У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора та захисника (в режимі відеоконференції)ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 квітня 2016 року матеріали кримінальної справи за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року щодо нього.
Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 7 червня 2013 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком цього ж суду від 20 лютого 2008 року за ч. 2 ст. 309 КК на 2 роки розбавлення волі, звільненого за відбуттям покарання 19 лютого 2010 року.

визнано винуватим та засуджено: за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 роки позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі;
за п.п. 8, 13 ч. 2 ст. 115 КК У країни на 12 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_6 остаточно призначено 12 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року вирок щодо ОСОБА_6 змінено, виключено посилання на кваліфікуючу ознаку п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України вбивство особи чи її близького родича у зв`язку з виконанням цією особою службового або громадського обов`язку. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів за наступних обставин.
19 лютого 2010 року, приблизно о 22 год., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на запрошення свого знайомого ОСОБА_9 прийшли до кафе «Хортиця» по вул. Північній, 35 в місті Сіверську Донецької області, де із вживанням спиртних напоїв святкував своє звільнення з місць позбавлення волі.
Того ж дня, приблизно о 23 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля цього кафе, зіштовхнувся плечем з незнайомим йому ОСОБА_10 , який виходив на вулицю, внаслідок чого між ними виникли неприязні стосунки, які переросли в конфлікт, під час якого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по черзі двічі вдарили руками ОСОБА_6 в обличчя, що призвело до виникнення на ньому саден.
Пізніше, приблизно о 23 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля входу в кафе «Хортиця», діючи умисно на ґрунті неприязних стосунків з помсти за те, що ОСОБА_10 раніше завдав йому тілесні ушкодження, покликав того до себе і ножем, що мав при собі, наніс йому один удар в шию зліва в область життєво-важливого органу, а коли той почав втікати, ОСОБА_13 з ножем став його переслідувати, маючи на меті довести свій умисел на позбавлення життя потерпілого до кінця.
В цей час рідний брат ОСОБА_10 - ОСОБА_14 , знаходячись неподалік, наздогнав ОСОБА_6 та збив його з ніг і таким чином перешкодив йому довести свій умисел до кінця. Проте ОСОБА_6 не зупинився та три рази вдарив ножем в ліве коліно ОСОБА_14 .
Своїми діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я, а ОСОБА_14 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Того ж дня, приблизно о 23 год. 40 хв., знайомий потерпілого ОСОБА_14 - ОСОБА_15 , почувши крики про допомогу, підбіг та обхопив ОСОБА_6 руками ззаду, але він ривком скинув ОСОБА_15 з себе на землю і чотири рази вдарив його ножем в грудну клітку, заподіявши йому тілесні ушкодження, від яких він помер на місці.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу апеляційного суду щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що цю ухвалу постановлено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. При цьому, за змістом скарги, він вважає неправильною кваліфікацію своїх дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 та п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, посилаючись на порушення досудовим слідством статей 22 і 64 КПК України 1960 року та необгрунтоване визнання судом першої інстанції наявності у нього умислу на вчинення вказаних злочинів щодо потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , посилаючись на те, що першому потерпілому він наніс тілесні ушкодження з метою запобігти свого побиття заточеною монетою, а смерть другого потерпілого настала від дій особи, яку досудовим слідством та судами не встановлено. Засуджений також посилається на те, що доказів вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_15 саме ним у вироку не наведено, а тому вважає, що судами також були порушені вимоги статей 327, 334 КПК України 1960 року.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав касаційну скаргу засудженого, думку прокурора про залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про неповноту досудового та судового слідства не є предметом касаційного розгляду, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року щодо однобічності або неповноти досудового і судового слідства та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, які фактично оскаржуються засудженим у касаційній скарзі.
Разом з тим, перевіркою матеріалів кримінальної справи касаційним судом встановлено, що висновки суду про винність засудженого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів грунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказах, зокрема: показаннях потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_14 ; свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та інших; даних протоколів огляду місця події та додаткового огляду місця події від 20.02.2010 року, а також трупа ОСОБА_15 від 20.02.2010 року з фототаблицею до нього; огляду та вилучення одягу ОСОБА_14 від 20.02.2010 року зі слідами пошкоджень на джинсових штанях; впізнання ОСОБА_6 свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 як особи, яка нанесла тілесні ушкодження братам ОСОБА_22 та ОСОБА_15 ; відтворення обстановки і обставин події від 09.06.2010 року за участю свідка ОСОБА_18 , від 10.06.2010 року за участю ОСОБА_6 , від 28.06.2010 року за участю потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 з поясненнями про обставини події за участю потерпілих та ОСОБА_6 ; впізнання свідком ОСОБА_7 ножа, який він 19.02.2010 року забрав у ОСОБА_6 після нанесення тим тілесних ушкоджень потерпілим; висновках судово-медичних, судово-імунологічної, медико-криміналістичних та молекулярно-генетичної експертиз і поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_23 про характер виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень, їх кількість, тяжкість та можливість заподіяння ножем, наданим органом досудового слідства, а також показаннями самого ОСОБА_24 , який під час судового слідства не заперечував своєї причетності до заподіяння тілесних ушкоджень усім трьом потерпілим, але при цьому по своєму викладав обставини події та свої дії щодо потерпілих.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні з прямим умислом замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 та умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_15 , а також в умисному заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 .

Вказані злочинні дії ОСОБА_6 судом першої інстанції, з урахуванням внесених до вироку змін апеляційним судом, вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 122 КК України.

Що ж стосується доводів засудженого ОСОБА_6 про те, що він не мав умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_15 , а також не мав прямого умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , яке не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та інших, даними протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_6 , під час якого він показував яким чином наносив удари ножем потерпілим - братам ОСОБА_22 та ОСОБА_15 , даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання, під час якого свідок ОСОБА_7 впізнав ніж, який 19.02.2010 року він забрав з рук ОСОБА_6 біля кафе «Хортиця» в м. Сіверську після нанесення тим тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_22 та ОСОБА_25 , а також іншими наведеними у вироку доказами, яким суд у їх сукупності дав всебічну, повну та об`єктивну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року.
При цьому суд навів у вироку переконливі мотиви, з яких не погодився з доводами ОСОБА_6 про відсутність у нього прямого умислу на вчинення замаху на умисне вбивство ОСОБА_10 та умисне вбивство потерпілого ОСОБА_15 , перебування його при цьому у стані необхідної оборони, заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 заточеною монетою, а не ножем, який він мав при собі ще до прибуття в кафе, нанесення смертельних тілесних ушкоджень ОСОБА_15 ножем, підібраним на місці події, а не тим же ножем, яким він завдав тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_22 .
Оскільки вказані доводи ОСОБА_6 спростовуються зібраними у справі та наведеними у вироку доказами, апеляційний суд обґрунтовано визнав висновки суду першої інстанції правильними, тобто такими, що відповідають фактичним обставинам справи.
Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанції касаційний суд вважає правильними, оскільки вони грунтуються на зібраних у справі доказах та їх належній оцінці в судових рішеннях. Крім того доводи засудженого про його непричетність до умисного вбивства потерпілого ОСОБА_15 не лише спростовується зібраними та наведеними у вироку доказами, а також його ж показаннями під час досудового та судового слідства. Тому доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції порушені також вимоги статей 327, 334 КПК України 1960 року, колегія суддів вважає як необґрунтованими, так і взагалі безпідставними.
Не заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_6 про порушення апеляційним судом вимог кримінально-процесуального закону, оскільки ухвала цього суду містить належні обґрунтування щодо спростування доводів апеляцій засудженого та його захисника. Наведені в ухвалі апеляційної інстанції мотиви та висновки на спростування доводів апеляційних скарг засудженого та захисника грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам кримінально-процесуального закону, а сама ухвала - вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону органами досудового слідства, судами першої та апеляційної інстанції, які б тягнули безумовне скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_6 судових рішень відповідно до вимог ст. 398 КПК України 1960 року у справі не допущено, тому касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3