Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 08 серпня 2016 року у м. Києві касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Богуславського районного суду Київської області від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
раніше судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
За вироком суду, ОСОБА_4 08 червня 2015 року об 11.30 год. біля приміщення магазину в центрі с. Ісайки Богуславського району Київської області на ґрунті неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_5 , під час якої умисно наніс їй декілька ударів ногами по задній поверхні правого стегна та декілька ударів руками в голову, завдавши потерпілій таким чином легких тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючисьна істотне порушення вимог процесуального закону, ставить вимогу про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, не виклав у вироку його показань та не зазначив, яка кваліфікація його дій визнана судом доведеною. Крім того, посилається на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального законує безпідставними з огляду на наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , як того вимагають положення процесуального закону, який вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення, викладені у обвинувальному акті. При цьому, вирок суду першої інстанції містить як формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, так і статтю закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, його показання в судовому засіданні відповідали фактичним обставинам справи, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду, районний суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювалися.
Таким чином, вище викладені вимоги процесуального закону всупереч доводам прокурора виконані судом першої інстанції в повному обсязі.
Крім того, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, надав обґрунтовані відповіді на доводи, наведені у ній, які аналогічні доводам його касаційної скарги. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
З огляду на наведене, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Богуславського районного суду Київської області від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3