УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/662/12-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2016 року м. Житомир.
Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 , виправданого ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді кримінальної справи судом першої інстанції, на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 23 листопада 2015 року щодо
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнаного невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та виправданого, за відсутністю в його діях складу злочину.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та засудженого на 7 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_9 покарання суд частково приєднав не відбуте покарання призначене вироком Корольовського районного суду міста Житомира від 04.05.2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України, остаточно визначив покарання 7 років 3 місяці позбавлення волі.
Досудовим слідством ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що він за змовою з ОСОБА_9 , групою осіб, 14 жовтня 2009 року в період часу з 19 години до 21 години, за місцем проживання ОСОБА_9 , в будинку АДРЕСА_3 , в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих
----------------------------------------------------------------------------------------------
Справа № 296/662/12-п Головуючий у суді 1-ї інстанції суддя ОСОБА_1 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
неприязних відносин, під час суперечки, умисне нанесли кулаками та ногами зі значною силою прикладання багато чисельні удари по обличчю, тулубу та верхніх кінцівках ОСОБА_13 , заподіяли останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: неправильно-прямокутного синця сіро-фіолетового кольору на грудній клітині зліва, перелому грудини в місці прикріплення 4 ребер з червоно-коричневими крововиливами в місці перелому; переломів 3,4,5,8,9 ребер по середньо-ключичній ліній справа; 6,7 ребер по передній підпахвинній лінії справа; 10 ребра по задній підпахвинній лінії справа; переломів 2,3,4,5 ребер зліва по середньо-ключичній лінії; переломів 6,7,8,9,10 ребер по середній підпахвинній лінії зліва; перелому 8-ого ребра по задній підпахвинній лінії зліва; переломів 6,7,8,9,10,11 ребер по лопатковій лінії зліва з червоно-коричневими крововиливами в місцях переломів ребер; пошкоджень пристінкової плеври в місцях переломів 6,7 ребер по передній підпахвинній лінії справа та 8,9 ребер по середньо-ключичній ліній справа і в місцях переломів 6,7,8,9,10 ребер по середній підпахвинній лінії зліва, які спричинили смерть потерпілого 15 жовтня 2009 року в будинку ОСОБА_9 ..
Крім того, потерпілому ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синця сіро-фіолетового кольору навколо лівого ока на фоні вираженого набряку м`яких тканин; синця неправильно-прямокутного сіро-фіолетового кольору на лівій щоці; двох аналогічних неправильно-овальних синців в верхній та середній частинах лівого плеча по задній поверхні; подібного прямокутного синця в верхній частині лівого передпліччя; східного синця в проекції правого ліктьового суглобу, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю потерпілого не знаходяться.
15.10.2009 року близько 23 години, ОСОБА_9 з метою приховання слідів вказаного злочину, перешкоджання правоохоронним органам розкрити злочин та притягнути винних до кримінальної відповідальності, усвідомлюючи фактичні обставини вчиненого злочинного діяння, з допомогою ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) винесли труп ОСОБА_13 з будинку на присадибну ділянку власного домогосподарства, де закопав тіло в землю.
За наслідками розгляду кримінальної справи суд визнав винним у вчиненні даного злочину і засудив ОСОБА_9 , який вину визнав, а відносно ОСОБА_10 постановив виправдувальний вирок. ОСОБА_16 засуджена за ч. 1 ст. 396 КК України.
Вирок суду щодо засудженого ОСОБА_9 , не оскаржується.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить скасувати виправдувальний вирок щодо ОСОБА_10 , як постановлений з істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінальної справи та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ч. 2 ст. 121 КК України і засудити на 9 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без зміни.
Мотивує тим, що суд порушив вимоги ст. 370 КПК України, постановив незаконний, не обґрунтований та не мотивований вирок.
Вважає, що вина ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого злочину доведена показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , протоколами огляду місця події від 12 та 13 січня 2010 року, протоколом огляду трупа ОСОБА_13 , протоколом огляду речових доказів від 19.01.2010, протоколами відтворення обстановки та обставин події від 14.01.2010 року за участю ОСОБА_16 і ОСОБА_9 , протоколом очної ставки між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , висновками судово-імунологічної експертизи № 7/4-10 від 28.01.2010 року та № 7/5-10 від 14.02.2010 року, висновком судово-медичної експертизи № 20 від 18.02.2010 року, актом амбулаторної судово - психіатричної експертизи № 69-2010 від 17.02.2010 роеку відносно ОСОБА_9 , актом амбулаторної судово - психіатричної експертизи № 2010 від 17.02.2010 відносно ОСОБА_12 ..
На думку прокурора, ОСОБА_9 під час судового засідання 16.12.2010 року дав неправдиві покази, заявивши про непричетність ОСОБА_12 до нанесення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень 14 і 15 жовтня 2009 року, так як не зміг належним чином пояснити зміну показів. А на досудовому слідстві він пояснював, що ОСОБА_12 також наносив удари потерпілому.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердила причетність ОСОБА_12 до нанесення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень разом з ОСОБА_9 .. Вирок Корольовського районного суду від 14.03.2011 року відносно ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 396 КК України, набрав законної сили.
На думку прокурора, суд мав критично оцінити і не вважати їх такими, що не відповідають дійсності показання допитаних судом співмешканки обвинуваченого ОСОБА_23 , батька ОСОБА_24 , матері ОСОБА_25 , матері ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_26 і ОСОБА_27 які вказали, що 14.09.2009 року ОСОБА_12 з 17 години перебував вдома, де вони святкували його день народження і він отримував поздоровлення по мобільному телефону.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_6 про необхідність скасування вироку суду першої інстанції з підстав вказаних в апеляції прокурора і постановлення вироку та засудження ОСОБА_12 , заперечення виправданого ОСОБА_12 , засудженого ОСОБА_9 , адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 проти задоволення апеляції та скасування вироку суду, які вважають виправдання ОСОБА_12 законним і мотивованим, обговоривши доводи учасників судового розгляду, провівши частково судове слідство, перевіривши матеріали кримінальної справи в межах, визначених ст. 365 КПК України (1960р.), апеляційний суд апеляцію прокурора залишає без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 323 КПК України (1960р.), вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим. Суд обґрунтовує вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно ч. 7 ст. 334 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом не доведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Розглядаючи обвинувачення пред`явлене ОСОБА_12 , суд дотримався зазначених вимог, вжив всіх можливих заходів до повного, об`єктивного дослідження як доказів обвинувачення, так і доводів підсудного і його захисника, прийняте рішення мотивував на доказах, які перевірялися в судовому засіданні.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що суд дав оцінку показам засудженого ОСОБА_10 , який під час досудового слідства і в судовому засіданні вину не визнав, суду пояснив, що 14.10.2009 року він не працював, взяв відпустку за власний рахунок. З робочого місця забрав брудні речі і направився додому. По дорозі зустрів знайомого ОСОБА_9 , який йшов з раніше незнайомими ОСОБА_16 та ОСОБА_13 .. Так як у нього був день народження, запропонував відмітити свято в кафе "Філін". Пішли в кафе, відмічали день народження. Скориставшись його і ОСОБА_9 відсутністю, ОСОБА_13 забрав зі столу горілку, що стало причиною конфлікту, в ході якого він один раз долонею руки вдарив ОСОБА_13 по обличчю. ОСОБА_16 попросила припинити конфлікт і всі сіли до столу та допили горілку, після чого пішли з кафе. Дійшовши до зупинки маршрутним таксі поїхав додому. Близько 18 години прийшов додому, де знаходилася дружина з дитиною і батько. Через деякий час прийшла мати і всі сіли вечеряти та святкувати його день народження. Під час святкування на мобільний телефон його дружини і батька телефонували родичі та вітали його з днем народження. Наступного дня постійно знаходився вдома.

Суд перевіряв доводи обвинувачення, яке обґрунтувало доведеність вини ОСОБА_10 показаннями підсудного ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 ( ОСОБА_28 ), ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 та письмовими доказами по справі.
У вироку суд послався на показання засудженого ОСОБА_9 який пояснив суду, що ОСОБА_10 ввечері 14 жовтня 2009 року не приходив до нього додому і участі у побитті ОСОБА_13 , не приймав, так як з кафе «Філін» поїхав додому. Під час досудового слідства оговорив ОСОБА_10 в тому, що він також приймав участь у вчиненні злочину і заставив співмешканку ОСОБА_16 дати аналогічні покази про винність останнього, оскільки ОСОБА_10 обіцяв дати грошей, однак обіцянки не виконав, грошей не позичив.
У зв`язку із зміною ОСОБА_9 показів даних на початку досудового слідства, суд з`ясовував причини їх зміни, вживав заходів до встановлення істини. Однак ОСОБА_9 категорично заперечив участь ОСОБА_10 у побитті ОСОБА_13 ..
Суд також в судовому засіданні дослідив показання свідка обвинувачення ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), яка пояснила, що 14.10.2009 року разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 в кафе «Філін» святкували день народження ОСОБА_10 .. З приміщення кафе відлучалися ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , а вона виходила в туалет. За цей час ОСОБА_13 встиг забрати зі столу пляшку з горілкою і покласти собі до кишені, внаслідок чого виник конфлікт. Всі вийшли на вулицю розібратися, де ОСОБА_10 один раз рукою вдарив ОСОБА_13 по обличчю, від чого той впав на землю. На її прохання ОСОБА_10 припинив конфлікт і всі повернулися до кафе та допили спиртне. Далі вирішили піти до будинку ОСОБА_9 і продовжити святкування. По дорозі купили горілки зайшли в одну з кімнат будинку ОСОБА_9 , продовжили розпивати. Як почало сутеніти запалили свічку, так як світла в будинку не було. За столом ОСОБА_10 та ОСОБА_13 знову стали сваритися через крадіжку в кафе "Філін" і ОСОБА_10 кулаком вдарив ОСОБА_13 в обличчя, від чого той впав на диван. ОСОБА_13 сидів на дивані, а ОСОБА_10 з ОСОБА_9 почергово підходили до нього та наносили удари. Сама в цей час сиділа за столом спиною до ОСОБА_13 .. Допивши спиртне полягали спати, а коли прокинулись наступного дня, виявили мертвим ОСОБА_13 .. ОСОБА_10 з ОСОБА_9 перенесли труп ОСОБА_13 до ванної кімнати. Далі втрьох пішли в кафе «Зустріч», вирішували, що робити з тілом ОСОБА_13 .. ОСОБА_10 заявив, що «його там не було, про нього забудьте і робіть, що хочете» і пішов додому. Цього ж дня, дочекавшись темноти, вона разом із ОСОБА_9 перенесла труп ОСОБА_13 з будинку на город і ОСОБА_9 за туалетом закопав тіло останнього.
Суд також дослідив і послався у вироку на показання свідка ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_16 розповідала їй про святкування дня народження з ОСОБА_9 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а пізніше за місцем проживання ОСОБА_9 .. З розповіді ОСОБА_16 довідалася, що ОСОБА_9 і ОСОБА_12 побили ОСОБА_13 і той вночі помер. Тіло ОСОБА_13 поклали у ванну і пішли в кафе «Зустріч», де розпивали горілку і домовилися про поховання ОСОБА_13 в дворі за туалетом. ОСОБА_12 відмовився брати у тому участь і пішов. Того ж дня, близько 23 години ОСОБА_9 закопав труп ОСОБА_13 на городі. ОСОБА_18 також вказала, що ОСОБА_16 на той час зловживала алкоголем, у неї траплялись напади алкогольної епілепсії, делірії (білої гарячки), тому її розповіді не повірила.
У вироку суд також послався на аналогічні показання свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , які пояснили, що в денний час 14.10.2009 року разом знаходилася в кафе «Філін», де вживали алкогольні напої. За сусіднім столиком бачили ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 і ОСОБА_16 , які також вживали спиртне і перебували в стані алкогольного сп`яніння. Чи був конфлікт, не пам`ятають сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_19 також пояснила, що пізніше від сусідів довідалася про побиття ОСОБА_13 і його смерть.
Суд також допитав і послався у вироку на пояснення свідка обвинувачення ОСОБА_22 , який пояснив, що з ОСОБА_12 працював на одному підприємстві по вулиці Баранова в місті Житомирі. Чи був ОСОБА_12 на роботі 14.10.2009 року, не пам`ятає.
Суд з показань свідка ОСОБА_21 встановив, що в 2009 році вона працювала на підприємстві «Авторемонтний комбінат» і ОСОБА_10 був її підлеглим. В період з 13.10.2009 року по 20.10.2009 року ОСОБА_10 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, згідно наказу № 12 від 12.10.2009 року (том 2 а.с. 64).
За клопотанням сторони захисту, з метою забезпечення повноти судового слідства та усунення недоліків відображених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2012 року (том 3 а.с. 254-256), в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та досліджені показання свідка ОСОБА_29 ..
Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , батьки обвинуваченого, дали суду аналогічні покази і пояснили, що 14.10.2009 року після 17 години знаходилися вдома. Разом сідали вечеряти, оскільки в ОСОБА_30 був день народження. Ввечері на мобільний телефон ОСОБА_24 номер НОМЕР_1 телефонувала бувша сваха - ОСОБА_27 .. Він передавав телефон ОСОБА_31 і ОСОБА_27 вітала його з днем народження. По телефону ОСОБА_30 також привітали колишня дружина і донька. Крім того, з мобільного телефону ОСОБА_24 телефонувала невістка своєму брату і матері, які також ОСОБА_32 ОСОБА_30 з днем народження.
Суд послався по показання свідка ОСОБА_23 яка пояснила, що проживає з ОСОБА_12 у цивільному шлюбі, від якого мають спільну дитину. 14.10.2009 року ОСОБА_33 пішов вранці на роботу, повернувся ввечері, був тверезий. В той день у нього був день народження, тому вони вирішили повечеряти разом з його батьками. Весь вечір ОСОБА_12 був вдома та нікуди не відлучався, приймав привітання з днем народження на мобільний телефон батька оскільки свого у нього на той час не було. В той вечір телефонували його колишня теща, дружина та донька, а також її мати ОСОБА_26 та брат ОСОБА_29 ..
Суд допитав свідка ОСОБА_27 яка пояснила, що раніше її донька проживала разом з ОСОБА_34 і вони мають спільну дитину. 14.10.2009 року близько 19 години вона телефонувала на мобільний телефон ОСОБА_35 на номер НОМЕР_1 та вітала ОСОБА_30 з днем народження.
У вироку суд послався на показання свідка ОСОБА_26 про те, що її донька ОСОБА_23 перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_34 . 14.10.2009 року в ОСОБА_30 був день народження і вони з сином ОСОБА_29 телефонували з мобільного телефону НОМЕР_2 на мобільний телефон доньки і вітали ОСОБА_12 з днем народження. Дослідженими судом показами ОСОБА_29 стверджуються показання ОСОБА_26 (том 2 а.с. 113-114).
Оцінюючи встановлені в судовому засіданні факти, суд визнав такими, що відповідають дійсності показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , про перебування ОСОБА_12 за місцем проживання, оскільки свідок ОСОБА_24 користувався номером мобільного телефону НОМЕР_1 і 14.10.2009 року у нього відбувалася розмова з № НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_29 та номер № НОМЕР_3 , яким користувалась ОСОБА_27 , що підтверджується роздруківкою ЗАТ «Київстар» від 23.03.2010 pоку, відповідно до яких 14.10.2009 року в період часу з 18 год. 45 хв. до 20 год. 22 хв. на номер мобільного телефону НОМЕР_1 ( ОСОБА_24 ) о 18 год. 45 хв. був здійснений вхідний дзвінок з номера мобільного телефону НОМЕР_4 ( ОСОБА_27 ), о 20 год. 22 хв. з номера мобільного телефону НОМЕР_1 ( ОСОБА_24 ) був здійснений вихідний дзвінок на номер НОМЕР_2 ( ОСОБА_29 ).
Постановляючи вирок суд послався на досліджені покази дані ОСОБА_9 під час досудового слідства і в суді, з`ясовував суперечності у показаннях і взяв до уваги при постановленні вироку показання ОСОБА_9 в судовому засіданні про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 він спричинив один через неприязнь, яка виникла внаслідок викрадення останнім зі столу горілки та цигарок, а також підозри, на грунті ревності, ОСОБА_13 до своєї співмешканки ОСОБА_36 . Суд також послався на пояснення дані ОСОБА_9 під час проведення відносно нього судово-психіатричної експертизи, де він також заперечував причетність ОСОБА_12 до побиття ОСОБА_13 у його будинку (т. 1 а.с. 243-244). Тому, первинні покази ОСОБА_9 дані під час досудового слідства, про причетність ОСОБА_12 до вчинення злочину, суд визнав такими, що не стверджуються дослідженими доказами.
У вироку суд також дав оцінку показанням свідка ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) про нанесення ОСОБА_12 ударів ОСОБА_13 і вказав, що їх не можливо визнати достовірними, оскільки 14.10.2009 року в будинку ОСОБА_9 освітленому свічкою вона перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння, сиділа спиною до ОСОБА_13 і не могла бачити події. А ОСОБА_9 суду заявив, що він дав вказівку ОСОБА_16 дати покази на ОСОБА_12 , про участь у побитті ОСОБА_13 .. Показання ОСОБА_16 частково підтверджуються показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , де вони пояснили, що в денний час 14.10.2009 року разом знаходилася в кафе «Філін».
Апеляційний суд перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що винність ОСОБА_12 стверджується: протоколами огляду місця події від 12 та 13 січня 2010 року, протоколом огляду трупа ОСОБА_13 , протоколом огляду речових доказів від 19.01.2010, протоколами відтворення обстановки та обставин події від 14.01.2010 року за участю ОСОБА_16 і ОСОБА_9 , протоколом очної ставки між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , висновками судово-імунологічної експертизи № 7/4-10 від 28.01.2010 року та № 7/5-10 від 14.02.2010 року, висновком судово-медичної експертизи № 20 від 18.02.2010 року, актом амбулаторної судово - психіатричної експертизи № 69-2010 від 17.02.2010 роеку відносно ОСОБА_9 , актом амбулаторної судово - психіатричної експертизи № 2010 від 17.02.2010 відносно ОСОБА_12 встановив, що у вказаних матеріалах відображена інформація, яка перевірялася судом першої інстанції шляхом їх дослідження та допиту обвинувачених і свідків, яким дана належна оцінка.
Прокурор в апеляційній скарзі не вказав, яким чином кожен із процесуальних документів, стверджує причетність ОСОБА_12 у злочинних діях разом з ОСОБА_9 , та спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_13 ..
Перевіркою і переоцінкою матеріалів кримінальної справи апеляційний суд також не встановив належних доказів, які можуть бути покладеними в основу обвинувального вироку і засудження ОСОБА_12 ..
Враховуючи встановлене судом під час розгляду кримінальної справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції загалом дотримався вимог ст. 324 Кримінально-процесуального кодексу України, постановляючи вирок встановив, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується підсудний мало місце і воно містить склад злочину, однак вина ОСОБА_12 у вчиненні цього злочину не доведена і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані.
За вказаних обставин, суд зобов`язаний був постановити виправдувальний вирок, а не засуджувати особу, беручи до уваги припущення досудового слідства про причетність до вчинення злочину.
Згідно роз`яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
Апеляційний суд, внаслідок перевірки доводів апеляційної скарги встановив, що обвинувачення ОСОБА_12 загалом має сумнівну основу, а наявність сумнівів не узгоджується з гарантіями визначеними ст. 62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь і наявність сумнівів суперечить стандартам доказування «вне разумного сомнения», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року, «могут вытекать из сосуществования достаточно сильных, четких и взаимно подтверждающих умозаключений или аналогичных неоповержимых презумпций факта» і даному випадку свідчать, що обвинувачений ОСОБА_12 правильно визнаний не винуватим по пред`явленому обвинуваченню.
Тому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене після повного, всебічного і об`єктивного розгляду пред`явленого обвинувачення, яке правильно визнане, не доведеним. У вироку вказані підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення. Тому, вирок суду першої інстанції, є правильним.
Підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування вироку суду та постановлення нового вироку і засудження ОСОБА_12 , апеляційним судом, не встановлено.
В той же час апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції допустився помилки. Так, в мотивувальній частині вироку суд дійшов висновку, про необхідність виправдати ОСОБА_12 , за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, однак в резолютивній частині вироку вказав, що визнає підсудного невинуватим, за відсутністю в його діях складу злочину. Тому, апеляційний суд вважає можливим виправити дану помилку, без скасування вироку суду, шляхом часткової зміни підстави виправдання, в порядку ст. 365 КПК України (1960 р.).
Апеляційний суд задовольняє клопотання адвоката ОСОБА_8 і засудженого ОСОБА_9 , про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання. З матеріалів кримінальної справи встановлено, що строк попереднього ув`язнення відбутий ОСОБА_9 становить 6 років 1 місяць 17 дн. та перевищує співвідношення, визначене абзацом першим ст. 72 КК України, оскільки максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України становить 10 років позбавлення волі, тому ОСОБА_9 , відповідно до вимоги п. 6 ч. 5 ст. 72 КК України, неохідно звільнити з під варти.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (1960р.), апеляційний суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 23 листопада 2015 року щодо ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок суду, без зміни.
В порядку ст. 365 КПК України (1960 р.) резолютивну частину вироку суду щодо ОСОБА_12 змінити, вважати що цим вироком суду ОСОБА_12 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, в строк відбування покарання призначеного вироком суду ОСОБА_9 , зарахувати строк попереднього ув`язнення, який рахувати з 14 січня 2010 року по 01.03.2016 року, включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, який перевищує можливий максимальний строк позбавлення волі, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України та негайно звільнити ОСОБА_9 з під варти.
На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Житомирської області: