АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1658/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: застосування примусових заходів
медичного характеру
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

законного представника - ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

представника потерпілих - ОСОБА_12 ,

перекладача - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2016 року про застосування стосовно ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру, -

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою до

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м.Харкова, громадянина України, з вищою

освітою, холостого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за

адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого, -

застосовані примусові заходи медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_14 вчинив суспільне небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України, у стані неосудності при наступних обставинах.

09 травня 2013 року, близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_14 , знаходячись у приміщенні будинку №5 по пров.І.Неходи в м.Харкові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 , скориставшись тим, що залишився з нею на одинці, використовуючи заздалегідь заготовлений ніж, який тримав у правій руці, діючи умисно, наніс ОСОБА_16 не менше 15 ударів в область голови, живота, спини, які є життєво важливі органами людини, заподіявши наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пораненням серця; непроникаюче колото-різане поранення голови в лобній області справа; два непроникаючих колото-різаних поранень голови в скроневій області справа; непроникаючу колото-різану рану обличчя в лівій біля очній області; непроникаюче колото-різане поранення у верхній третині грудної клітини справа; непроникаюче колото-різане поранення у верхній третині правого плеча; три непроникаючих колото-різаних поранення по задній поверхні грудної клітини у верхній третині зліва; дві поверхневі різані рани по задній поверхні грудної клітини вздовж хребтової лінії; непроникаючу колото-різану рану по передній поверхні лівого плеча в середній третині; три непроникаючих колото-різані рани по середній лінії животу; поверхневі різані рани по тильній поверхні 2 та 3 пальців правої кисті.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_16 померла на місці. Причиною смерті ОСОБА_16 стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пораненням серця, що ускладнилось гострою крововтратою, яке носить характер тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпечності для життя.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просив скасувати ухвалу в частині вирішення цивільного позову і направити справу в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що вирішуючи цивільний позов потерпілих, суд відмовив в його задоволенні на підставі вимог ч.1 ст.1186 ЦК України, оскільки шкода потерпілим завдана особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом.

Разом з тим, на думку прокурора, суд не врахував вимоги частини другої зазначеного закону, положеннями якого встановлено, що шкода завдана зазначеною особою, при відповідних умовах, може бути відшкодована чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми особи, якою завдано шкоду.

- потерпіли просили скасувати ухвалу та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційний скарг, тотожних за змістом, вони зазначили наступне.

На їх думку, суд неправильно встановив фактичні обставини справи, а досліджені докази не давали підстав вважати, що саме від дій ОСОБА_14 настала смерть ОСОБА_16 .

В обґрунтування цього доводу потерпіли зазначають:

- що показання свідків, допитаних в судовому засіданні, мають розбіжності з їх же показаннями, які вони давали на досудовому слідстві і під час попереднього судового засідання;

- висновки судово-медичного експерта та експерта криміналіста в частині обставин, що стосуються обставин і способу спричинення тілесних ушкоджень, предмету, яким спричинено тілесні ушкодження, не узгоджуються з властивостями речових доказів ножа та футболки потерпілої, а останній речовий доказ судом не досліджувався;

- висновки судово-психіатричних експертиз, якими встановлено неосудний стан ОСОБА_14 , на їх думку, сфальсифіковано;

- судовий розгляд проводився щодо ОСОБА_14 , а не ОСОБА_17 , тобто, на їх думку, стосовно іншої особи;

- було порушено право потерпілої ОСОБА_9 користуватися послугами перекладача, оскільки перекладач, який приймав участь під час досудового слідства, був не компетентний, а під час судового розгляду приймали участь перекладачі, які не мали вищої освіти;

- суд, на думку потерпілих, безпідставно продовжував строк запобіжного заходу щодо ОСОБА_14 , а також обмежив їх право приймати участь у безпосередній перевірці доказів, оскільки не викликав для допиту всіх свідків, які були допитані під час досудового розслідування.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілих, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги з наведених підстав і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, їх представника адвоката ОСОБА_12 , захисника, законного представника і потерпілого ОСОБА_11 , які вважали, що відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК України, участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи психічного захворювання.

З урахуванням положень цього закону, та повідомлення із лікарняного закладу про те, що участь ОСОБА_14 в судовому засіданні може спровокувати погіршення перебігу психічного захворювання, апеляційний розгляд справи проведено за відсутністю ОСОБА_14 .

Апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом правильно застосовані положення ч.1 ст.1186 ЦК України, а доводи апеляційної скарги прокурора безпідставні, оскільки позови потерпілих пред`явлено до ОСОБА_14 , а не інших осіб.

Висновок суду про недоведеність обставин, які б давали підстави застосувати ч.2 ст.1186 ЦК України, також ґрунтується на матеріалах справи, оскільки захворювання ОСОБА_14 встановлено висновком експертів після вчинення суспільно небезпечного діяння.

Доводи апеляційних скарг потерпілих є безпідставними і задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом забезпечено участь перекладачів в судовому засіданні, послугами яких користувалась потерпіла.

Процесуальний закон, ст.68 КПК України, не передбачає вимоги до рівня освіти перекладача.

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні самовідводу перекладача ОСОБА_18 з мотивів не компетентності, оскільки суд не знайшов до цього підстав і переконався в належному знанні перекладачем української та російської мови.

Зміст апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 , детальний перелік доказів, інформація про перебіг судових засідань, свідчать про те, що вона знайома з матеріалами справи в повному обсязі і їй зрозумілий зміст процесуальних документів, а тому слід дійти висновку про те, що перекладачі свої обов`язки виконали належним чином.

Право на отримання копій процесуальних документів мовою, якою особа володіє передбачено для підозрюваного (п.18 ч.3 ст.42 КПК України), положеннями ст.56 КПК України, якою передбачені права потерпілого, таке право отримання копій в перекладі, не передбачено.

Стосовно доводів апеляційної скарги про помилку в написанні по батькові ОСОБА_14 , колегія суддів відмічає, що ця помилка виправлена відповідною ухвалою суду, що відповідає приписам ст.379 КПК України. Прийняте судом рішення з цього питання не оскаржено і набрало законної сили.

Сама по собі процедура ухвалення судового рішення про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_14 , яку оскаржують потерпіли, не впливає на зміст оскарженої ухвали, і не є підставою для її скасування або зміни.

Доводи апеляційних скарг стосовно того, що показання свідків, допитаних в судовому засіданні, мають розбіжності з їх же показаннями, які вони давали на досудовому слідстві і під час попереднього судового засідання, є необґрунтованими, оскільки процесуальний закон, ч.4 ст.95 КПК України, містить імперативний припис про те, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Питання про виклик осіб в судове засідання суд вирішує за клопотанням сторін. Як убачається із звукозапису судового засідання і журналу судового засідання, судом вирішені ці питання у відповідності до положень КПК України. Із цих же документів і носія інформації убачається, що потерпіли і їх представник під час судового розгляду безперешкодно користувалися своїми правами, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами і потерпілими їхніх процесуальних прав, тобто дотримався вимог ст.22 КПК України.

За таких обставин, доводи потерпілих про те, що вони начеб то були обмежені судом в реалізації своїх прав не ґрунтуються на матеріалах справи.

Безпідставними є і доводи потерпілих про те, що начебто висновки експертів психіатрів, криміналіста і судового медика є необґрунтованими та мають ознаки фальсифікації.

Судом встановлено, що один із підписів експерта психіатра пошкоджено внаслідок потрапляння на документ води. Експертним закладом підтверджено, що висновок, який мається в справі, дійсно підписано всією комісією експертів.

Що ж стосується змісту експертних висновків про психічний стан ОСОБА_14 , то судом вони досліджений і їм в ухвалі дана належна оцінка, із якої убачається, що висновки складено компетентними і повноважними спеціалістами в межах спеціальних знань, вони науково обґрунтовані, узгоджуються між собою, а тому суд визнав їх належними доказами.

Відповідно до висновків експертів, ОСОБА_14 страждає на шизофренію параноїдальну. У період часу, до якого відноситься діяння, у скоєнні якого він підозрюється, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, виявляв ознаки хронічного психічного захворювання, за своїм психічним станом потребує госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який визнав, що ОСОБА_14 вчинив суспільне небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України, в стані неосудності і до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру, вид яких визначено висновком комісією експертів - психіатрів.

Правильного висновку дійшов суд і вирішуючи питання про те, чи вчинено суспільне небезпечне діяння саме ОСОБА_14 .

Так, із показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , потерпілого ОСОБА_11 убачається, що в будинку, де знайдено тіло ОСОБА_16 , знаходились лише вона і ОСОБА_14 .

Почувши шум, вони зайшли в дім і побачили на підлозі тіло ОСОБА_16 в крові, а з будинку в цей час вибігав ОСОБА_14 , якого затримав ОСОБА_14 .

На одязі ОСОБА_14 , визнаного речовим доказом, в якому він був одягнутий в період умисного вбивства ОСОБА_16 , виявлені сліди крові, походження якої від ОСОБА_16 не виключається. Враховуючи, що у ОСОБА_14 відсутні тілесні пошкодження, які супроводжувались зовнішню кровотечею, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що на одязі вилученому у ОСОБА_14 кров ОСОБА_16 .

Зазначені докази узгоджуються з протоколами огляду і речовим доказом ножем вилученим з місця події, на якому також виявлені сліди крові, походження якої також не виключається від ОСОБА_16 .

Судово-медичний експерт та експерт криміналіст дійшли висновку, що саме цим ножем могли бути спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_16 від яких настала її смерть.

Судовомедичний експерт роз`яснив свій висновок і пояснив суду, що хоча довжина клинка менше раневого каналу, але з урахуванням того, що удар нанесено в м`які ткані і рухливість тканини людини, тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_16 могли бути спричинені зазначеним ножем.

Наведене свідчить, що доводи апеляційних скарг про те, що висновки експертів є суперечливими не ґрунтуються на матеріалах справи, а сукупність наведених в ухвалі доказів дають підстави дійти висновку, що саме ОСОБА_14 вчинено суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, яке правильно кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України, а тому суд прийняв законне і обґрунтоване рішення про застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2016 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: