Ухвала іменем україни 01 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004423, за касаційною скаргою засудженого на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК України на строк 4 роки, за ч. 1 ст. 187 КК України на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки

6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Оскаржуваним вироком апеляційного суду вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано та ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК України на строк

4 роки, за ч. 1 ст. 187 КК України на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В іншій частині вирок районного суду залишено без зміни.

Згідно із судовими рішеннями ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 08 листопада 2014 року приблизно о 12.50 год. у приміщенні магазину «ПП ОСОБА_8 », розташованому на АДРЕСА_2 , погрожуючи продавцю ОСОБА_9 дерев`яною палицею, висловив вимогу щоб остання віддала йому золоті ланцюжок та хрестик, а також гроші з каси магазину. Будучи наляканою, ОСОБА_9 виконала вимогу ОСОБА_7 та віддала йому зазначені матеріальні цінності, після чого той втік з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши матеріальної шкоди на суму: ОСОБА_9 1500 грн, ОСОБА_10 5300 грн.

Крім того, ОСОБА_7 11 листопада 2014 року приблизно

о 20.45 год. у приміщенні магазину ПП «Ісаєва», розташованому на

АДРЕСА_3 , в присутності продавців ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , схопивши обробний ніж, що лежав на прилавку, почав вимагати передати йому гроші, після чого ОСОБА_13 будучи наляканою, віддала ОСОБА_7 905 грн, одразу після чого останній втік з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши ОСОБА_14 матеріальної шкоди на зазначену суму.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити оскаржуваний вирок апеляційного суду та застосувати до нього положення ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, яка підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який вважав оскаржуване судове рішення законним та обгрунтованим та наполягав на залишенні його без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому засуджений доведеність своєї винуватості та правильності кваліфікації своїх дій за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України не оскаржує.

Доводи засудженого про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_7 за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, урахував їх тяжкість, дані, що характеризують особу винного, обставини, що пом`якшують покарання засудженого, та відсутність обставин, які б його обтяжували.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_7 вину визнав повністю, раніше не судимий, хворіє, має на утриманні матір похилого віку, яка страждає на тяжке захворювання.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав: щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Також суд урахував позицію потерпілих, які просили призначити винному покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому статтей КК України, а також дійшов висновку, що до винного можна застосувати ст. 75 цього Кодексу і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання та обґрунтованість рішення

про застосування ст. 75 КК України, взяв до уваги конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх тяжкість, на підставі чого дійшов висновку про безпідставність та недоцільність застосування до винного ст. 75 КК України.

З огляду на зазначені дані, з урахуванням незначного проміжку часу, що пройшов з часу вчинення першого за часом кримінального правопорушення, до другого, спосіб та конкретні обставини вчинення протиправних діянь, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення чи застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Доводи, наведені засудженим у його касаційній скарзі на підтвердження позиції щодо необхідності застосування до винного ст. 75 КК України були враховані судом апеляційної інстанції при визначенні виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_7 та не впливають на його справедливість.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3