Справа № 359/5035/16-к
Провадження №1-в/359/957/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Бориспіль клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и в:
21.06.2016 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду на підставі ст.539 КПК України з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Представник адміністрації колонії поклався на розсуд суду.

Прокурор про задоволення заяви заперечував.

Суд, дослідивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 04.04.2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.70 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування звільнення, згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2016 р. засудженому ОСОБА_5 було зараховано в строк відбування покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 04.04.2013 року, строк його попереднього ув`язнення за період з 11.02.2010 р. по 23.10.2014 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 11 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 р., при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду. Таким чином, на момент розгляду клопотання ОСОБА_5 відбув 3/4 строку призначеного покарання. Не відбута частина покарання становить 10 місяців 4 дні.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 знаходиться в місцях позбавлення волі з 11.02.2010 р. Під час утримання в Харківському та Київському СІЗО характеризується посередньо. Стягнень та заохочень не мав. Під час утримання в Харківському СІЗО, а саме з 03.08.2011 року до вступу вироку в законну силу, отримав 8 стягнень. Заохочень не мав. З 04.12.2014 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в БВК № 119.
З характеристики засудженого ОСОБА_5 від 20.07.2016 р., затвердженої начальником Бориспільської виправної колонії № 119 майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , вбачається, що за час перебування в установі зарекомендував себе з позитивного боку, має 1 заохочення. Стягнень не має. Роботи по благоустрою території установи та інші допоміжні роботи виконує, розуміє їх необхідність. У відношенні до персоналу установи ввічливий, тактовний, виконує вимоги, встановлені законодавством. У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість. Вину за вироком суду не визнав. Має заохочення правами начальника установи від 02.02.2016 р. за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також за участь у спортивних змаганнях має заохочення правами начальника установи від 18.05.2016 року.

Як вбачається із матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_5 за весь період відбування покарання на оплачуваних роботах не стояв, заробітної плати не мав та не отримував, лише працював на оплачуваних роботах три місяці, а саме в жовтні, листопада та грудні 2015 р. на виробництві установи на дільниці пошиття у БВК №119.

На момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 не працює на виробництві установи та не отримує заробітну плату.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З урахуванням викладеного та вивченням особової справи , засуджений не був схильний до виправлення і лише безпосередньо перед можливістю бути умовно-достроковим звільненим почав ставати на шлях виправлення. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що сумлінна поведінка засудженого повинна бути не лише у період, коли настає право засудженого на умовно-дострокове звільнення, а засуджений повинен вести себе належним чином протягом всього періоду відбування покарання або, принаймні, протягом значної частини цього строку.

Згідно ст. 12 КК України злочин, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_5 , є особливо тяжким злочином. При цьому суд звертає увагу, що даний злочин є умисними і спрямований проти життя особи, що найвищою соціальною цінністю в державі. Даний злочин є найтяжчим злочином проти особи, який полягає в грубому ігноруванні природного права людини на життя.
Таким чином, матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення.

За таких обставин, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_5 злочину, його ставлення до вчиненого, дані про особу засудженого, його не стабільну поведінку, яка постійно змінювалася, та останній характеризувався то з негативного, то з позитивного боку, і на даний час він лише стає на шлях виправлення та пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

З огляду на вказане, суд позбавлений можливості зробити висновок про те, що засуджений став на шлях виправлення, як того вимагає ст.81 КК України, а тому з цих підстав відмовляє у задоволенні його заяви.

Враховуючи зазначене, на підставі ст.81 КК України та керуючись ст.ст. 536-539 КПК України, суд -

у х в а л и в:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1 .