УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора засудженогоОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні 31 березня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2010 року за ч. 1 ст. 125 КК України та на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 1 місяць,

за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 31 липня 2014 року близько 1 години біля будинку № 4 по вулиці Черемшини в м. Києві, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно завдав ОСОБА_7 численні удари руками в голову, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Окрім того, ОСОБА_5 таємно заволодів мобільним телефоном «LG p350» та сім-картою оператора мобільного зв`язку компанії «Лайф», який належав ОСОБА_7 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 520 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року вирок щодо засудженого залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому висновки суду про доведеність його вини не відповідають фактичним обставинам. Окрім того, посилається на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження його винуватості у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , у результаті яких настала смерть останнього.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримання поданої скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Що стосується доводів скарги засудженого про безпідставне його засудження за ч. 2 ст. 121 КК України, то вони не заслуговують на увагу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав, але пояснив, що дійсно в ніч на 31 липня 2014 року між ним та раніше незнайомим ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс у бійку, в ході якої він завдав ОСОБА_7 два удари руками в обличчя, від чого останній упав на землю.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 під час конфлікту із ОСОБА_7 завдав останньому декілька ударів рукою в ділянку голови, від чого останній упав.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи, на який послався суд, причиною смерті ОСОБА_7 став комплекс ушкоджень, виявлений в ділянці голови, що обумовив формування черепно-мозкової травми, у вигляді множинних ушкоджень шкіри та м`яких тканин голови, перелому склепіння та основи черепу, крововиливу під оболонки, у шлуночки та в тканину мозку, що призвело до розвитку набряку головного мозку.

Твердження засудженого про непричетність його до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , що спричинили його смерть, належним чином були перевірені судом першої інстанції та спростовуються зібраними й кримінальному провадженні доказами, зокрема, показаннями свідка-очевидця ОСОБА_8 , протоколом огляду місця поді та фото таблиць до протоколу огляду від 31 липня 2014 року, висновками експертиз та іншими доказами, зазначеними в судових рішеннях.

Ці та інші наведені у вироку суду докази переконливо свідчать про те, що ОСОБА_5 винуватий у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, і цей висновок умотивований. Окрім того, судом не установлено доказів, які б підтверджували отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах.

При перевірці кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини щодо заподіяння ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть та заволодіння мобільним телефоном потерпілого.

Проявів упередженості щодо ОСОБА_5 під час судового розгляду не виявлено.

Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно вимог ст. 65 КК України із урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується, а також обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи, наведенні у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_5 про недоведеність його вини у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 , аналогічні доводам його апеляційної скарги та захисника ОСОБА_9 , були предметом перевірки апеляційного суду та вони обґрунтовано визнанні безпідставними. Суд 2-ї інстанції, умотивувавши своє рішення, дійшов висновку про залишення вироку без зміни.

Із таким висновком погоджується колегія суддів і не знаходить підстав для скасування судових рішень, як про це ставить питання у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року щодо нього - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3