Справа № 129/1718/16-к
Провадження по справі № 1-кп/129/213/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" жовтня 2016 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу № 0000132 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, несудимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

Установив:
Солдат ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період залученої до антитерористичної операції військової частини польова пошта НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 призначений на посаду номера обслуги 2 гармати 1 артилерійського взводу 1 артилерійської батареї артилерійського дивізіону, всупереч ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 18.02.2016 р., знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з мотиву забезпечення сім`ї та метою ухилитися від військової служби навмисно незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 18.02.2016 р. самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд в АДРЕСА_1 до 21.02.2016 р. - дня повернення до цієї військової частини.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби в умовах особливого періоду.

24.10.2016 р. між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

За цією угодою сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.407 КК України.

Сторонами визначено узгоджене покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинений злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, враховуючи, що обвинувачений несудимий, повністю і беззаперечно визнає вину та щиро кається, із застосуванням ст.69 КК України, призначити покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснено обвинуваченому.

За змістом ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо тяжких злочинів, унаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що під час укладання даної угоди дотримані вимоги КПК України та КК України, просив її затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили затвердити угоду про визнання винуватості, обвинувачений дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що спроможний реально виконати взяті на себе обов`язки відповідно до угоди.

Згідно зі ст. 12 КК України скоєний ОСОБА_4 злочин є тяжким, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.

Суд переконався, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, що укладена угода про визнання винуватості є добровільною, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Обвинувачений є несудимим, повністю і беззаперечно визнав вину, сприяв встановленню дійсних обставин справи, щиро розкаявся, що є пом`якшуючими обставинами, а обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин не встановлено і конкретно реальної у вартісному вимірі шкоди нікому не завдано.

За таких обставин угода про визнання винуватості має бути затверджена як така, що відповідає вимогам закону, з призначенням ОСОБА_4 визначеного в ній покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд,

присудив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24.10.2016 р. між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за № 0000132.

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого за ч. 4 ст. 407 КК України і з застосуванням ст.69 КК України призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24.10.2016 р., покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (3400,00 грн.).

Роз`яснити, що вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області, - винятково за наявності передбачених ч.3 ст.394 КПК України підстав; клопотання про його скасування місцевим судом може подаватися прокурором у разі невиконання умов угоди про визнання винуватості згідно зі ст. 476 КПК України.

Копію вироку після його проголошення невідкладно вручити учасникам судового провадження.

Суддя :