Єдиний унікальний номер:343/1570/16-к
Номер провадження: 1-в/0343/408/16
У Х В А Л А
іменем україни
08 вересня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Долинського ВЦ №118 ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області заяву ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся в Долинський районний суд із заявою про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк покарання задовольнити. Також засуджений вказав, що у Коломийській ВК він працював з першого дня поступлення в установу. Пропрацював там 5 років, потім 3 роки не працював за дозволом начальника установи у зв`язку з хворобою, після чого продовжив працювати. В Долинський ВЦ він прибув у квітні 2016 року. Відразу один місяць працював на пилорамі, після чого адміністрація відправила його працювати на МПП "Таля", звідки його завернули. З цього часу він ніде не працює. Він звертається в усному порядку до адміністрації установи з проханням працевлаштувати його на ту роботу, яку він хоче, однак йому відповідають, що потрібно чекати своєї черги, оскільки там не має вільних робочих місць. Адміністрація пропонує йому роботу завгоспа барака, завгоспа столової, однак він не має наміру там працювати. Він усвідомив протиправність своїх дій, розкаюється у вчиненому. Вважає, що своєю поведінкою та працею довів своє виправлення. Він відбув необхідний строк покарання і дома його чекає хвора мама, яка потребує його догляду.

У судовому засіданні представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області ОСОБА_4 заперечив проти задоволення заяви засудженого та пояснив, що ОСОБА_6 , прибувши у Долинський ВЦ 27 квітня 2016 року, один місяць був на карантині, тому не працював у цей час. У травні він двічі виводився на підприємство установи для ознайомлення з роботою, де працював по 5 днів, а не місяць, як він вказував. Обмежень щодо кількості засуджених, які виводяться на роботу на підприємство установи, не має, однак при вирішенні кола засуджених, які залучаються до робіт та ознайомлення з ними, враховуються їх спеціальність, кваліфікація, бажання працювати. Засуджений ОСОБА_6 протягом місяця карантину, крім вищевказаних десяти днів, не залучався більше до робіт на підприємстві установи. У червні 2016 року ОСОБА_6 було направлено на роботу на МПП "Таля", де він пропрацював тільки 6 днів, оскільки його завернули. Повертають засуджених з місця роботи тільки у зв`язку з їх небажанням працювати або за порушення режиму. Установа має своїм обов`язком працевлаштувати засудженого, тому вони пропонували ОСОБА_6 роботу, однак він від неї відмовляється. З червня 2016 року він не працює, намірів щодо подальшого працевлаштування не виявляє.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні висловив думку, що клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення, оскільки не дотримана встановлена КВК України процедура умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбуття покарання. Крім того, засуджений протягом 2014-2015 років працював не тривалий термін, відбуваючи покарання у Долинському ВЦ пропрацював тільки тиждень, тому своєю працею не зміг довести своє виправлення, що є однією з основних умов умовно-дострокового звільнення.

У судове засідання представник спостережної комісії при Долинській районній державній адміністрації не прибув, причину неявки суду не повідомив, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, думку представника адміністрації виправного центру, висновок прокурора, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи в їх сукупності, з усією повнотою оцінюючи особу засудженого, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів та особової справи засудженого ОСОБА_6 судом встановлено наступні обставини:

Вироком апеляційного суду Одеської області від 06липня 2004 року, який залишений без змін ухвалою Верховного Суду України від 07 грудня 2004 року, ОСОБА_6 визнаний винним за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та на підставі ст. 70 КК України засуджений до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особисто майна. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_6 зараховано в строк відбування остаточного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, визначного вищевказаним вироком суду, строк його попереднього ув`язнення з 30 листопада 2003 року до 07 грудня 2004 року, що становить 1 рік 7 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2016 року засудженому ОСОБА_6 замінено невідбуту частину остаточного основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 1 рік 7 місяців 16 днів. В строк відбування покарання у виді обмеження волі зараховано час його перебування у Коломийській виправній колонії (№41) з 07 квітня 2016 року з розрахунку, що одному дню такого перебування відповідають два дні обмеження волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину. Фактично відбута частина терміну покарання (з урахуванням проведених перерахунків) становить 13 років 10 місяців 6 днів, 3/4 частини терміну покарання - 30 лютого 2015 року, фактично невідбута частина терміну покарання засудженого ОСОБА_6 станом на 08 вересня 2016 року становить 1 рік 1 місяць 24 дні.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Згідно роз`яснень п.п. 2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Щодо ставлення засудженого ОСОБА_6 до праці, то з матеріалів особової справи вбачається, що засуджений з 28 лютого 2005 року відбуває покарання в Коломийській ВК № 41, де його було працевлаштовано у цеху № 4, в якому в IV кварталі 2005 року він працював сумлінно, за що отримав заохочення. В подальшому, як вбачається з рапортів та довідок про працевикористання засудженого, який утримується у Коломийській ВК № 41, ОСОБА_6 у серпні 2006 року відпрацював 18 днів, у вересні 2006 року - 10 днів, у жовтні 2006 року - 5 днів, у листопаді 2006 року - 8 днів, у грудні 2006 року - 6 днів, у січні 2007 року - 2 дні, у лютому 2007 року - 20 днів, у березні 2007 року - 4 дні, квітні 2007 року - 4 дні, травні 2007 року - 10 днів, червні 2007 року - 1 день, жовтні 2007 року - 4 дні, листопаді 2007 року - 3 дні, грудні 2007 року - 5 днів, з січня 2008 року по грудень 2012 року відомості про роботу відсутні, січні, березні 2013 року - по 1 дню, квітні, травні 2013 року - по 5 днів, квітні 2014 року - 1 день, травні 2014 року - 2 дні, червні 2014 року - 1 день, липні 2014 року - 10 днів, серпні 2014 року - 5 днів, вересні 2014 року - 10 днів, березні 2015 року - 2 дні, квітні 2015 року - 1 день, травні, червні 2015 року - по 2 дні, серпні 2015 року - 5 днів, вересні 2015 року - 8 днів, жовтні 2015 року - 4 дні, листопаді 2015 року - 5 днів, грудні 2015 року - 4 дні, січні 2016 року - 4 дні. Викладене свідчить, що засуджений, відбуваючи покарання, працював не значні проміжки часу (максимум 10 днів на місяць), а в окремі роки взагалі не працював. Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_6 , він 3 роки не працював з дозволу начальника колонії за станом здоров`я, однак будь-яких даних про те, що він хворів чи відповідних звільнень від роботи у матеріалах особової справи засудженого немає, а містяться довідки про його працездатність у цей період.

Також у матеріалах особової справи наявні відомості про неодноразову відмову засудженого від виконання роботи, зокрема, 27.05.2006 р. він в категоричній формі відмовився від виконання роботи, не бажаючи працювати, про що свідчить рапорт та його пояснююча, 12.06.2008 р. засуджений спав на робочому місці, підтвердженням чого є рапорт та акт від 12.06.2008 року, 28.04.2012 року - не вийшов на роботу.

З 27 квітня 2016 року засуджений прибув відбувати покарання у Долинський ВЦ. Перебуваючи на карантині, він тільки 10 днів виводився на роботу на підприємство установи, хоча рознарядок та виведень на роботу було значно більше, проте ОСОБА_6 до них не включався. З 06.06.2016 р. по 13.06.2016 р. був працевлаштований на дільниці МПП "Таля", звідки був виведений за клопотанням адміністрації підприємства.
Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_7 , який є виконуючим обов`язків начальника дільниці СПС МПП "Таля", засуджений ОСОБА_6 06.06.2016 р. був направлений на роботу в МПП "Таля", де залучався до різних видів робіт (за 6 днів тричі змінювалося його місце роботи). Однак майстри, в підпорядкування яких попадав засуджений, відмовлялися від такого працівника, у зв`язку з чим замовник попросив забрати його з підприємства, оскільки засуджений не виконує свою роботу, їм такого працівника не потрібно. Тому через 6 днів ОСОБА_6 було повернуто до ВЦ.

В судовому засіданні встановлено, що з 14 червня 2016 року засуджений ОСОБА_6 не працює, відмовляється від працевлаштування на роботи, які йому пропонують.

Короткострокові періоди роботи засудженого під час відбування покарання, відмова від виконання робіт та небажання працевлаштовуватись на запропоновані адміністрацією установ роботи свідчить не тільки про відсутність сумлінного ставлення засудженого до праці, але його ставлення до вчиненого злочину та призначеного йому покарання. Оскільки за вироком суду з ОСОБА_6 стягнуто на користь потерпілих 23215,07 грн. матеріальної та моральної шкоди. Виконавчі листи знаходяться на виконанні в установі. Непогашена сума боргу становить 18026,32 грн. Засудженому відомо про наявність боргу і обов`язок його погасити, що можливе тільки за умови його сумлінної праці, однак небажання виконувати запропоновані роботи та працевлаштовуватись призводить до неможливості проводити стягнення з його заробітної плати, що в свою чергу свідчить про байдужість ОСОБА_6 до постановленого рішення суду.

З характеристик засудженого ОСОБА_6 вбачається, що останній, перебуваючи в СІЗО м. Одеса, не допускав порушень вимог режиму тримання під вартою, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались. З 28.02.2005 р. відбував покарання у Коломийській ВК (№ 41). Періодично був працевлаштований на виробництві установи. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено п`ять стягнень, які на даний час погашені, оголошувалось 8 заохочень. 27.04.2016 р. прибув в Долинський виправний центр (№118). З 06.06.2016 р. по 13.06.2016 р. був працевлаштований на дільниці МПП "Таля". На даний час не працевлаштований, намірів щодо працевлаштування не виявляє. Порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладалися, заохочення не оголошувались. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Чистий, охайний. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними догляду. До виконання передбачених законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. Умисно уникає виконання робіт з самообслуговування, не бачить необхідності в їх виконанні. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком "Духовне відродження".
Таким чином, оцінюючи поведінку засудженого, суд враховує, що за час відбування покарання він мав як заохочення, так і стягнення. По-різному ставився до праці, до необхідності виконання роботи з самообслуговування та інших доручених робіт. Останнє заохочення було оголошене 10.07.2014 р. При цьому всі наявні заохочення були враховані при вирішенні питання про заміну засудженому покарання більш м`яким. Протягом 2-х останніх років засуджений жодних заохочень не мав, а відсутність стягнень у цей період не свідчить про його сумлінні поведінку, ставлення до праці та виправлення. Адже сумлінна поведінка повинна полягати не тільки у пасивній формі, тобто в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й повинна проявлятися активно, тобто свідчити про сумлінне виконання громадських доручень, підвищення загальноосвітнього рівня засудженого, гарної поведінки у побуті, прагнення своєю діяльностю спокутувати вину за вчинений злочин. Переконливих доказів такої сумлінної поведінки засудженого під час відбування покарання в судовому засіданні не здобуто.
Засуджений ОСОБА_6 дійсно відбув необхідних 3/4 частини призначеного йому покарання, однак наявність лише формально-юридичних підстав (факт відбуття засудженим більше 3/4 частин строку покарання) не свідчить про його виправлення та не дає право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Таким чином, дані про особу засудженого та вищеописані обставини не дають суду достатніх підстав дійти до твердої переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. Висновок суду про заміну йому невідбутої частини покарання на обмеження волі, на думку суду, в даний час є для засудженого достатньою преференцією в умовах утримання, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.
На підставі викладеного, ст.81 Кримінального кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: