок, параорбітальної гематоми, забійної рани верхнього повіка правого ока, субконьюктивального крововилива, гіфеми, гемофтальму, хемозу, відсутності зорової функції, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою втрати загальної працездатності більше 1/3 (35%). Ушкодження виникли від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею. Ці ушкодження виникли від одноразової дії травмуючого предмету в обличчя. Давність вказаних тілесних ушкоджень може відповідати 20 грудня 2015 року.

Відповідно до протоколу огляду (т.№2, а.с.34-36), місцем події є двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . В кімнаті, де сталася подія, мається два ліжка, між якими знаходиться стіл, мається табуретка, яка вилучена.

Як вбачається з постанови (т.№2, а.с.38), до матеріалів справи в якості речового доказу долучена дерев`яна табуретка.

Згідно чеків, замовлення (т.№2, а.с.50) придбавалися ліки.

Як вбачається з розписки (т.№2, а.с.70), обвинувачений відшкодував потерпілій 8000 грн.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, показання потерпілої, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , висновки експертиз, протокол огляду, документи вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, того, при яких обставинах він завдав ушкодження потерпілій. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання потерпілої, вважає що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, при яких обставинах обвинувачений завдав їй ушкодження, які нею були понесені витрати на лікування. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_8 , вважає, що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, при яких обставинах обвинувачений завдав потерпілій ушкодження, та які були понесені витрати на транспортування. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_9 , вважає, що цей доказ непрямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, які 20 грудня 2015 року були стосунки між обвинуваченим та потерпілою Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні виписки, направлення (т.№2, а.с.20, 21) вважає, що ці докази прямо стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме наявності у потерпілої тілесних ушкоджень та проходження лікування. Тому суд вважає, що ці докази є належними.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні висновок, виписку (т.№2, а.с.22-23) вважає, що ці докази прямо стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме наявності у потерпілої тілесних ушкоджень та проходження лікування. Тому суд вважає, що ці докази є належними.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні висновок експерта (т.№2, а.с.31-32) вважає, що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, їх тяжкості, механізму та строку завдання. Тому суд вважає, що цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол огляду (т.№2, а.с.34-37) вважає, що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме місця вчинення злочину. Тому суд вважає, що цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджену у судовому засіданні постанову (т.№2, а.с.38) вважає, що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме долучення до справи речового доказу. Тому суд вважає, що цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені судовому засіданні чеки, замовлення (т.№2, а.с.50) вважає, що ці докази прямо стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме витрат потерпілої на лікування. Тому суд вважає, що ці докази є належними.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджену у судовому засіданні розписку (т.№2, а.с.70) вважає, що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме відшкодування обвинуваченим шкоди, завданої потерпілій. Тому суд вважає, що цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні висновок експерта (т.№2, а.с.15-16) вважає, що цей доказ, ані прямо, ані непрямо, не стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому вважає, що цей доказ є неналежним.

При наданні оцінки з точки зору достовірності, визнаним судом допустимими та належними, доказам, суд керується вимогами ст. 17 ч.4 КПК України, згідно якої усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи та ст. 62 Конституції України, згідно якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до наступних висновків.

Показання свідка ОСОБА_9 стосовно того, що сварок між обвинуваченим та потерпілою 20 грудня 2015 року не було, суд знаходить достовірними, так як в судовому засіданні не встановлено обставин, з яких би свідок надавала неправдиві показання.

Показання свідка ОСОБА_8 про те, що 20 грудня 2015 року обвинувачений висловив зауваження потерпілій, а потім підкинув табурет, який не чіпляючись за якісь предмети, попав в обличчя потерпілій, суд вважає достовірними, так як в судовому засіданні не встановлено обставин, з яких би свідок надавала неправдиві показання і ці показання узгоджуються з показаннями потерпілої.

Показання потерпілої ОСОБА_4 про те, що 20 грудня 2015 року вона робила зауваження обвинуваченому, а останній вдарив ногою табуретку, яка попала їй в обличчя, внаслідок чого було пошкоджено око, суд вважає достовірними, так як ці показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_8 і в судовому засіданні не встановлено обставин, з яких би потерпіла надавала неправдиві показання.

Виписки, направлення (т.№2, а.с.20, 21), висновок, виписку (т.№2, а.с.22-23), висновок експерта (т.№2, а.с.31-32), протокол огляду (т.№2, а.с.34-37), постанову (т.№2, а.с.38), чеки, замовлення (т.№2, а.с.50), розписку (т.№2, а.с.70), суд вважає достовірними доказами.

Суд вважає достовірними показання обвинуваченого про те, що він 20 грудня 2015 року, будучи незадовільним висловлюваннями потерпілої вдарив табурет, який потрапив в обличчя потерпілій, що при цьому не очікував, що табурет може попасти в потерпілу, але міг задуматися над тим, що внаслідок удару табурет може попасти в кого-небудь з присутніх.

Показання обвинуваченого про те, що табурет попав в предмети меблів, а потім в обличчя потерпілої, спростовуються визнаними судом достовірними показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_8 . На переконання суду, сукупністю вказаних доказів встановлено, що табурет після того, як його вдарив обвинувачений, не чіплявся ні за які предмети меблів. Показання обвинуваченого, в яких він наполягає на тому, що табурет зачепився за предмет меблів, а потім попав в облич потерпілій, суд вважає надуманими з метою пом`якшити відповідальність за вчинене, тому вважає показання в цій частині не достовірними та відкидає їх.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінальної справи і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних і визнаних судом належними, допустимими та достовірними, доказів з точки зору достатності, узгодженості між собою та взаємозв`язку, керуючись вимогами ст. 17 ч.4, ст. 94 КПК України, згідно якої усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи та ст. 62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до внутрішнього переконання про те, що визнаними судом допустимими, належними та достовірними доказами, які судом приймаються, встановлено, що обвинувачений 20 грудня 2015 року завдав потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, при цьому не передбачав, що внаслідок його дій може настати такий наслідок, хоча повинен був і міг передбачити завдання потерпілій зазначених тілесних ушкоджень.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за можливе визнати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, керуючись вимогами ст. 65 КК України, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є учасником бойових дій, має двох неповнолітніх дітей, не працює, не одружений, за місцем реєстрації характеризується позитивно, та з урахуванням усіх зазначених обставин вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без відбування призначеного судом покарання.

Тому, призначивши обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі, суд на підставі ст. 75 КК України, вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 ч.1 п.п. 2, 3 КК України.

Потерпіла подала цивільний позов, в якому просить стягнути з обвинуваченого на свою користь: матеріальну шкоду в сумі 7559 гривень та моральну шкоду в сумі 100000 гривень. В обґрунтування позову навела наступне. ОСОБА_6 , 20 грудня 2015 року приблизно о 19.00 годині, знаходячись за місцем свого мешкання - в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вступив зі нею в словесний конфлікт. В ході виниклого конфлікту, ОСОБА_6 , умисно завдав удару лівою ногою по дерев`яній табуретці, яка знаходилася на підлозі. Від удару ногою вказана табуретка полетіла в її бік та потрапила кутом в ділянку її правого ока. Своїми діями ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої контузії правого ока з розривом очного яблука та випадінням оболонок, параорбітальної гематоми, забійної рани верхнього повіка правого ока, субконьюктивального крововилива, гіфеми, гемофтальму, хемозу, відсутності зорової функції, які згідно висновку судово-медичної експертизи №194 від 11.02.2016 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою втрати загальної працездатності більше 1/3 (35%). Цього ж дня, через надзвичайно погане самопочуття була змушена звернутися спочатку до КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня №2", а потім до відділення мікрохірургії ока КЗ "Криворізька міська лікарня №4", де лікарі вказаної лікарні в зв`язку з її тяжким станом направили 21 грудня 2015 року для стаціонарного лікування до КЗ "Дніпропетровська обласна офтальмологічна лікарня". Спричинені їй тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. Під час лікування було витрачено: на придбання ліків та лікарських засобів 6559 грн.; витрати на проїзд до м. Дніпропетровськ 1000 грн. Лікування не завершилося, буде змушена відвідувати окуліста та стоматолога для корекції форми очного яблука та відновлення протезів зубів, які були пошкоджені внаслідок травми. Однак, що саме гірш, втратила зовсім зір на правому оці. В зв`язку з цим зазнала, крім надзвичайно сильного фізичного болю, ще і великі труднощі із задоволенням своїх побутових потреб, неможливістю працевлаштуватися. Окрім матеріальної шкоди було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача ОСОБА_6 , оскільки зазнала фізичного болю, було завдано тілесних ушкоджень, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я. Завдану моральну шкоду оцінює у 100000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частини 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми. Відповідно до ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

У судовому засіданні потерпіла позов підтримала частково, просить врахувати, що їй відшкодовано 8000 грн., вважає, що моральна шкода дорівнює 20000 грн.

Відповідно до письмових заперечень, поданих захисником ОСОБА_5 , вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому повинні бути залишені судом без задоволення. Згідно чеків, які позивачка додає до цієї позовної заяви, немає жодного підтвердження суми у розмірі 1000,00 гривень, які вона нібито витратила на проїзд до м. Дніпропетровська. Вважає, що додані потерпілою до позовної заяви замовлення № 20 від 13 січня 2016 року, замовлення №221 від 16 лютого 2016 року та замовлення №248 від 23 лютого 2016 року, взагалі не мають відношення до ліків та лікарських засобів, призначених в процесі лікування тілесних ушкоджень. Так, "Апі-Ві", "Полевітон" та "Фітапі" є оздоровчими препаратами виробництва ТОВ "Фітапісвіт". Дані препарати не є лікарськими засобами, натомість є універсальними засобами для загального оздоровлення організму. Як вбачається з копій медичних документів, які містяться в матеріалах справи (с. 20-26), дані препарати лікарем не призначались. Наполягає, що сума в розмірі 951 грн. не підлягає стягненню з ОСОБА_6 , так як не має жодного відношення до лікування нанесених потерпілій тілесних ушкоджень. Лікарський засіб "Солкосерил гель", який був придбаний потерпілою згідно фіскального чеку № 122673 від 22 грудня 2015 року, також відсутній в рекомендаціях лікарів відповідно до медичних документів, які містяться в матеріалах справи. Не погоджується із сумою моральної шкоди, так як позивачкою не надано жодного підтверджуючого доказу щодо її розміру та в чому полягає порушення нормального способу життя, не було проведено жодної експертизи, яка б підтверджувала її душевний стан та фізичний біль. Вважає, що з врахуванням всіх обставин, при яких була заподіяна моральна шкода та той факт, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем не відповідає характеру моральних переживань, сума моральної шкоди у розмірі 100000, 00 гривень є занадто завищеною.

У судовому засіданні захисник погодився з позицією обвинуваченого, який визнав позов в частині витрат на лікування та на транспортування повністю, а позов в частині відшкодування моральної шкоди визнав в сумі 15000 грн.

Вислухавши потерпілу, обвинуваченого, захисника, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом, на підставі визнання позову в цій частині, та на підставі досліджених чеків, замовлення, встановлено, що потерпілій завдана матеріальна шкода в сумі 7559 грн. 00 коп. Також встановлено, що обвинувачений повністю відшкодував завдані матеріальні збитки. Тому у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди належить відмовити.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Суд переконаний, що потерпілій завдана моральна шкода внаслідок фізичних страждань, заподіяних незаконними діями обвинуваченого, які тривали значний час. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.23 ЦК України, суд приймає до уваги грубий характер порушення, допущеного обвинуваченим, глибину фізичних страждань потерпілої, якій завдані тяжкі тілесні ушкодження, ступень вини обвинуваченого, поведінку обвинуваченого, який вжив заходів для надання допомоги потерпілій, а тому вважає, що розмір моральної шкоди дорівнює 20000 грн. 00 коп.

Враховуючи, що обвинувачений у відшкодування матеріальної шкоди сплатив потерпілій 8000 грн., а розмір матеріальної шкоди дорівнює 7559 грн. 00 коп., то у відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого належить стягнути 19559 грн. 00 коп.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України, речовий доказ по справі, табуретку - належить передати ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

ОСОБА_11 призначити покарання за ст.128 КК України у вигляді ОДНОГО (1) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням тривалістю на ОДИН (1) рік.

На підставі п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Строк покарання обчислювати з моменту оголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 : у відшкодування моральної шкоди 19559 грн. 00 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

З набранням вироком законної сили речовий доказ табуретку передати ОСОБА_8 .

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Матеріали кримінального провадження №0003624 залишити на зберіганні при обвинувальному акті 214/1124/16-к.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України, копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1