Справа № 509/3184/15-к
Провадження № 1-кп/521/757/16

У Х В А Л А

06 вересня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
захисника-адвоката - ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 15 ч. 2 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 12, 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 8, 12, 121 ч. 2, 296 ч. 4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси, надійшов обвинувальним акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 15 ч. 2 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 12, 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 8, 12, 121 ч. 2, 296 ч. 4 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд по вказаному кримінальному провадженню, та заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Захисник-адвокат не заперечував проти призначення судового розгляду, та просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_7 міру запобіжного заходу.

ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника-адвоката.

Потерпілі в судове засідання не з`явились.
Вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку про необхідність повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 15 ч. 2 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 12, 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 8, 12, 121 ч. 2, 296 ч. 4 КК України, при цьому, продовживши строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення…

Тобто, обвинувальний акт повертається прокурору лише з підстав не відповідності цього акту діючому кримінально-процесуальному законодавству України, а саме ст. 291 КПК України.

Так, судом встановлено, що в порушення вимог норм КПК України, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 відсутнє формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд), у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) № 25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маточчіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. ті інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість від час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватись до захисту, гарантованого п.п. «б» п. 3 ст. 6 Конвенції.

В свою чергу, сторона обвинувачення, при складанні обвинувального акту, обмежилась лише викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, без конкретизації (формулювання) обвинувачення ОСОБА_7 .

Таким чином, з урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 . Зазначені недоліки обвинувального акту можуть бути перешкодою для реалізації обвинуваченим права на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд, позбавити суд можливості ухвалення вироку, а у разі його ухвалення потягнути скасування судами вищих інстанцій (як це сталось під час першого судового розгляду вказаного кримінального провадження) у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Враховуючи обставини скоєного, особу ОСОБА_7 , суд вважає, що є всі законні підстави для продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах що виключають його небезпечну поведінку.

Метою продовження вказаного запобіжного заходу до обвинуваченого є: запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування або суду; вчиняти інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованих даних щодо вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, які передбачені ст. ст. 15 ч. 2 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 12, 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 8, 12, 121 ч. 2, 296 ч. 4 КК України, за вчинення одного з яких (ст. 115 ч. 2 КК України), обвинуваченому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. У практиці ЄСПЛ Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»). Також у своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого особою, та ризик його ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. При цьому, згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «I.A. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»). Відповідно до вказаних вимог суд наводить і інші підстави для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, характер та обставини вчинених злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , свідчать про наявність реального ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу, обвинувачений перебуваючи на свободі матиме можливість перешкоджати суду у встановленні істини у провадженні та повному, всебічному дослідженні всіх доказів.

Крім того, наявні матеріали кримінального провадження вказують на негативне відношення ОСОБА_7 до охоронюваних законом цінностей життя людей, тому, як наслідок, останній і вчинив такі злочини, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших злочинів аналогічного характеру, перебуваючи на волі.

Обставини, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України не має.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що продовження запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою обвинуваченого та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Наявні матеріали кримінального провадження свідчать про те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, суд приймає рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Крім того, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає, необхідним не визначати розмір застави, як альтернативної міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 15 ч. 2 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 12, 115 ч. 2 п.п. 1, 5, 7, 8, 12, 121 ч. 2, 296 ч. 4 КК України, повернути керівнику Іллічівської місцевої прокуратури, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у зв`язку із невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

Міру запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 - тримання під вартою, залишити без змін, та продовжити строк його тримання під вартою на 60 /шістдесят/ діб з моменту постановлення ухвали, тобто з 06.09.2016 року.

Ухвала суду про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 05.11.2016 року.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави, як альтернативної міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .

Копію ухвали направити для виконання співробітникам Одеського слідчого ізолятора УДПС в Одеській області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3