Дата документу Справа № 310/8001/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/8001/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/675/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.121, п.13 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні кримінальне провадження 0000691 від 20.02.2014 року народження, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Бердянську, Запорізької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого: 17.03.1999 р. судовою колегією у кримінальних справах Запорізького обласного суду за ст.ст. 93 п. «г», 102 КК України до 15 років позбавлення волі, звільнений 12.09.2013 р. у зв`язку з відбуттям покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, п.п.4, 13 ч.2 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцз`явязку),

захисника ОСОБА_8 ,

встановила:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі; за п.13 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі. За сукупністю злочинів, відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання - з 20.06.2014. Залишено без змін раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього скасувати у зв`язку з тим, що його вина у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України не доведена. В обґрунтування своїх вимог посилається на покази потерпілого ОСОБА_10 та інших свідків, на суперечності у висновках судово-молекулярної експертизи. Вважає, що його вина по п.3 ч.2 ст.115 КК України також не доведена. Судом були залишені без уваги його свідчення про те, що він зазнав нападу, захищаючись, завдав удари нападнику. Один удар від якого потерпілий, впавши більше не піднявся та ознак життя не подавав. Зазначає, що висновки суду про те, що смерть потерпілого настала від чисельних ударів ніжкою стільця по голові останнього не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 19 лютого 2014 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, знаходячись у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_10 , завдав один удар кулаком в голову та один удар ногою в пах, від чого ОСОБА_10 впав. ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочині дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , використовуючи наявний при собі ніж, завдав потерпілому приблизно 14 ударів клинком ножа в різні частини тіла завдавши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран в області лівого ока, лівої щоки; колото-різану рану по середньо-ключичній лінії в 3-му міжребер`ї справа; колото-різану рану грудної клітки справа парастернально в 7-му міжребер`ї; 3 колото-різаних рани в ключичній області справа; рани надбрівної області; 4 рани в області лівої руки, нижньої третини лівого передпліччя; лівої скроневої області; нижньої губи зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та два удари клинком ножа в грудну клітку зліва, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді рани на грудній клітці зліва по передньо-пахвовій лінії в області 5-го міжребер`я - проникаюче сліпе поранення лівої плевральної порожнини з пошкодженням нижньої долі лівої легені, рану на грудній клітці зліва по переднє-пахвовій лінії в області 7-го міжребер`я - сліпе проникаюче поранення в ліву плевральну область без пошкодження внутрішніх органів, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

17 червня 2014 року, у період часу з 21 години до 22 години, знаходячись на сходах біля квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_11 , завдав останньому один удар рукою та чотири удари ногою в тулуб, від яких ОСОБА_11 впав на підлогу та знепритомнів. ОСОБА_6 затягнув ОСОБА_11 до своєї квартири АДРЕСА_3 , де, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 , який в цей час в непритомному стані лежав на підлозі в кухні вищевказаної квартири, завдав потерпілому чисельні удари ніжкою стільця в передню частину тулубу, спричинивши йому синець, саднення на передній поверхні грудної клітини між рівнями передніх пахвових ліній від рівня ключиць до рівня міжреберних дуг, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також тією ж ніжкою стільця завдав чисельні удари в життєво важливий орган - голову, що потягло несумісну з життям травму голови, від якої на місці скоєного злочину настала смерть потерпілого, тобто умисно вбив ОСОБА_11

18 червня 2014 року, приблизно о 01 годині, знаходячись у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , маючи намір на приховування скоєного ним вбивства - непомітно для сторонніх осіб винести тіло потерпілого з місця вчинення злочину, за допомогою ножа та ножиців, відокремив від тіла ОСОБА_11 голову, нижні та верхні кінцівки, внутрішні органи, статеві органи та розділив тулуб на дві частини, після чого, помістив кожну частину тіла в окрему тканину: наволочку, простирадло, та, у період часу з 03 години до 03 години 30 хвилин 18 червня 2014 року, виніс розчленований труп ОСОБА_11 на сміттєву площадку, розташовану на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника-адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного і, при цьому, просив скасувати вирок суду першої інстанції з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню, а вирок скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального-процесуального закону, за вимогами ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог цього КПК, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 допущені такі порушення вимог КПК, які перешкодили прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вирок, ухвалений судом першої інстанції стосовно ОСОБА_6 не можна вважати, таким, що відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

Параграфом 2 КПК України регулюється питання провадження судом присяжних. Згідно зі ст.384 КПК України, прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

До обвинувального акту органами досудового розслідування долучено письмове роз`яснення ОСОБА_6 про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних.

Частина 3 статті 384 КПК України покладає на суд обов`язок під час підготовчого судового засідання вирішити питання про законний склад суду.

Однак, згідно із записом фіксації судового засідання та журналу судового засідання це питання судом вирішено не було.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції та те, що Верховним Судом України у постанові від 25 червня 2015 року № 5-111кс15 зазначено, що право на суд присяжних обвинуваченого у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинно міститись у переліку прав обвинуваченого, закріплених у письмовій пам`ятці про права та обов`язки. Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватися до реалізації такого права, і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Суд першої інстанції не роз`яснив обвинуваченому можливості та особливостей розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, не зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочині, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Встановлено судом апеляційної інстанції, що прокурор ініціював обговорення цього питання у суді, захисник обвинуваченого повідомив суд, що з`ясує позицію ОСОБА_6 , який на той час не міг прийняти рішення з означеного питання. Суд погодився з пропозицією захисника, однак прийняв процесуальне рішення про призначення судового розгляду рішення, а у наступному судовому засіданні, утворено було склад суду, яким у подальшому й розглянуто кримінальне провадження.

Колегія суддів акцентує увагу суду першої інстанції, що право на суд присяжних може бути реалізованим лише на певній стадії процесу, а саме при підготовчому судовому засіданні, про що наголосив у своїй правовій позиції Верховний Суд України.

За вимогами ч.1 ст.319 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу (запасний суддя).

Відповідно до ч.2 цієї статі, суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог:

1) сторони кримінального провадження, потерпілий не наполягають на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді;

2) суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді.

У випадку, передбаченому цією частиною, докази, що були дослідженні під час судового розгляду до заміни судді, зберігають доказове значення та можуть бути використані для обґрунтування судових рішень.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, 02.10.2014 до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 .

03.10.2014 ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 призначено підготовче судове засідання, яке було проведено 15.10.2014 у складі суддів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

За вимогами ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Протоколу (довідки) автоматизованого розподілу судової справи між суддями в матеріалах провадження не має.

Виходячи із того, що в матеріалах провадження відсутній протокол (довідка) про автоматичний розподіл справ між суддями, є незрозумілим яким чином кримінальне провадження надійшло до провадження судді та на підставі чого було утворено колегіальний склад суду.

Колегіальним складом суду було проведено декілька судових засідань.

11.02.2015 було проведено повторний перерозподіл між суддям вказаного провадження оскільки суддя ОСОБА_12 знаходився на лікарняному. До складу, як зазначено у довідці, визначено суддю ОСОБА_14 . Цього ж дня проведено судове засідання у складі колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_1 , судді ОСОБА_15 , ОСОБА_14 . При цьому судовий розгляд було продовжено, а не розпочато спочатку, як того вимагає ч.1 ст.319 КПК України.

Ухвала про прийняти рішення щодо відсутності необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, в матеріалах провадження відсутня.

02.03.2015 проведено повторний перерозподіл між суддям вказаного провадження, про що складено відповідну довідку з приміткою - розгляд справи по суті у первісному складі колегії суддів. Визначено склад колегії суддів: головуючий - ОСОБА_1 , судді ОСОБА_12 , ОСОБА_15 . Судовий розгляд було продовжено. Так само як і в попередньому випадку, відомості про виконання судом положень передбачених ч.2 ст.319 КПК України відсутні. Подальші судові засідання проводилися саме у цьому складів суду.

Встановивши, що судом першої інстанції було істотно порушено вимоги КПК, та приймаючи рішення про скасування вироку суду першої інстанції з зазначених мотивів, колегія судді також вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити, у тому числі й виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з положеннями п. «а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції.

В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, суд має розглядати провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на мову, якою здійснюється кримінальне провадження, є обґрунтованими. Досудове розслідування, як встановлено, проведено держаною мовою. Після того, як судом було оголошено вирок, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово звертався до суду з клопотанням про надання йому вироку російською мовою. Це клопотання не було вирішено судом, копія вироку не була надана обвинуваченому. Колегія суддів розглядаючи кримінальне провадження встановила, що обвинувачений ОСОБА_6 не в достатній мірі володіє державною мовою, тому констатує також порушення права на мову обвинуваченого ОСОБА_6 , яке повинно бути виправлено.

Таким чином обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам закону. Ухвалений вирок у цьому кримінальному провадженні не можна визнати законним також і з цих підстав.

Констатуючи процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в ході якого перевірити на відповідність вимогам КПК України обвинувальний акт і прийняти рішення в порядку ст.314 КПК України.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне, міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 обрану слідчим суддею під час досудового розслідування, у вигляді тримання під вартою, залишити без змін. Строк утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою визначити до 2 травня 2016 року, виходячи із того, що на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження клопотань про зміну чи скасування міри запобіжного заходу ніхто з учасників кримінального провадження не заявляв.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.152 КК України, - скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою визначити до 2 травня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4