Справа № 362/2843/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1245/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 01.11.2016

УХВАЛА
іменем України
01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000122 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку два роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 1759,20 грн. витрат на проведення експертиз.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 04 квітня 2016 року близько 18 год. 30 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 33023-415», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом на території, прилеглій до приміщення їдальні військової частини № НОМЕР_2 , яка розташована по АДРЕСА_2 , в порушення вимог пункту 2.3 б), д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну; водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху; - в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; - пункту 10.9 Правил дорожнього руху, згідно з яким «під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, для забезпечень безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», перед початком здійснення руху заднім ходом не виявив особливої обережності, не переконався у відсутності пішоходів біля задньої частин автомобіля та, не скориставшись допомогою інших осіб для забезпечення безпеки руху, розпочав рух заднім ходом, внаслідок чого здійснив наїзд задньою частиною автомобіля «ГАЗ 33023-415», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здавлення до стіни будівлі їдальні тіла пішохода ОСОБА_10 , який, вийшовши з приміщення їдальні, рухався в напрямку задньої частини транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер у Васильківській центральній районній лікарні Київської області.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 096 від 13.05.2016 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено численні переломи ребер справа, крововилив у праву плевральну порожнину, розтрощення правої долі печінки з масивним крововиливом у черевну порожнину, садна на тілі. Смерть ОСОБА_10 настала від вищеописаної закритої тупої травми грудей та живота. Між травмою та смертю прямий причинний зв`язок. Дана сполучна травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Тілесні ушкодження у ОСОБА_10 виникли від дії предметів, можливо в строк та за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи. Судово-токсикологічним дослідженням крові від трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,73 %о, що у живих осіб може відповідати сильному алкогольному сп`янінню.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), д), 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду та не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій, заступник прокурора Київської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України належним чином не враховано суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Також не надано належної оцінки характеру допущених порушень правил безпеки дорожнього руху та тяжкості наслідків, які настали в результаті дій обвинуваченого, а саме те, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом потерпілий ОСОБА_10 загинув. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВС України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до вимог ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному покаранню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку. В порушення вказаних положень, під час застосування ст. 75 КК України суд у резолютивній частині вироку зазначив, що звільняє від призначеного покарання, не вказуючи на необхідність реального виконання додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Таким чином, ОСОБА_7 взагалі не поніс жодного покарання за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки суд фактично звільнив останнього від відбування основного та додаткового покарання. Отже судом неправильно застосовано ст. 75 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважають, що судом було винесене законне рішення з урахуванням всіх обставин справи. Зазначають, що при подачі прокурором скарги не було взято до уваги факт відшкодування обвинуваченим матеріальної та моральної шкоди та думку потерпілої сторони, які просили не позбавляти волі ОСОБА_7 .

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки, на його думку, суд врахував особу обвинуваченого, який раніше є пенсіонером, не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме визнання ним своєї вини, відшкодування шкоди, думку потерпілих, які просили суд не позбавляти ОСОБА_7 волі. Зазначає, що апеляційна скарга є не обґрунтованою, оскільки апелянтом не надано пояснень на якій підставі суд має позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло смерть потерпілого.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, пенсіонер, одружений, обставини, що пом`якшують покарання: відшкодування матеріальної та моральної шкоди, думку потерпілих, які просили не позбавляти волі обвинуваченого. Саме з урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі і дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Тому посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не врахував тяжкість вчиненого злочину та суспільну небезпеку, у зв`язку з чим вважає призначене ним покарання м`яким, є надуманими, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Окрім того, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції під час застосування положень ст. 75 КК України у резолютивній частині вироку не зазначив про необхідність виконання додаткового покарання є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування основного покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.08.2016 року, якою було виправлено описку в абзаці другому резолютивної частини оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Головуючий

Судді: