АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1586/16 Справа № 185/442/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002783 від 15 жовтня 2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 , та апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року, відносно:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда, Дніпропетровської області, українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, одруженої, пенсіонерки, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченої: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року, ОСОБА_6 , визнано винною за ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 1020 гривень у дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 1344, 54 гривень, та моральну шкоду в сумі 2000 гривень.

Згідно до вироку, 28 вересня 2015 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 перебувала у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , де знаходилась ОСОБА_10 . В ході розмови між даними громадянками виникла словесна сварка, під час якої у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, кулаком правої руки, на яку була намотана мокра ганчірка, умисно нанесла не менше 7 ударів в область голови та тулуба ОСОБА_10 , при цьому заподіяла останній тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньочерепної травми зі струсом головного мозку; забоїв (синців) шкірних покривів з локалізацією кута нижньої щелепи зліва; дрібних синців до 2 см. в діаметрі в проекції 7-8 ребер зліва в під паховими лініями; обширного синця в середній третині лівого плеча в межах 8х6 см.

Внутрішньочерепна травма зі струсом головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Пошкодження, тобто синці, в проекті 7-8 ребер зліва по під паховими лініями, в області середньої третини лівого плеча по своєму характеру відносяться до ступеня легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок Павлоградського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року скасувати вирок та закрите кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 не заподіювала, так в суді першої інстанції при ухваленні вироку було порушено істотні вимоги кримінально процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Мотивуючи апеляційну скаргу обвинувачена зазначає про відсутність підтвердження подій які викладені в обвинувальному акті, так під час ухвалення вироку суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення, та збільшив обвинувачення вказавши що дії ОСОБА_6 знаходяться у причинно- наслідковому зв`язку з наслідками, що настали, що суперечить чинному законодавству. Так ОСОБА_6 зазначає що судом першої інстанції було порушено право на захист та посилається на ст. 20 КПК України.

Крім того, обвинувачена зазначає, що судом було допущено неповноту судового розгляду, що тягне за собою скасування вироку.

Судом безпідставно було відхилено клопотання захисника ОСОБА_9 про проведення додаткової судово-медичної експертизи, в якій би зазначалося чи могла потерпіла отримати тілесні ушкодження внаслідок падіння з моторолеру, так експертиза могла встановити ці факти.

Вказує також обвинувачена на неправильне вирішення цивільного позову, оскільки у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження придбання медичних препаратів саме для лікування потерпілої з приводу тілесних пошкоджень, а тому вважає, що судом безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_10 про стягнення майнової шкоди в розмірі 1344, 54 гривень.

Оскільки на думку обвинуваченої не встановлено достатніх доказів винуватості обвинуваченої, ОСОБА_6 вважає необхідним закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї , прокурор просить вирок Павлоградського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок.

Просить призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 гривень, з розстрочкою рівними частинами протягом 12 місяців, в іншій частині вирок залишити без змін.

Так в апеляційній скарзі прокурор зазначає що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, та вказує що вина ОСОБА_6 доведена повністю.

Прокурор посилається на п.3 ст. 65 КК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та вважає що призначене покарання не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої внаслідок м`якості.

Разом с тим, прокурор вважає що суд проігнорував долучені у ході судового розгляду довідку про розмір пенсії, яку отримує ОСОБА_6 та заяву обвинуваченої про неможливість одномоментної сплати суми штрафу та призначив покарання у виді штрафу без розстрочки його виплати.

Крім того, апелянт вказує на порушення норм кримінального закону, оскільки суд повинен у разі призначення покарання у виді штрафу,призначати в розмірі, передбаченому санкцією статті Особливої частини КК України, відповідно до якого цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що саме порушено судом при призначенні покарання.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченої та захисника які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі та закрити кримінальне провадження, думку прокурора який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та доповнення та просив задовольнити її в повному обсязі , відмовити у задоволенні доводів апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_6 в частині наявності допущених судом істотних порушень КПК України при судовому розгляді, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Як вбачається з технічного запису судового розгляду, у ході допиту потерпілої, остання неодноразово вказувала на те, що обвинувачена ОСОБА_6 наносила удари предметом схожим на наждак( предмет з кухні) та слідчому експерименті потерпілій надавався предмет схожий на мильницю та вона давала покази та вказувала на спричинення тілесних ушкоджень саме предметом, а не ладонню руки.

Обвинувачена у судовому засіданні першої інстанції вказувала на те, що коли потерпіла ОСОБА_10 вийшла із-за дому відразу почала бризкати в очі рідиною від якою у обвинуваченої були хімічні опіки очей та тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої губи, що було встановлено судово-медичної експертизою ( а.п. 114 т.1).

Органами досудового розслідування вказані факти не були перевірені та не знайшли свого відображення при формулюванні обвинувачення. Суд першої інстанції не звернув на це уваги та сам допустився помилки при формулюванні обвинувачення, яке знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, вийшов за межі обвинувачення та прийшов до висновку, що дії ОСОБА_6 знаходяться у причинно- наслідковому зв`язку з наслідками що настали.

Обвинувачення, яке було висунуто ОСОБА_6 взагалі не має вказівки про наявність причинно- наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 з наслідками, що настали. Не встановлено також експертом причинно- наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_6 та наслідками що настали, а містять тільки висновки про наявність у ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та легких тілесних ушкоджень.( а.п. 88-89 т.1).

Враховуючи наведене, колегія суддів не може не погодитися з доводами обвинуваченої про те, що суд таким чином вийшов за межі обвинувачення, чим порушив право на захист обвинуваченої згідно до ст. 20КПК України.

Крім того, на думку колегії суддів, слушними є доводи обвинуваченої з приводу встановлення механізму заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, оскільки органом досудового розслідування та судом було встановлено нанесення 7 ударів в область голови та тулубу, тоді як тілесні ушкодження були наявні в області середньої третини лівого плеча

В судовому засіданні обвинувачена вказувала саме на те, що вона знаходилась за місцем свого проживання та до неї прийшла потерпіла та тітка. Потерпіла забризкала очі обвинуваченій та остання звернулася за допомогою до лікарні. В матеріалах провадження наявний висновок експерта з приводу хімічних опіків очей, але суд не звернув на це уваги та не дав належної оцінки встановленому у суді.

Вказані недоліки досудового розслідування та судового розгляду свідчать про те, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок, не встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, не дав належну оцінку наявним доказам, які були надані обвинуваченням, та на думку колегії суддів необґрунтовано відмовив стороні захисту у проведенні додаткової судово- медичної експертизи, враховуючи, що об`єктивна сторона ч.2 ст. 125 КК України характеризується діянням(дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження та наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком, що не було встановлено органами досудового розслідування.
Суд , маючи докази того, що у обвинуваченої були хімічні опіки очей,які підтверджені висновками експерта, не проаналізував саме як обвинувачена завдавала ударів потерпілій коли мала опіки очей, не поставив перед експертом питання з цього приводу, чи могла обвинувачена спричиняти тілесні ушкодження своєї сестрі, коли мала пошкодження очей. Крім того, суд не встановив послідовність дій обвинуваченої та потерпілої, не зважаючи на те, що ці обставини мають суттєве значення для справедливого рішення, оскільки, якщо обвинувачена мала змогу наносити тілесні ушкодження після отримання опіків очей,то дані дії можуть вказувати на необхідну оборону, тоді як перевищення меж необхідної оборони має місце тільки при заподіянні тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо неповноти судового розгляду щодо розгляду цивільного позову, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про призначення медичних препаратів для лікування потерпілої.

Відповідно ч. 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1195 ЦПК, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпіла заявила цивільний позов про відшкодування обвинуваченою заподіяної їй матеріальної шкоди та моральної шкоди. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цивільний позов щодо моральної шкоди підлягає розгляду судом після сплати судового збору, оскільки згідно п.6 ч.1 ст. 5 «Закону про судовий збір» від сплати звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих вчиненням злочину. А моральна шкода не охоплюється дією зазначеної норми Закону та відноситься до вимоги майнового характеру.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, не створив необхідних умов для реалізації потерпілою своїх процесуальних прав щодо належного обґрунтування цивільного позову в суді першої інстанції з дотриманням вимог ст. 315 КПК( якщо у сторін виникають труднощі при отримання певних доказів та суд вважав що вимоги потерпілої не підтверджені документами, саме суд повинен сприяти учасникам судового провадження шляхом запитів та ін.)
Таким чином, суд першої інстанції допустився помилкового вирішення позову потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Не можна не погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду України, а саме те, що при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Нормою Загальної частини КК, яка визначає поняття та правила застосування даного виду покарання, є стаття 53, згідно з якою, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу.
Положення частини п`ятої цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення та такими що перешкоджали суд першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд

При новому розгляді суду належить врахувати наведене, детально дослідити обставини кримінального правопорушення, допитати свідків обвинувачення та захисту, при необхідності провести додаткову судово- медичну експертизу та відповідно до вимог кримінального процесуального закону з урахуванням положень кримінального закону, постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора Павлоградської місцевої прокуратури - ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 відносно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 125 КК України скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Апеляційного суду Дніпропетровської області

_________ _______________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4