Справа № 755/67/15-к
В И Р О К
іменем України
"17" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт за №0015610 від 13 листопада 2014 року стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2005 року за ч. 2 ст. 185 КК України, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2006 року за ч. 2 ст. 185 КК України, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2011 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі, звільненого 16 жовтня 2013 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червона Мотовилівка, Фастівського р-ну, Київської обл., українця, громадянина України, працюючого молодшим приймальником товару в ТОВ АТБ, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , маючи не зняті і непогашені судимості, 13 листопада 2014 року близько 01 години 00 хвилин, спільно з ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля житлового будинку АДРЕСА_3 , помітили автомобіль Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна спільно з ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 підійшли до автомобіля Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , та з корисливих мотивів, з метою незаконного протиправного збагачення, діючи за чітким розподілом злочинних ролей, по заздалегідь обговореному плану, ОСОБА_6 підготовленим предметом, а саме канцелярським лезом, перерізав гумовий ущільнювач скла та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає повторно, таємно викрав з зазначеного автомобіля скло, вартістю 600 гривень, що належить ОСОБА_5 .. ОСОБА_7 в цей час знаходився неподалік та спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження ОСОБА_6 про небезпеку у разі їх виявлення на місці вчинення злочину.
З викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, але в подальшому були затримані потерпілим ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав та показав суду, що дійсно 13 листопада 2014 року разом із ОСОБА_6 після вживання алкоголю у подвір`ї будинку біля дитячої площадки, проходячи повз автомобіль Рено, вирішили викрасти будь-яке майно. Після чого він став спостерігати, щоб їхні дії ніхто не побачив, а ОСОБА_6 в свою чергу витягнув скло з автомобіля та пройшовши до сміттєвого баку, який знаходився поряд, кинув у нього викрадене ними скло автомобіля. В цей час до них підбігли потерпілий та ще однин чоловік, які представилися працівниками міліції. До того він їх не чув і не бачив.
Таким чином, ОСОБА_7 погодився з кваліфікацією його дій, як крадіжки вчиненої за попередньою змовою з ОСОБА_6 , але заперечував в судовому засіданні, що їх дії носили відкритий характер, тобто кваліфікацію їх дій у вчиненні грабежу.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав та показав суду, що дійсно 13 листопада 2014 року у нічний час він із ОСОБА_7 вирішили вчинити крадіжку із автомобіля «Рено». З цією метою він зняв заднє скло, з метою проникнення всередину для викрадення майна, а ОСОБА_7 в цей час спостерігав за навколишньою обстановкою. Після чого він утримуючи скло пішов до сміттєвого баку, щоб викинути його оскільки від скла йшов блиск, що могло привернути увагу сторонніх осіб. ОСОБА_7 пішов за ним. Коли він поклав скло до сміттєвого баку, ОСОБА_7 почало нудити від вжитих алкогольних напоїв та в цей час до них вибігли двоє чоловіків, які представились працівниками міліції та знайшли скло у сміттєвому баку. Після цього їх затримали.
Таким чином, ОСОБА_6 погодився з кваліфікацією його дій, як крадіжки вчиненої за попередньою змовою з ОСОБА_7 , повторно але заперечував в судовому засіданні, що їх дії носили відкритий характер, тобто кваліфікацію їх дій у вчиненні грабежу.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 13 листопада 2014 року він спільно з оперуповноваженим працівником міліції ОСОБА_8 , здійснював патрулювання по вул. Празькій, для забезпечення охорони громадського порядку та недопущення злочинів. Вони приїхали на його власному автомобілі Рено, д.н.з. НОМЕР_1 . Близько 01 години 00 хвилин, проходивши повз будинки вони побачили двох невідомих, як в подальшому стало відомо, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які сиділи на дитячій площадці та вживали пиво. Через деякий час його напарник озирнувся та повідомив йому що біля автомобіля хтось є. Він повернувся та побачив ОСОБА_6 вже зі склом в руках, а ОСОБА_9 був збоку. Він почав бігти до них та кричати щоб вони зупинились, бо це міліція, проте вони не реагували. На запитання суду він не зміг відповісти чи чули обвинувачені їх. Коли вони знайшли ОСОБА_10 та ОСОБА_9 скла в них не було та він знайшов його у баку для сміття.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що 13 листопада 2014 року він з напарником ОСОБА_5 здійснював патрулювання Дніпровського району м. Києва та ніс службу по бульв. Праці, 10, в м. Києві. Близько 01 години 00 хвилин 13 листопада 2014 року, під час патрулювання він обернувся до автомобіля ОСОБА_5 та побачив як ОСОБА_6 знімав заднє скло з автомобіля. Вони одразу розвернулись і побігли до них. Коли бігли кричали: Стояти! Міліція!. Обвинувачені почали відбігати зі склом до сміттєвих баків. Він побіг за ними та за бойлерною біля дитячого майданчика наздогнали їх та затримали. Скло було знайдено у сміттєвому баку. На запитання суду не зміг впевнено сказати чи чули їх обвинувачені, як і в який саме момент він побачив ОСОБА_10 (коли він знімав скло чи коли вже ним заволодів).
Згідно протоколу огляду місця події та фототаблиць від 13 листопада 2014 року, на ділянці місцевості в дворі будинку АДРЕСА_3 працівники міліції в присутності понятих вилучили скло від автомобіля Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , яке передали на зберігання власнику ОСОБА_5 рюкзак, куртка спортивна, шкіряні рукавиці, лезо для канцелярського ножа, насадку для викрутки в`язану рукавицю, баєчний накидний ключ та три насадки до нього (а.с.109-119). Вилучені речі були оглянуті 14 листопада 2014 року (а.с. 138; 143).
Скло та інші речі визнані речовим доказом у справі. (а.с. 129-140).
Відповідно до Висновку експерта №1974 від 23 грудня 2014 року слід рукавички зі скла автомобіля «Рено Кенго» залишений рукавичками такого ж типу як і рукавички, які були вилучені на землі під час ОМП 13 листопада 2014 року за адресою: м. Київ бульвар Праці, 10.
Суд вважає, що кримінально-правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що викладені в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 186 КК України не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи, та вважає необхідним перекваліфікувати дії обвинувачених на ч. 2 ст. 185 КК України, виходячи з наступного.
За змістом ст. 185 КК України крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Викрадення належить кваліфікувати як крадіжку, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого. Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї. Крадіжку потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
У даній справі стороною обвинувачення не надано і не здобуто під час судового розгляду доказу, який вказував би на відкрите викрадення обвинуваченими чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлювали протиправний характер дій обвинувачених, які у свою чергу усвідомлювали, що їх дії помічені і оцінюються як викрадення.
Як встановлено під час допиту обвинувачених, кожного окремо, крадіжку майна потерпілого з автомобіля, ОСОБА_6 здійснював вважаючи, що робить це непомітно для інших осіб, ОСОБА_7 у цей час спостерігав за обстановкою навколо. Обвинувачені мали змогу розпорядився викраденим майном, сховавши його у бак для сміття до того як був затримані потерпілим та свідком.
Як показав в судовому засідання сам потерпілий ОСОБА_5 він особисто не бачив як обвинувачений викрадав скло з належного йому автомобіля, проте бачив обвинуваченого ОСОБА_6 , який відходив від його автомобіля, утримуючи в руках це скло. Маючи намір затримати ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , він кричав їм вслід щоб вони зупинились, проте останні не повертались та ніяк на це не реагували. В подальшому вони були затримані, проте скла в них вже не було. Свідок ОСОБА_8 також не зміг впевнено повідомити суд чи чули їх обвинувачені.
За таких обставин будь-яких доказів, що могли спростувати показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо обставин скоєння ними крадіжки майна потерпілого, під час судового розгляду не здобуто.
З огляду на те, що за приписами кримінального процесуального законодавства обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви та протиріччя тлумачаться на користь обвинуваченого, у суду відсутні підстави вважати неправдивими показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в тій частині, що крадіжку майна потерпілого вони здійснювали вважаючи, що роблять це непомітно для інших осіб та розпорядились викраденим майном, сховавши його до того як були затримані потерпілим та свідком.
Аналізуючи зібрані докази в їхній сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинувачених доведена повністю за ст. 185 ч. 2 КК України та дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_6 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, під наглядом у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово скоював злочини.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , у вчиненні злочину визнаного судом доведеним, є щире каяття.
Обставинами, які обтяжують його покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів обумовлений не знятою і непогашеною судимістю за ч.1 ст.309 КК України.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому суд враховує, що з 13 листопада 2014 року до 23 лютого 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 перебував під вартою, звідки був звільнений ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року, якою було скасовано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року, тому вважає підставним обмежитись відбутим покаранням у відповідності до вимог ст.72 ч.5 КК України, відповідно до якого 1 день перебування під вартою під час попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який працює, під наглядом у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше злочинів не скоював.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , у вчиненні злочину визнаного судом доведеним, є щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі та надати йому можливість виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства шляхом звільнення його від відбування покарання з випробовуванням.
Строк тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під домашнім арештом на момент направлення обвинувального акту до суду закінчився, із відповідним клопотанням прокурор до суду не звертався та, враховуючи вимоги ст. ст. 131-132, 177, 178 КПК України підстави для його визначення на цьому етапі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк перебування під вартою з 13 листопада 2014 року по 23 лютого 2016 року відповідно до ст.72 ч.5 КК України і вважати ОСОБА_6 таким, що відбув призначене покарання.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення криміналістичної експертизи № 1974 від 13 листопада 2014 року в розмірі 393 гривні 12 копійок, а саме: по 196 гривень 56 копійок з кожного.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: скло від автомобіля Рено, яке було передане на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити у володінні ОСОБА_5 .
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: рюкзак, накидний гаєчний ключ та комплектуючі до нього, клейка стрічка, леза для канцелярського ножа, ліхтарик чорного кольору, викрутка жовтого кольору, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві конфіскувати.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: дві пачки цигарок, пачка жувальних гумок, в`язана рукавиця, частина резинового матеріалу, дві пари шкіряних рукавиць, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві знищити.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Суддя: