Провадження № 1-кс/520/2524/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2016 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника заявника адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 23.03.2015 року за № 0000168,

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника заявника адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси у 2015 році.
Своє клопотання представник заявника обґрунтовує тим, що на сьогоднішній день кримінальне провадження за № 0000168 від 23.03.2015 року закрите, тому в подальшому арешті майна немає необхідності.

Слідчий в судовому засіданні долучила копію постанови про закриття кримінального провадження та у вирішенні питання про скасування арешту майна поклалася на думку суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «ОСОБА_9 проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням норм національного законодавства, міжнародних договорів та практики ЄСПЛ, з метою не допущення протиправного позбавлення права власності, враховуючи, що нежила будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 на праві власності, земельна ділянка площею 0,799 га, кадастровий номер :33:010:0027, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, слідчий суддя дійшов до висновку про обґрунтованість клопотання про скасування арешту майна та можливість його задоволення.
На підставі встановленого, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Задовольнити клопотання представника заявника адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000168 від 23.03.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ст. 356 КК України, а саме скасувати арешт накладений на:

-Нежилу будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_5 ;

-Земельну ділянку площею 0,799 га, кадастровий номер :33:010:0027, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 на праві приватної власності.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1