АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1479/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 619/822/16-к
Категорія: ст.ст.185 ч.ч.1,2; 357 ч.1 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000271 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 23 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який не працює, в силу ст.89 КК України судимостей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та призначено покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Згідно вироку, 15.02.2015 року в денний час доби, точний час в ході слідства не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись в НВК «Перлина», розташованому за адресою: Харківська області Дергачівський район смт. Солоницівка вул. Пушкіна, 17-А, зайшов на другий поверх в приміщення, де навчається 3-А клас, щоб забрати свою доньку ОСОБА_9 , 2006 р.н., яка навчається в цьому класі.
Перебуваючи в вищевказаному кабінеті, ОСОБА_8 , помітив, що на столі лежить сумка, яка не належить ні йому та ні його донці, після чого маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету наживи, впевнившись в тому, що його подальші злочинні дії ніким помічені не будуть, шляхом вільного доступу, взяв вказану вище сумку, що належала ОСОБА_10 , з якої таємно викрав її речі, а саме гаманець, який для ОСОБА_10 не має матеріальної вартості, у якому знаходились 200 гривень, а також паперовий конверт з пін-кодом банківської кредитної картки ПАТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , який теж для ОСОБА_10 не має матеріальної вартості. Після чого зазначені речі він поклав собі до кишені та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 200 грн.
Також, 15.02.2015 року в денний час доби, точний час в ході слідства не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись в НВК «Перлина», розташованому за адресою: Харківська області Дергачівський район смт. Солоницівка вул. Пушкіна, 17-А, зайшов на другий поверх в приміщення, де навчається 3-А клас, щоб забрати свою доньку ОСОБА_9 , 2006 р.н., яка навчається в цьому класі. Перебуваючи в вищевказаному кабінеті, ОСОБА_8 , помітив, що на столі лежить сумка, яка не належить ні йому та ні його донці, після чого, відкривши цю сумку та побачивши в ній пластикову банківську кредитну картку ПАТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення офіційного документа, яким є вказана картка, переслідуючи корисливу мету наживи, впевнившись в тому, що його подальші злочинні дії ніким помічені не будуть, шляхом вільного доступу, взяв цю банківську картку, що належала ОСОБА_10 , та таємно її викрав, отримавши можливість розпоряджатися кредитною карткою на власний розсуд.
Крім того, 15.02.2015 року о 15 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії , прибув до банкомату «ПриватБанку», який розташований за адресою: м. Харків вул. Камська, буд. 6, та маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету наживи, після чого вставив пластикову банківську кредитну картку «ПриватБанку» № НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_10 , у вказаний банкомат, ввів цифровий пін-код до цієї банківської кредитної картки та зняв з її рахунку гроші в сумі 4000 грн., при цьому було знято з цього ж рахунку комісію банком за виконану банківську операцію у розмірі 160 гривень, після чого розпорядився цими грошима на свій власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки, на загальну суму 4160 гривен.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_8 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 роки; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України. В своїх апеляційних доводах прокурор вказує на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів остаточне покарання не може бути меншим за покарання, призначене за окремим злочином, а тому судом необґрунтовано призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також думку обвинуваченого, який залишив вирішення цього питання на розсуд суду, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно роз`яснень, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 .№7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вправі визначити остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.
Зокрема, судом першої інстанції, при сукупності злочинів, ОСОБА_11 за ч.2 ст. 185 КК України призначено найбільш суворе покарання за видом і розміром - у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Отже, за таких обставин, відповідно до вимог норм ч.1 ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання не може бути меншим за покарання, призначене за ч.2 ст. 185 КК України.
Проте, в порушення зазначених вимог закону, судом ОСОБА_11 на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі, що свідчить про неправильне застосовування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст. 70 КК України що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Разом з цим, стаття 420 ч.1 п.2 КПК України передбачає у разі необхідності застосування більш суворого покарання - ухвалення вироку судом апеляційної інстанції. З урахуванням обґрунтованості вищенаведених апеляційних доводів прокурора, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 12 КК України, вчинені ОСОБА_11 злочини за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості, а злочин за ч. 1 ст.357 КК України - невеликої тяжкості.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання, середню освіту, не працює, за місце мешкання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має малолітню дитину (арк. 63-67 кр. пров-ня, арк. 25 суд. пров-ня).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_11 в межах санкцій ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів, керуючись вимогами ст.65 КК України, з урахуванням наведених вище даних, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, позитивні дані щодо особи винного. Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання належить визнати щире каяття, відсутність претензій потерпілих, наявність малолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, колегією суддів не встановлено.
Колегія суддів дійшла висновку, що для забезпечення досягнення мети покарання, ОСОБА_11 належить призначити основне покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі, а за ч.1 ст.357 КК України - у виді обмеження волі.
Разом з цим, колегія суддів вбачає слушними доводи прокурора в частині застосування норм ст. 75 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі, оскільки існують об`єктивні підстави для застосування звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням. Так, ОСОБА_11 щиро розкаявся, має малолітню дитину, в силу ст.89 КК України судимостей не має, позитивно характеризується за місцем мешкання. Все це у своїй сукупності свідчить про можливість виправлення ОСОБА_11 без відбування покарання, а згідно ч.1 ст.76 КК України, для здійснення контролю за поведінкою засудженого, на нього належить покласти такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в цю інспекцію.
Отже, призначене судом апеляційної інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 404, 405, 407 ч.1 п.3, 409 ч.1 п.2 та ч. 2, 414, 420 ч.1 п. 2 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 23 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_8 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, а саме : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в цю інспекцію.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4