АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1584/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №636/710/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.3 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м.Лисичанськ Луганської області,

українець, громадянин України, із середньою

спеціальною освітою, не працюючий, одружений, має

двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за

адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 06 жовтня 1997 року Сєверодонецьким міським судом

Луганської області за ст.17, ч.3 ст.81, ч.1 ст.2153 КК

України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення

волі, згідно ст.45 КК України (в редакції 1960 року)

звільнений з іспитовим строком;

- 09 червня 1998 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.1 ст.142 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі;

- 20 квітня 2015 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним строком 1 рік, -

засуджений за ч.3 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 20 квітня 2015 року, остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженець м.Харкова, росіянин, громадянин України, з

середньою освітою, не одружений, не працюючий,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично

проживаючий за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимий:

17 лютого 2012 року Московським районним судом

м.Харкова від за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення

волі, відповідно на підставі ст.75 КК України звільнений від

відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

06 серпня 2015 року Київським районним судом м.Харкова за

ч.1 ст.186 КК України до 5 місяців арешту, -

засуджений за ч.3 ст.186 КК України до 4 (одного) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про процесуальні витрати.

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 31 грудня 2016 року, о 20 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі ОСОБА_8 , з метою придбання спиртних напоїв, прийшли до будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_11 , та постукали у вікно будинку. ОСОБА_11 в свою чергу відчинила на половину вхідні двері будинку. ОСОБА_8 запитав чи можуть придбати спиртний напій (самогон) та надав потерпілій сувенірну грошову банкноту номіналом 100 гривень ОСОБА_11 відмовила у продажу спиртних напоїв у зв`язку з тим, що гроші сувенірні та зачинили двері. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відійшли від будинку та зупинились. ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 під приводом придбати спиртного напою повернутися до потерпілої та силоміць без дозволу останньої знайти спиртні напої, гроші та цінні речі, які забрати у подальшому. Після чого, обговорили план сумісних дій, згідно яких ОСОБА_8 повинен постукати у вхідні двері будинку, а ОСОБА_7 повинен був знаходитись біля вхідних дверей та схопити потерпілу за голову закривши рота, після того як вона відчинить двері, та проникнути до будинку.

Проникнувши на територію двору через вхідну калитку, яка була відчинена, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зупинились біля вхідних дверей будинку. Після ОСОБА_8 постукав до вказаних дверей будинку. ОСОБА_11 відчинила двері, тоді ОСОБА_7 закрив рота потерпілої рукою, а другою рукою наніс 3-4 удари в обличчя, в результаті чого завдав їй тілесні ушкодження у вигляді синця на кінчику і крилах носа, садно в правій виличної області, в лобовій області, в проекції правого і лівого лобового горбів, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження. Надалі ОСОБА_7 припинив наносити тілесні ушкодження за проханням потерпілої, але подавивши її волю силоміць відвів до зальної кімнати де наказав ОСОБА_11 віддати її мобільні телефони та гроші, ОСОБА_8 знаходився поруч. Потерпіла, побоюючись за своє життя та здоров`я, віддала два мобільні телефони марки «Sigma» Comfort 50 та «MU phone» M7700» та грошові кошти у сумі 940 грн., своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1552 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особистості обвинувачених та тяжкості кримінального правопорушення в силу його м`якості, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді 6 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 20 квітня 2015 року, остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що дії ОСОБА_7 у вироку кваліфіковані без кваліфікуючої ознаки повторності, тоді як у обвинувальному акті ця кваліфікуюча ознака є, також у вироку неправильно зазначена дата вчинення злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги з наведених підстав, обвинувачених, які вважали, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а обвинувачені повністю визнали свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, зазначивши, що згодні з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Із технічного звукозапису судового засідання вбачається, що головуючий ретельно роз`яснив всім учасникам судового провадження положення ч.3 ст.349 КПК України, а вони пояснили, що розуміють її зміст і наслідки позбавлення права оскаржити обставини справи, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду.

За таких обставин, колегія судів, не дає оцінки доводам апеляційної скарги прокурора про відсутність у діях ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки повторності, та неправильності зазначення у вироку дати вчинення злочину.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в межах поданої апеляційної скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора про невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених є непереконливими.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинувачених, із яких вбачається, що вони характеризуються посередньо за місцем проживання, раніше судимі за корисні злочини і знову вчинили аналогічний злочин, а ОСОБА_7 в період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, ОСОБА_7 має на утримання двох неповнолітніх дітей.

Згідно із ст.66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо призначення виду та розміру покарання достатньо мотивований, а покарання, що призначено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і не знаходить підстав вважати, що призначене покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Що ж стосується доводів апеляції про помилку суду при вказівку на дату вчинення злочину, то очевидно що суд допустив описку, яка підлягає виправленню в порядку, передбаченому ст.379 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора і скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Згідно зі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 05 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: