[1] АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
УХВАЛА

07 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 перевіривши апеляційну скаргу прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0004241,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні кожним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено їм покарання за вказаний злочин.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням прокурор Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.
Однак, з матеріалів кримінального провадження №0004241 не вбачається, що вирок суду першої інстанції має право оскаржити прокурор ОСОБА_4 .
Так, згідно приписів п.10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, згідно постанови від 30.06.2016 року в кримінальному провадженні №0004241 була призначена група прокурорів у складі:

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Кожний із вказаних прокурорів, уповноважений, згідно п. 15 ч. 2 ст. 36 КПК України, підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.
Приписами п. 20 ч. 2 ст. 36 КПК України встановлено, що прокурор здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 393 КПК України та з урахуванням положень

ч. 4 ст. 36 КПК України, право на подання апеляційної скарги мають також, незалежно від їх участі в судовому провадженні службові особи органів прокуратури вищого рівня: Генеральний прокурор України, прокурори АР Крим, областей, міст Києва та Севастополя і прирівняні до них прокурори, їх заступники.
Тобто, виходячи з положень наведених норм процесуального закону право на подачу апеляційної скарги зі сторони обвинувачення має прокурор, який був учасником судового провадження, та службові особи органів прокуратури вищого рівня.
Як вбачається, з журналів судового засідання, що також відображено у вироку суду першої інстанції, під час судового розгляду даного кримінального провадження приймав участь прокурор ОСОБА_5 .
Отже, виходячи з викладеного, тільки прокурор ОСОБА_5 , який приймав участь під час судового розгляду кримінального провадження №0004241 або службові особи органів прокуратури вищого рівня, а не прокурор ОСОБА_4 , без визначення його процесуального становища у даному провадженні, мають право на подання апеляційної скарги.
З огляду на викладене, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0004241 підлягає поверненню прокурору ОСОБА_4 , як особі, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Керуючись ст. 399 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0004241 повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_4 .
Копію ухвали разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати прокурору ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців.

Суддя
Апеляційного суду м.Києва ОСОБА_1

Справа № 11-кп/796/1974/2014
Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_6
Доповідач: ОСОБА_1