АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 р. у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000762, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, повернуто прокурору Генеральної прокуратури України.
Постановляючи ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції виходив з того, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення не містить викладу об`єктивної сторони злочину, який входить до предмету доказування: місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.
Прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 подав на зазначену ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі прокурором наведено доводи про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а висновки суду першої інстанції про відсутність в обвинувальному акті викладу об`єктивної сторони кримінального правопорушення є безпідставними.
Крім того зазначав, що на досудовому розслідуванні з кримінального провадження № 0000762 виділені матеріали щодо ОСОБА_11 , та відносно нього вироком Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним. При затвердженні вказаної угоди вироком суду визнано доведеним формулювання обвинувачення у справі відносно ОСОБА_12 , яке відповідає формулюванню обвинуваченню у справі стосовно ОСОБА_6 , та на думку апелянта, вказана обставина підтверджує відповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам КПК України.
Від захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він посилався на законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Крім того, зазначав, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить формулювання обвинувачення, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказано час проведення такої процесуальної дії, як повідомлення про підозру, що на думку захисника, підтверджує невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає обґрунтованим, виходячи з наступного.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
При цьому обвинувачення, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 337КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи у підготовчому судовому засіданні у порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції правильно виходив з того, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не відповідає об`єктивній стороні, яка викладена у формулюванні обвинувачення.
Так, згідно викладених у обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , останній 28 березня 2016 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, знаходячись у приміщенні службового кабінету ОСОБА_14 № 528, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , висунув пропозицію та надав заступнику голови Національної поліції України - керівнику апарату ОСОБА_14 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 2000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 28 березня 2016 р., становило 52140 гривень 66 копійок, та талонів на 400 літрів пального А-95 торгівельних марок «WOG» та «Авіас-Укрнафта» на загальну суму 8198 гривень, а всього на загальну суму 60 338 гривень 66 копійок.
Разом з тим, зі змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, убачається, що 28 березня 2016 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин, ОСОБА_11 , діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що надає незаконну винагороду, знаходячись у приміщенні службового кабінету ОСОБА_14 № 528, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, та на виконання злочинних намірів, особисто передав у руки ОСОБА_14 талони на 400 літрів пального марки А-95 торгівельних марок «WOG» та «Авіас-Укрнафта», всього на загальну суму 8198 гривень.
Таким чином, згідно формулювання обвинувачення, талони на 400 літрів пального А-95 в руки ОСОБА_14 особисто передав ОСОБА_11 , що не відповідає змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_6 , у відповідності до яких талони на 400 літрів пального А-95 ОСОБА_14 надав ОСОБА_6 .
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 вимогам, викладеним у статті 291 КПК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що прокурором не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України.
Так колегією суддів встановлено, що у обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 викладені лише зміст підозри, а також ті встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній.
Такі відомості, у відповідності до ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, ОСОБА_6 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваного.
З урахуванням того, що в об`єктивній стороні, яка викладена у формулюванні обвинувачення та об`єктивній стороні згідно пред`явленої ОСОБА_6 підозри наявні суперечності, та в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, висновок суду першої інстанції про наявність обставини, що перешкоджають подальшому судовому розгляду, є правильним, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що відповідність обвинувального акта щодо ОСОБА_6 вимогам КПК України підтверджується даними вироку Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_11 , та визнано доведеним формулювання обвинувачення у справі відносно ОСОБА_12 , яке відповідає формулюванню обвинуваченню у справі стосовно ОСОБА_6 , є безпідставними.
Як убачається з наданої стороною захисту під час апеляційного розгляду ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року, вирок Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_11 скасовано, а кримінальне провадження № 0001059 за ч. 1 ст. 369-2 КК України відносно нього направлено до органу досудового розслідування Генеральної прокуратури України для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційну скаргу прокурора колегія суддів визнає необґрунтованою.
Таким чином, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 прокурору законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3