Справа № 361/3955/16-к
Провадження № 1-кп/361/262/16
У Х В А Л А
ПІДГОТОВЧОГО СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ
=========================================================================
18 липня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю : прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, громадянина України, українця, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
-04.11. 2015 Бердичівським міськрайонним судом за ч. З ст.185, КК України до 3 років позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України
Відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого до 20.07.2016.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вказав, що кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, який підсудний вказаному суду.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 проти цього не заперечували.
Суд, заслухавши думки учасників підготовчого судового розгляду, приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до вимог п. 6 ч.1 ст.277 КПК України повідомлення про підозру повинно містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрююється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.
Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити зокрема анкетні відомості кожного з обвинувачених, виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається з повного обсягу в якому зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим, а потім викладається конкретне обвинувачення з вказівкою на кваліфікацію дій згідно КК України, кожному з обвинувачених.
Обвинувальний акт, направлений до суду, щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як того вимагає ст.291 ч.2 п.5 КПК України, не відповідає вищенаведеним вимогам. На думку суду в обвинувальному акті слід викласти фактичні обставини провадження, які були встановлені в ході досудового розслідування, а потім зазначити конкретне обвинувачення щодо кожного обвинуваченого, тобто вказати в чому він обвинувачується і вказати кваліфікацію його протиправних дій, згідно з статтею КК України, які діяли на час вчинення інкримінованого їм злочину.
На думку суду, органом досудового розслідування, в направленому обвинувальному акті, не конкретно зазначені дані про правову кваліфікацію кримінального правопорушення (об`єктивна сторона кримінального правопорушення) обвинувачених , а саме, не вказано точного часу та конкретного місця вчинення злочину, а також конкретного способу його вчинення . Крім того, як вбачається з обвинуваного акту, злочин вчинений ОСОБА_10 за попередньою змовою у співучасті з ОСОБА_11 , однак не конкретизовано у якому виді дана співучасть існувала, яким чином були розподілені ролі та коли при яких обставинах кожним з обвинувачених було заподіяно шкоду потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При цьому фактичні обставини кримінальних правопорушень викладено неконкретно, поверхово, вони містять суперечності, зокрема між діями обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та тілесними ушкодженнями, які виявлені у ОСОБА_8 , а саме у вигляді колото різаних ран, що є порушенням вимог, при складанні обвинувального акту, щодо форми та змісту обвинувального акту.
Залишивши поза увагою відсутність висунутого конкретного обвинувачення щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прокурор порушив вимоги чинного законодавства, оскільки відсутність висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а`п.3ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Із урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого конкретного обвинувачення, суттєво утруднює з`ясування судом обставин і робить неможливим здійснення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 захисту своїх прав.
Таким чином, на думку суду, неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст.291 КПК України унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, в зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.
Щодо міри запобіжного заходу обраної обвинуваченому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у виді тримання під вартою то суд вважає за можливе залишити таку без зміни.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
З урахуванням закінчення 20.07. 2016 року строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, даних про репутацію ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які не мають постійного місця роботи та проживання, раніше судимі за вчинення умисних злочинів, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, що вони не надали жодних документів про неможливість з тих чи інших причин їх перебування в умовах СІЗО, з метою уникнення ризиків продовження обвинуваченими злочинної діяльності та ухилення від слідства та суду, строк тримання обвинувачених під вартою слід продовжити на два місяці по 10 вересня 2016 року. Суд переконаний, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 процесуальних обов`язків під час судового розгляду матеріалів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 369 КПК України, суд, -
Зобов`язати прокурора усунути вказані недоліки протягом 30 діб з дня проголошення ухвали.
Строк тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч. 3 КК України, продовжити по 10 вересня 2016 року, та утримувати його в Київському слідчому ізоляторі УДПС України в м.Києві та Київській області.
Строк тримання під вартою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч. 3 КК України, продовжити по 10 вересня 2016 року, та утримувати його в Київському слідчому ізоляторі УДПС України в м.Києві та Київській області.
Ухвала може бути оскаржена, учасниками процесу, до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд, протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3