Код суду 233 Справа № 233/2233/16-к
Вирок
Іменем України
30 травня 2016 року. Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, має неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, старшого солдата старшого майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10, ст.11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 15.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» № 15/2015, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», обвинувачений ОСОБА_4 був 3 серпня 2015 року Тернопільським РВК Тернопільської області призваний у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 280 від 4 жовтня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 зарахований до списків цієї військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до п. п. 1, 2 ст.1, п. 4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільового) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації) згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» № 404/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися такими, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойової славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, умисно вчинив військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.
Так, згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 80 від 19 березня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 був направлений у щорічну відпустку строком на 12 діб в період з 19 березня 2016 року по 30 березня 2016 року.
31 березня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статусів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби без дозволу командування вчинив нез`явлення зі щорічної чергової відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не вживав, про своє місцезнаходження до органів військової чи цивільного управління не заявляв, та ухилився від виконання обов`язків військової служби до 19 квітня 2016 року в умовах особливого періоду.
19 квітня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , будучи повідомлений представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомивши власну протиправну поведінку, повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , і, таким чином, припинив ухилятись від військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив суду, що 3 серпня 2015 року був призваний по мобілізації до Збройних Сил України, пройшов підготовку в учбовій військовій частині, проходив службу, а з 4 жовтня 2015 року по теперішній час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 у якості старшого майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу матеріально-технічного забезпечення. 19 березня 2016 року йому була надана відпустка. Знаходячись за місцем проживання він зазнав стресу, оскільки його дружина вирішила з ним розлучитись, і 30 березня 2016 року їх шлюб був розірваний за рішенням суду. Він дуже переживав цю подію, переймався подальшою долею свого неповнолітнього сина, у зв`язку з чим вчасно не повернувся до військової частини з відпустки, знаходився за місцем свого проживання, розуміючи при цьому, що таким чином він ухиляється від виконання обов`язків військової служби. 19 квітня 2016 року він добровільно повернувся до своєї військової частини, оскільки усвідомив свою провину у невчасному нез`явленні без поважних причин з відпустки на службу, та щиро кається у скоєному злочину.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4ст.407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, умисно вчасно не з`явився без поважних причин на службу з відпустки в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , який раніше не був судимий, за місцем проходження військової служби та за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітнього сина.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а також при призначенні йому покарання визнає таким, що пом`якшує покарання, таку обставину, як участь у антитерористичній операції.
На підставі викладеного суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо при призначенні йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням правил ст.ст.75,76 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.407 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя