Провадження № 1-кп/334/112/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, не одружений, освіта неповна середня, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

28.09.1999 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, за ст.ст. 81 ч. З, 44 КК України до 1 року позбавлення волі. 07.06.2000 року постановою Перевальського районного суду Луганської області звільнений від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію»;

06.09.2000 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 17, 81 ч. З, 44 КК України до 2 років позбавлення волі з застосуванням ст. 46-1 КК України виконання вироку відстрочено на 1 рік; 10.11.2000 року справу відправлено на новий розгляд;

18.03.2000 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч. 4, 69, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 18.09.2006 року звільнений по відбуттю строку покарання;

02.01.2007 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч. З, 15 ч.3, ст. 185 ч. З, 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

22.06.2010 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч. З КК України до 3 років позбавлення волі. 25.07.2012 року постановою Вільнянського районного суду Запорізької області звільнений умовно-достроково. Не відбутий строк 10 місяців 2 дні.

18.01.2013року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185, ч.З ст.185, ч.І ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України приєднано вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від року за ч.3 ст.185 КК України та визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнений 17.08.2015 року на підставі ст.81 КК України постановою суду умовно- достроково на 8 місяців 18 днів, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2015 приблизно о 03 год. 40 хв., ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, намагався шляхом демонтажу, за допомогою металевого лому, зняти з вікна кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » металеву решітку білого кольору розміром 1x1,5 м, яка належить ОСОБА_6 , вартістю 2000 гривень.

Проте довести злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 не зміг, оскільки на місце події приїхали працівники ППС Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області, тобто з причин, які не залежалі від волі ОСОБА_5 , останній не вчинив усіх дій, що вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчинені незакінченого замаху на вчинення крадіжки визнав повністю та пояснив, що в той день, він відпочивав у кафе «Платінум», яке знаходиться в порту ім..Леніна у м.Запоріжжя, де також разом із своєю дружиною відпочивав його знайомий ОСОБА_8 .. Коли він вночі збирався додому, то проходячи біля будинку 2а по вул..40 років Радянської України побачив на вікні біду металеву решітку, яку вирішив викрасти. Т.я. його знайомий ОСОБА_9 був на автомобілі він повернувся до кафе та попрохав у останнього перчатки та металевий ломік, щоб демонтувати решітку. Підійшовши до вікна, він з двох сторін відігнув решітку, але побачив, що на місце злочину під`їхали патрульна міліція. Він зупинив свої злочинні дії та добровільно розповів працівникам міліції про намагання вчинити крадіжку. Після чого працівники міліції викликали ще одну машину, щоб відвезти його до райвідділку. Коли він сідав до машини, то чув, як один з міліціонерів сказав, що решітку неможна залишатися на вікні, бо вона погано закріплена, тому вони її зняли з вікна та відвезли до райвідділу. В ранці, коли його відпустили із райвідділу, він поїхав до вказаного будинку та побачив, що решітка приварена до вікна. Він вибачився перед потерпілою та відшкодував їй шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні вибачився перед потерпілою та просив суворо його не карати.

Також вина повністю підтверджується доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що вона є власницею нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_2 , де розташоване кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В ранці 27 листопада 2015 року їй працівниками міліції було повернуто решітку. За яких обставин її було викрадено або знято їй невідомо. Також декілька разів до неї приходив ОСОБА_5 вибачався та відшкодував їй шкоду, про що вона видала йому розписку. Просила звільнила його від кримінальної відповідальності.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

В обґрунтування вказаної кваліфікації стороною обвинувачення були надані наступні докази, які були здобуті під час проведення досудового розслідування та досліджувалися в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є знайомим із ОСОБА_5 тривалий час. 27 листопада 2015 року, коли він відпочивав із дружиною у кафе «Платінум» до нього підійшов ОСОБА_5 та попросив дістати з багажника машини рукавичку та будь-який металевий предмет. Він виконав його прохання та надав вказані речі. Коли він вже десь о 04-00 ранку їхав додому то побачив ОСОБА_5 , якого затримували працівники міліції. Додав, що ніякої металевої решітки біля ОСОБА_5 не було, а вона знаходилась на вікні. Вранці він заїхав до Ленінського райвідділу міліції та відвіз останнього додому.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він на листопад 2015 року працював в роті ППС по м.Запоріжжю. 27 листопада 2015 року приблизно о четвертий ранку, коли вони з напарником проїзжали по вул..40 років Радянської України, то побачили підозрілого молодого чоловіка, який лежав на землі біля будинку 2а. На відстані 20 м. знаходилась металева решітка. Вони викликали слідчо-оперативну групу, яка доставила затриманого до міліції. Крім того, було зупинено вантажну машину, на яку було погружено металеву решітку. Хто грузив решітку він не пам`ятає. Подальший розвиток подій йому не відомий.

Також надані письмові докази: протокол огляду місця події та ілюстраційна фото таблиця без дати та протокол огляду речей з ілюстраційною фото таблицею також без дати їх виготовлення.

Вирішуючи питання щодо належності та допустимості вказаних доказів, суд у відповідності до ст.ст..86-87 КПК України, вважає їх недопустимими через те, що вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, а саме порушення права особи на захист.

Так, згідно до вимог п.3 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, , які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту становлення цих вад;

До осіб, зазначених у п.3 ч.2 ст.52 КПК Україниналежать не тільки німі, глухі, сліпі, це можуть бути також особи з іншими фізичними та психічними вадами. Під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Відповідно до наданих прокурором письмових доказів встановлено, що в період часу з 01.06.2006 року по 18.09.2006 року ОСОБА_5 знаходився на обліку у психіатра Беленьковської виправної колонії №99 з діагнозом «Емоційно-нестійкий розлад особистості з порушенням адаптації».

Проте не дивлячись на встановлені факти, ані органи досудового розслідування, ані процесуальний керівник у справі не перевірили психічний стан обвинуваченого ОСОБА_5 та не залучили до участі у справі захисника.

Тому виходячи з наведеного, та оцінюючи докази, отримані під час судового слідства, а саме показань обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 , суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні незакінченого замаху на викрадення чужого майна, вчинене повторно, а тому дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані невірно.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на викрадення чужого майна, вчинене повторно.

ОСОБА_5 офіційно працевлаштований, де позитивно характеризується, раніше неодноразово судимий. За місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди в розмірі, який перевищує заподіяну шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання, немає.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує, що обвинуваченим скоєно незакінчений замах на злочин, який віднесений законом до злочинів середньої тяжкості, той факт, що він раніше судимий, разом з тим працевлаштований, і має позитивну характеристику, має на утриманні батька 1954 р.н., враховує обставини, що пом`якшують покарання, як то добровільне відшкодування шкоди та щире каяття, та подальшу бездоганну поведінку та сумлінне ставлення до праці, суд виходить з того, що призначене покарання, має бути необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. А також думку потерпілої, яка просила звільнити обвинуваченого від покарання.

З урахуванням предмета посягання, характеру діяння, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку винного до скоєння злочину, обставин, безпосередньо пов`язаних із вчиненням злочину, що характеризують поведінку винного після вчинення злочину, а також індивідуальних особливостей особистості: стать, вік, стан здоров`я, сімейний стан, спосіб життя, - суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією статті та подальшого звільнення від його відбуття.

Речовий доказ: металева решітка білого кольору, розміром 1м.*1,5м., яка передана потерпілій ОСОБА_6 , має бути залишена за належністю у власника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до знов призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.01.2013 року та остаточно призначити покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання.

Речові докази: металева решітка білого кольору, розміром 1м.*1,5м., яка передана потерпілій ОСОБА_6 , має бути залишена за належністю у власника.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1