АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/532/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.186 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0004324 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працює, раніше судимого: 12.03.2007 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.3 ст. 186, ст. 215, ч.1 ст. 309, ст. 198 КК України до 4 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 510,00 грн.; 17.02.2009 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; 02.11.2011 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі, звільненого на підставі постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 18.07.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 3 дні, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 09.09.2015 року, тобто з часу фактичного затримання, та зараховано в строк відбуття покарання час знаходження обвинуваченого під вартою.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання законної сили вироку залишено - тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі.
Згідно вироку, 30 серпня 2015 року, приблизно, о 05-00 годині, ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку № 26 по вул. Блюхера в м. Харкові, діючи умисно, повторно, за раптово виниклим наміром, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_9 . Після чого схопив руками належну їй жіночу сумку, та погрожуючи застосуванням фізичного насилля, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав із сумки два мобільних телефона - телефон Нокіа 3100, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 321 від 08.09.2015 року 174,00 грн., та мобільний телефон Самсунг 1080і, вартістю 79,00 грн., заподіявши тим самим матеріальну шкоду ОСОБА_9 в сумі 253,00 гривні. ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з його суворістю та пом`якшити призначене йому покарання, замінивши позбавлення волі на обмеження волі, або в інший спосіб пом`якшити покарання. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, активно допомагав у розкритті злочину під час досудового розслідування, добровільно відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду, а також має тяжкі захворювання, у зв`язку з чим вважає строк та вид призначеного покарання є занадто суворими та необґрунтованими.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити та зменшити призначене ОСОБА_8 покарання. Обґрунтовуючи апеляційну вимогу адвокат вказує на те, що його підзахисний під час досудового розслідування знаходився на волі, з`являвся в міліцію по першій вимозі, допомагав слідству, не переховувався, надавав правдиві свідчення, повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду, щиро розкаявся, має хронічне захворювання, у зв`язку з чим, на думку захисника, пом`якшивши покарання суд надасть ОСОБА_8 можливість повноцінно лікуватися та швидко адаптуватися до нормального образу життя, працевлаштуватися, завести родину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ст.186 ч. 2 КК України у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), яке поєднане із погрозою насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно, у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, але строком на 4 роки 2 місяці, тобто наближеного мінімальних меж покарання, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував декілька обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання за вчинення тяжкого злочину, а саме щире каяття, пов`язане з визнанням вини, об`єктивним усвідомленням неприпустимості злочинної поведінки в майбутньому, відшкодування збитків, а також рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_8 має непогашені судимості за низку умисних злочинів, в тому числі за вчинення грабежів. Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Апеляційні доводи обвинуваченого, про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, за вчинення умисного корисливого злочину, об`єктами якого є відносини власності та здоров`я особи, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ст. 75 або ч. 1 ст. 69 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, або призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 2 ст. 186 КК України, або можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_8 , щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 50 - 51) .
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого щодо наявності у нього хронічних захворювань (арк.. 35), та відсутність по справі позову потерпілої не можуть вважатися обставинами що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину та належними підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само і сукупність задовільних даних про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, які були досліджені, встановлені та об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Отже, апеляційні вимоги ОСОБА_8 про застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 69, 75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за вчинений ним злочин.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи ОСОБА_8 про щире каяття, пов`язане з визнанням вини, публічним вибаченням за скоєне, поверненням чужого майна, об`єктивним усвідомленням неприпустимості злочинної поведінки в майбутньому, тобто наявності обставин, що пом`якшують покарання, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, тяжкості вчиненого злочину та об`єктивно досліджених даних про його особу, щодо наявності непогашених судимостей, умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком, наявності хронічних захворювань, які суд брав до уваги при призначені покарання у виді позбавлення волі.

Отже, твердження у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника ( арк. 57-59), що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України має непогашені судимості, на будь-яких обліках лікарів не перебуває, має хронічні захворювання (гепатит «С»), не одружений, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують а також обтяжують покарання, тобто рецидив злочинів.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого та його захисника про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах СІЗО з 09 вересня 2015 року до 28 липня 2016 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ст.72 ч.2 КК України, зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 09 вересня 2015 року до 28 липня 2016 року включно із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4