АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року в кримінальному провадженні №0011797, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2016 р., відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Києві, має професійно-технічну освіту, неодружений, працює неофіційно, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; судимий: 9.02.2010 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі, звільнений з ВК Вінницької області 19.06.2013 р. умовно-достроково на 8 місяців 20 днів,

якому оголошена підозра у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

До підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 години до 07:00 години наступної доби на строк шістдесят днів, тобто до 20 жовтня 2016 року.

Також на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України слідчим суддею покладено наступні процесуальні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини, завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що під час судового розгляду доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, разом з тим не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливе для запобігання наявним в даному кримінальному провадженні ризикам, а тому відповідно до ст. 194 КПК України відмовив у задоволенні клопотання слідчого.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.08.2016 р. про відмову в обранні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин - скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурор вказує, що судом не в повній мірі враховано особу підозрюваного та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_7 підозрюється, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше судимий 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 19.06.2013 умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 8 місяців та 20 днів, має не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, не працює. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.

Вважає, що ОСОБА_7 з метою уникнення від покарання у вигляді позбавлення волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на заявника, потерпілого та свідків, знищувати або спотворювати документи та речові докази, які на даний час вилучені органами досудового розслідування та повернуті потерпілому та можуть бути використанні при доказуванні вини ОСОБА_7 , вчиняти інші правопорушення, продовжувати вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи захисника та підозрюваного, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судової справи, Дніпровським управлінням поліції ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0011797 від 20.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

20.08.2016 року о 02:00 годині ОСОБА_7 був затриманий.

20.08.2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до сховища, вчиненого повторно, тобто коли особа виконала усі дії, які вважала за необхідні для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, а саме в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

22.08.2016 року слідчий Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

22.08.2016 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання слідчого відмовлено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 години до 07:00 години наступної доби на строк шістдесят днів, тобто до 20 жовтня 2016 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За результатами апеляційного перегляду ухвали місцевого суду зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження за клопотанням слідчого є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики неправомірної поведінки ОСОБА_7 , на які вказує слідчий, існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, встановив, що виключних обставин для тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені у клопотанні слідчого ризики в сукупності з тяжкістю злочину та даними про особу підозрюваного, не можуть слугувати виключною підставою для тримання підозрюваного під вартою.

З урахуванням вказаного, а також даними про особу підозрюваного, в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_7 альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному залишати місце свого проживання в певний період доби, а тому зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 , процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя поклав на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що слідчий не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного ОСОБА_7 на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Даних обставин, також не було доведено прокурором під час апеляційного розгляду.

На думку колегії суддів, слідчий суддя місцевого суду під час розгляду клопотання в повній мірі дотримався підстав застосування запобіжного заходу та визначив цілі, які стоять за ним, а тому вірно застосував саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, яка говорить, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом (рішення «Ходорковський проти Росії» - при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними; рішення «Штегмюллер проти Австрії» - застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними).

Також, згідно рішення «Педвезько проти України», пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, а саме обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, тяжкість злочину та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані судом при прийнятті рішення, в зв`язку з чим до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який на думку колегії суддів співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками, і підстав вважати його занадто м`яким немає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до остаточного висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор в апеляції, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 193, 194, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року в кримінальному провадженні під №0011797, внесеному 20.08.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, заборонивши йому залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 години до 07:00 години наступної доби на строк шістдесят днів, тобто до 20 жовтня 2016 року, а також покладенням на нього зазначених процесуальних обов`язків, залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 и б а к