В И Р О К
Іменем України
28.07.2016 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 ,
із участю сторін : прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 від 22.12.2015 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, невійськовозобов`язаного, паспорт серії НОМЕР_1 , раніше судимого: вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2015 року за ч.1 ст.185 КК України до громадських робіт строком 180 годин; вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.06.2015 року за ч.3 ст.407, ст.75 КК України на два роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на один рік; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.12.2015 року за ч.2 ст.389 КК України на два роки один місяць десять днів позбавлення волі,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Североуральськ Свердловської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, військовозобов`язаного, паспорт серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , раніше судимого: вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2014 року за ч.2 ст.263 КК України до громадських робіт строком 240 годин; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05.03.2015 року за ч.2 ст.389 КК України на чотири місяці арешту, звільненого з установи виконання покарань 18.12.2015 року після відбуття строку покарання,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
УСТАНОВИВ :
Біля 18 годин 00 хвилин 21.12.2015 року ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 перебуваючи в м.Жмеринка Вінницької області, переслідуючи мету на таємне заволодіння чужим майном, прийшли до будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де, скориставшись відсутністю користувача гаража ОСОБА_7 , шляхом зриву навісного замка відчинили вхідні двері, через які проникли всередину гаража вказаного будинковолодіння, звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів викрали 270 кг. ядер волоського горіху, загальною вартістю 32400 грн., після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , довівши свій злочинний намір до кінця з місця вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном зникли та згодом розпорядились ним на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.
Потерпілою ОСОБА_7 до початку судового засідання пред`явлено цивільний позов із вимогою стягнення на її користь з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 32400 грн. майнової шкоди.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю.
Вказав, що кримінальне правопорушення вчинив за обставин, викладених вище.
Пояснив, що ввечері 21.12.2015 року він прийшов разом із своїм товаришем ОСОБА_5 прийшли до будинку у АДРЕСА_1 , де ОСОБА_6 проживає. З будинку він взяв невеликого лома, за допомогою якого зірвав навісний замок гаража на території даного домоволодіння. Відчинивши двері, разом з ОСОБА_5 увійшли до вказаного гаража, де були у пакетах з написом "BMW", в коробках та мішках складені чищені волоські горіхи, що їх там зберігала ОСОБА_7 , і вирішили їх викрасти. ОСОБА_6 із ОСОБА_5 повиносили з гаража загалом всі горіхи та віднесли їх чоловікові, якого знав ОСОБА_5 , якому продали, отримані гроші витратили на власні потреби. Із вказаними за обвинуваченням масою викрадених горіхів в кількості 270 кг. та іх вартістю в сумі 32400 грн. погодився. У вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати та за можливості звільнити від відбування покарання з випробуванням. Цивільний позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю.
Вказав, що кримінальне правопорушення вчинив за обставин, викладених вище.
Повністю підтримав надані обвинуваченим ОСОБА_6 пояснення. Із найменуванням та масою викраденого майна в кількості 270 кг. очищених волоських горіхів, їх визначеною вартістю в сумі 32400 грн. погодився. У вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що ввечері 22.12.2015 року вона приїхала до гаража, яким користується у домоволодінні, що розташоване у АДРЕСА_1 , де виявила зламаний замок на вхідних дверях гаража. Викликала працівників міліції на місце подій. Було виявлено викрадення належних їй чищених волоських горіхів, що збігались в гаражі у чотирьох великих поліетиленових пакетах "BMW" по 10,5 кг. горіхів в кожному, у п`яти картонних коробках по 11,5 кг. горіхів в кожній з них, а також чотири з половиною мішка горіхів. Всього у неї було викрадено 270 кг. ядер волоських горіхів. З визначеною їх вартістю в сумі 32400 грн. погодилась. Підтримала заявлений нею цивільний позов та дану суму просила стягнути на її користь солідарно з обох обвинувачених. Пояснила, що завдані їй майнова шкода ні в який спосіб не відшкодована. Не вимагала максимально суворого покарання для обвинувачених.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Обвинувачені та потерпіла повідомили, що кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано заперечень проти вказаного обсягу та порядку дослідження доказів.
При цьому суд виходить з того, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченими, є тяжким злочином, який не є складним та є одноепізодним; обвинувачені не мають будь-яких фізичних чи психічних вад, у тому числі таких не визначено стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 за висновками проведеної щодо нього стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 16.06.2016 року №87 (а.с.131-134); якість зібраних під час провадження досудового слідства доказів сумнівів у суду не викликають.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 умисно, за попередньою змовою групою осіб вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а тому він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло; натомість обвинувачений ОСОБА_6 умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а тому він підлягає кримінальній відповідальності за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення умисного злочину проти власності, наразі існує за рахунок випадкових заробітків та не має статусу безробітної особи, на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебував і не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, а також наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
Повідомлені обвинуваченим ОСОБА_6 обставини щодо незадовільного стану його здоров`я судом не приймаються до уваги, оскільки вони належно не підтвердженні ніякими документальними доказами.
До обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 з метою його виправлення та перевиховання передбаченого санкцією відповідної частини статті кримінального закону покарання у виді позбавлення волі та не вбачає в даному конкретному випадку можливості застосування до обвинуваченого вимог ст.69 КК України незалежно від наяності двох обставин, що пом`якшують його відповідальність, з огляду на неодноразовість його притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, а надто за обставин вчинення даного кримінального правопорушення після ухвалення щодо нього обвинувального вироку Жмеринського міськрайонного суду від 21.12.2015 року, та застосування положень якої є правом, а не обов`язком суду; наявність обставини, що обтяжує його відповідальність, унеможливлює відповідно застосування вимог ст.69-1 КК України у даному випадку, а обставини вчинення ОСОБА_6 даного кримінального правопорушення формально в межах тривалості річного іспитового строку звільнення його від відбування покарання згідно вироку Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.06.2015 року визначають неприпустимість повторного звільнення його від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.75 КК України, згідно відповідного застереження, що міститься у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".
Також з наведених обставин обраний під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає залишенню без змін до набрання вироком суду законної сили із врахуванням строку попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження за відповідним перерахунком терміну відбування покарання згідно положень ч.5 ст.72 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, наразі існує за рахунок випадкових заробітків та не має статусу безробітної особи, на обліку у лікарів психіатрів не перебував і не перебуває, перебування його на обліку в наркологічному кабінеті Комунальної установи "Жмеринська центральна районна лікарня" у з`язку із розладом психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів згідно наведеного висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 16.06.2016 року №87 не визначає його неосудності або часткової неосудності, за місцем проживання характеризується задовільно.
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
До обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 з метою його виправлення та перевиховання передбаченого санкцією відповідної частини статті кримінального закону покарання у виді позбавлення волі та не вбачає в даному конкретному випадку можливості застосування до обвинуваченого вимог ст.69, 69-1 КК України відповідно за недостатньої кількості обставин, що пом`якшують покарання та за наявності обставини, що обтяжує його покарання.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення хоча й є тяжким злочином, з урахуванням особи ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів невеликої тяжкості, враховуючи обставину, що пом`якшує його покарання, та приймаючи до уваги думку потерпілої, яка не вимагала щодо нього суворого покарання, суд доходить висновку про достатність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах п`ятирічного строку позбавлення волі та можливість виправлення останнього без відбування покарання шляхом звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на нього певних обов`язків на період іспитового строку.
Судом не вбачається підстав призначення обвинуваченому ОСОБА_5 за клопотанням прокурора примусового лікування від наркоманії та хронічного алкоголізму в порядку ст.96 КК України, оскільки згідно положень даної норми кримінального закону таке примусове лікування може бути застосовано до осіб, які вчинили злочин та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб. Натомість визначення за висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи від 05.01.2016 року №1 стосовно ОСОБА_8 (а.с.76) проявів ознак хронічного алкоголізму ІІ ступеню та ознак опійної наркоманії ІІ ступеню не визначає створення цими захворюваннями небезпеки для здоров`я інших осіб, як обов`язкової умови призначення примусового лікування, надто за наслідком непідтвердження такої потенціної небезпеки за висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 16.06.2016 року №87, яким визначено здатність ОСОБА_8 усвідомлювати свої дії та керувати ними, та з огляду на невіднесення вказаних захворювань до інфекційних чи інших хвороб, що мають здатність поширення від однією людини до іншої.
Також за обставин незаявлення про потребу обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу судом дане питання вирішенню не підлягає.
Вирішуючи цивільний позов суд вважає, що він підлягає задоволенню у повному обсязі, так як визнаний безумовно обома цивільними відповідачами, заявлена до відшкодування майнова шкода відповідає значенню вартості викраденого майна за обсягом пред`явленого обвинувачення в розмірі 32400 грн., а тому дана сума з урахуванням обставин охоплення діяння обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільним злочинним наміром визначає підстави їх солідарної відповідальності перед потерпілою ОСОБА_7 в цій частині позовних вимог.
Про аналогічне вказано у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна".
Речовий доказ: металевий ломик довжиною 70 см. (а.с.55) підлягає знищенню як засіб вчинення кримінального правопорушення.
Керуючись ст.128, 129, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді трьох років восьми місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.12.2015 року остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відраховувати з часу його затримання, тобто з 25.12.2015 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього увязнення обвинуваченого ОСОБА_6 за період з 25.12.2015 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін тримання під вартою, але не довше, ніж до 25.09.2016 року.
ОСОБА_5 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді трьох років восьми місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:
1) не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Цивільний позов задоволити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 32400 гривень завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рівних частинах з кожного по 275 гривень 60 копійок судового збору.
Речовий доказ: металевий ломик довжиною 70 см., що знаходиться в камері зберігання речових доказів Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку його оскарження.
На вирок суду може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченим.

Суддя ОСОБА_1