АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/9231/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/654/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 20 жовтня 2016 року апеляційні скарги прокурора, представника цивільного відповідача та обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника цивільного позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСБУД» - адвоката ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000484 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27 червня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, не одруженого, студента Електротехнічного факультету Криворізького Національного Університету, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права управління транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки, якщо він не скоїть нового злочину та виконує покладені на нього судом обов`язки.
Зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень.
ТОВ «Екосбуд» в позові відмовлено.
Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_6

захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12

потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_13

представник потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_14

представники цивільного позивача ОСОБА_8

представник цивільного відповідача ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі представник цивільного позивача ТОВ «ЕКОСБУД» ОСОБА_8 , просить вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27 червня 2016 року змінити в частині вирішення цивільного позову. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ЕКОСБУД» майнову шкоду в розмірі 124 372, 67 грн. Стягнути з ПАТ «Українська пожежна страхова компанія» на користь ТОВ «ЕКОСБУД» страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , просить вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27 червня 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27 червня 2016 року скасувати на ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27 червня 2016 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.

14 вересня 2015 року приблизно о 00.20 годині водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «НYUNDАІ ТUСSОN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з трьома пасажирами у салоні, рухався по сухому асфальтовому покриттю проїзної частини другорядної дороги вул. Пушкіна з боку пр. К.Маркса в напрямку вул. Кобилянського в місті Кривому Розі та наближався до нерегульованого світлофором перехрестя з головною дорогою вул. Кобилянського.
Керуючі автомобілем, водій ОСОБА_6 рухався в населеному пункті зі значним перевищенням швидкості не менш ніж 80 км/год., чим грубо порушив п.п. 12.4 і 12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно яким:
- п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.;
- п. 12.9 водієві забороняється… б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7…
В цей же час по проїжджій частині головної дороги вул. Кобилянського з боку пр. Миру в напрямку вул. Електроніки, наближаючись до вказаного перехрестя, рухався сідельний тягач ДАФ СF85 30 реєстраційний № НОМЕР_2 з напівпричепом під керуванням водія ОСОБА_15 .
На вказаному перехресті водій ОСОБА_6 , ігноруючи дорожні знаки 2.1 «Надати дорогу» та 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», не зменшуючи швидкість руху та не зупиняючи керований ним автомобіль, виїхав на перехрестя вулиць Кобилянського та Пушкіна, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 (б,д) і 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно яким:
- п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху... не повинні створювати небезпеку або перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, заподіювати матеріальні збитки ";
- п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,…. і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;
… д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п. 16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;
- дорожній знак 2.1 водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі;
- дорожній знак 2.2 забороняється проїзд перехрестя без зупинки перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп лінія), а якщо вона відсутня, перед знаком.
Внаслідок невиконання зазначених правил безпеки дорожнього руху України, дотримання яких є достатньою умовою для запобігання події ДТП, водій ОСОБА_6 на перехресті проїжджих частин вул. Кобилянського та Пушкіна допустив зіткнення з сідельним тягачем ДАФ СF85 30, який рухався по головній дорозі.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_13 були травмовані.
Відповідно до висновку експертизи потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми; закритої травми живота; розриву селезінки та великого сальнику; відриву брижі сліпої, подвздошної, висхідно-обвідної кишок, які ускладнилися розвитком внутрічеревної кровотечі; зачеревних гематом з обох сторін; закритого перелому правої виличної кістки зі зміщенням уламків, забійної рани верхньої повіки та крововиливів у склеру правого ока, які за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку експерта потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани обличчя; закритої травми груді; перелому 3-6 ребер праворуч, розриву правої легені, уламкового перелому правої ключиці; гемопневмотораксу праворуч, гемотораксу ліворуч, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху та наслідками заподіянням потерпілим тяжких тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник цивільного позивача ТОВ «ЕКОСБУД» ОСОБА_8 посилається на ті обставини, що суд першої інстанції не навів жодних мотивів неврахування доказів, що були в матеріалах кримінального провадження та свідчили про заподіяння шкоди цивільному позивачу ТОВ «ЕКОСБУД», не надав їм належну правову оцінку та дійшов невірного висновку про те, що позов не доведений належними доказами та не підлягає задоволенню. При визначенні обсягу шкоди, що підлягає відшкодуванню, цивільним позивачем були надані докази про заподіяні збитки неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Лише протягом вересня 2015 року позивач з вини ОСОБА_6 відмовив у виконанні правочинів на перевезення вантажу на суму 83 435 грн., у зв`язку з чим ТОВ «ЕКОСБУД» була заподіяна, окрім матеріальної шкоди внаслідок ДТП, шкода у виді упущеної вигоди. Крім того, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу за висновком експерта склала 90 437, 67 грн. Зважаючи на викладене, всі докази, на які посилається цивільний позивач є належними. Також, суд необґрунтовано відмовив і в задоволенні стягнення страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн, пред`явленого до ПАТ «Українська пожежна страхова компанія».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник цивільного відповідача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 посилається на ті обставини, що при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 суд не перевірив характеру та обсягу її страждань та не зазначив їх в обґрунтування задоволеної суми моральної шкоди. Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_6 сплатив потерпілій в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 35 000 грн., що є частковим відшкодуванням заявлених потерпілою позовних вимог. Однак, всупереч цьому, суд вирішив стягнути моральну шкоду в розмірі 250 000 грн., незважаючи на її часткове відшкодування, тим самим вийшовши за межі позовних вимог. Також, ОСОБА_6 є студентом і не має постійного заробітку, що свідчить про те, що відшкодування моральної шкоди у повному розмірі неможливе, через відсутність у ОСОБА_6 такої значної суми коштів. Крім того, суд не врахував той факт, що ОСОБА_6 під час ДТП також постраждав та проходив лікування. Під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 вибачився перед потерпілими, що свідчить про його щире каяття. Також, він вважає за необхідне продовжувати допомагати ОСОБА_9 до її повного вилікування, оплатити пластичну операцію. ОСОБА_6 пропонував потерпілій відшкодувати матеріальні збитки, однак потерпіла ОСОБА_9 до цього часу не надала жодного документального підтвердження витрат на лікування.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, посилається на ті обставини, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких злочинів. Крім того, потерпіла ОСОБА_9 просила суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_6 . Однак, не зважаючи на те, що внаслідок кримінального правопорушення тяжко травмовано двох потерпілих, до ОСОБА_6 застосовано покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та ухвалити відносно ОСОБА_6 новий вирок, призначивши йому більш суворе покарання. Проти задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та представника цивільного позивача ОСОБА_8 заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника цивільного позивача. Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 просили задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника цивільного позивача. Свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її в повному обсязі, а вирок суду першої інстанції змінити та зменшити суму стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_14 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг представника цивільного позивача та представника цивільного відповідача. Апеляційну скаргу просили задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити обвинуваченому більш суворе покарання. Потерпіла ОСОБА_9 також додатково пояснила, що обвинувачений частково відшкодував їй завдану моральну шкоду та не заперечувала проти зменшення відшкодованої суми стягнутих на її користь коштів.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді потерпіла ОСОБА_13 просила відмовити в задоволення апеляційних скарг прокурора та представників цивільного позивача та цивільного відповідача, вирок суду просила залишити без змін.

Представник цивільного позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, просила задовольнити свою апеляційну скаргу. При вирішенні апеляційних скарг прокурора та представника цивільного відповідача покладалася на розсуд суду.

Відповідно до ст. 402 КПК України представником цивільного відповідача ОСОБА_7 були надані заперечення на апеляційну скаргу представника цивільного позивача, в яких він просить відмовити в задоволенні його апеляційної скарги та залишити оскаржуваний вирок в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «ЕКОСБУД» без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України представником цивільного відповідача ОСОБА_16 були надані заперечення на апеляційну скаргу представника цивільного позивача, в яких він просить відмовити в задоволенні його апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову пред`явленого до ПрАТ «УПСК».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника цивільного позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника цивільного відповідача ОСОБА_7 задоволенню, а апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Доводи викладені в апеляції прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, не підлягають задоволенню, так як призначене покарання ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.65 КК України.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду та міри покарання обвинуваченому та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, суд першої інстанції виходив, не лише з характеру і ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Судом враховано обставини, що пом`якшують покарання, конкретні обставини справи, а також дані про особу обвинуваченого, а саме ті факти, що він: раніше не судимий (том 1 а.кп.42, 43), вчинений ним злочин є необережним, обвинувачений навчається, є студентом Криворізького Національного Університету, характеризується за місцем проживання та навчання позитивно (том 1 а.кп.53, 54).

Крім того, як встановлено колегією суддів, обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога не перебував та не перебуває (том 1 а.кп.45), спостерігався лікарем-психіатром з 2001 року, в 2006 році знятий з нагляду в зв`язку з одужанням, в подальшому за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався (том 1 а.кп.47).

Також, згідно довідки відділу Державтоінспекції з обслуговування міста Кривий Ріг ГУ МВС України обвинувачений ОСОБА_6 не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України (том 1 а.кп.51).

Кримінальне правопорушення, скоєне ОСОБА_6 , згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Судом враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме повне відшкодування завданої шкоди потерпілій ОСОБА_13 (том 2 а.кп.55, 57), часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_9 та зобов`язання відшкодувати шкоду в подальшому (том 3 а.кп.137, 158, том 4 а.кп.57, 58, 75, 76).

Оскільки, згідно ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання, суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, колегія суддів також погоджується з можливістю визнати вказані обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Також, пасажир автомобілю під керуванням обвинуваченого ОСОБА_17 , який також отримав травми під час ДТП, але відмовився від визнання його потерпілим за вказаним кримінальним провадженням, надав суду заяву про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_6 та просив не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі (том 2 а.кп.56).

Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом першої інстанції та колегією суддів при дослідженні матеріалів кримінального провадження, не виявлено.

Також, судом прийнято до уваги думку потерпілої ОСОБА_13 з приводу призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.75 КК України (том 2 а.кп.55, том 3 а.кп.124) та думку потерпілої ОСОБА_9 , яка вважала, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі.

При цьому, враховуючи всі обставини кримінального провадження у сукупності, суд першої інстанції не визнав їх достатньою підставою для призначення обвинуваченому покарання більш суворого, ніж було призначене фактично, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням.
Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку та призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права управління транспортними засобами та застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, що колегія судів апеляційного суду вважає достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого, перевиховання та запобігання здійснення вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляції прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України, згідно з яким покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного йому покарання не виявлено.
Одночасно, що стосується доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача ОСОБА_7 з приводу зменшення розміру стягнутої на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди, колегія суддів вважає, що вказані вимоги апеляції підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, у розмірі 250 000 грн., стягнутий з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 , відповідає обсягу фізичних та моральних страждань, що мали місце внаслідок подій ДТП, а також засадам розумності та справедливості.

Але, як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_9 було отримано від обвинуваченого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування завданої їй шкоди грошові кошти на загальну суму 36 500 грн., що підтверджується квитанціями та власноруч написаними потерпілою розписками (том 3 а.кп.137, 158, том 4 а.кп.57, 58, 75, 76).

Саме на вказану суму представник ОСОБА_7 просить зменшити розмір стягнутої на користь потерпілої моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_14 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, не заперечували проти зменшення стягнутої моральної шкоди на 36 500 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе задовольнити вимоги апеляційної скарги представника обвинуваченого ОСОБА_7 та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_18 213 500 грн. в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди

Що стосується вимог апеляційної скарги представника цивільного позивача з приводу задоволення заявленого в межах кримінального провадження цивільного позову, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови від ньому, залишення його без розгляду. Також перевіряється обґрунтованість заявлених вимог і наводяться відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню.

У разі повного або часткового задоволення позову суд має навести відповідні докази, провести розрахунки розміру відшкодування, а також вказати норми матеріального права, на підставі яких вирішується позов.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпіла сторона звернулась до суду з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_6 та ПАТ «Українська пожежна страхова компанія» про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ЕКОСБУД» збитків у розмірі 124 372 грн. 67 коп. та з ПАТ «Українська пожежна страхова компанія» на користь ТОВ «ЕКОСБУД» страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн. (том 3 а.кп.51-56).

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2016 року у задоволенні цивільного позову ТОВ «ЕКОСБУД» до ОСОБА_6 та ПАТ «Українська пожежна страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди було відмовлено (том 3 а.кп.180-181).

Але, всупереч вищезазначеному, судом першої інстанції взагалі не вказані підстави, згідно яких на користь потерпілої сторони не було стягнуто суму завданої матеріальної шкоди, а відмовлено в задоволенні цивільного позову в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову, належним чином не обґрунтовані висновки про відмову в його задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, у зв`язку з неповнотою судового слідства щодо цивільного позову, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо цивільного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27 червня 2016 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України в частині розгляду цивільного позову ТОВ «ЕКОСБУД» до ОСОБА_6 та ПАТ «Українська пожежна страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 213 500 (двісті тринадцять тисяч п`ятсот) грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4