Справа № 439/1855/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/333/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

розглянувши кримінальне провадження № 0000717 від 30 серпня 2014 року про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясенів Бродівського району, українця, громадянина України, із середньою освітою, працюючого водієм у Бродівському ДПЛП ЛГП «Галсільліс» с. Смільне Бродівського району, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_12

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13

за апеляційними скаргами законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року, -
в с т а н о в и л а :
цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину.
Цивільний позов ОСОБА_13 , яка також діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , до ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_13 12 707 гривень 28 коп. - майнової шкоди заподіяної злочином, а також 5 000 гривень - на відшкодування моральної шкоди. Всього стягнуто 17 707 (сімнадцять тисяч сімсот) гривень 28 коп.
Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_11 13 118 грн. 58 коп. - майнової шкоди заподіяної злочином, а також 30 000 гривень - на відшкодування моральної шкоди. Всього стягнути 43 118 (сорок три тисячі сто вісімнадцять) гривень 58 коп.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком суду, 29 серпня 2014 року приблизно о 20.00 год., ОСОБА_8 в порушення вимог п.31.4.7 Правил дорожнього руху, згідно якого забороняється експлуатація транспортних засобів у випадку встановлення на скло додаткових предметів або нанесення покриття, які обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість, керував автомобілем марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на лобове скло якого було прикріплено непрозору стрічку, яка обмежувала оглядовість з місця водія та погіршувала його прозорість, автодорогою сполученням с. Бучино - с. Суховоля Бродівського району у напрямку с. Бучино Бродівського району. На відстані 562 м. від с. Суховоля Бродівського району, порушуючи вимоги п.п. 1.2, 1.3,1.5, 2.3 б,д, 11,3, 12.3, 1.10 «Правил дорожнього руху України», відповідно до яких в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів та які зобов`язують водіїв транспортних засобів знати та неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, своїми діями або бездіяльністю не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, бути уважними, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, виїхав на смугу зустрічну руху і рухався нею не стежачи за дорожньою обстановкою, і проявивши неуважність та відволікшись від керуванням транспортним засобом допустив зіткнення із мотоциклом "VIPER V150J", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався даною смугою рух у напрямку с. Суховоля Бродівського району. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла "VIPER V150J", реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини лівої великогомілкової кістки, вивиху правого плеча, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, а пасажиру даного мотоцикла ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому лонної кістки зліва, які по ознаці тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості та ран ділянки лівого колінного суглобу та садна в ділянці правого променево-зап`ястного суглобу, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Не погоджуючись із зазначеним вироком законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 та представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року скасувати та призначити ОСОБА_8 покарання без застосування ст. 75 КК України. Також просить призначити додаткову міру покарання за залишення місця ДТП у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_13 зазначає, що після скоєння ДТП обвинувачений ОСОБА_8 залишив місце пригоди, не надавши потерпілим першої допомоги.

Крім того, законний представник потерпілого доводить, що обвинувачений на час скоєння ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також, ОСОБА_13 стверджує що зразки крові у ОСОБА_8 для проведення судово-медичної експертизи на наявність спиртів відібрані з порушенням інструкції, що свідчить про можливу фальсифікацію результатів.

Також, ОСОБА_13 звертає увагу, що ОСОБА_8 дотепер не відшкодував повністю завданої шкоди.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат зазначає, що на його думку, вирок винесено без урахування дійсних обставин справи, а тому він підлягає скасування з обставин неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону, який визначає міру покарання за це кримінальне правопорушення.

Адвокат вважає покарання, призначене судом ОСОБА_15 , невиправдано м`яким, враховуючи те, що обвинувачений після вчинення ДТП першої допомоги потерпілим не надавав, не викликав швидкої, а також представників державної автоінспекції, а сам утік та переховувався у невідомому місці, вживаючи спиртні напої, що підтверджується показаннями його самого, а також свідків.

Крім того, на думку адвоката, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання потерпілої сторони про виклик експерта-токсиколога ОСОБА_16 з метою з`ясувати розбіжності між висновком експерта №2860/2014-т від 04.09.2014 р. та актом медичного огляду №186 від 30.08.2014 р.

Також, на думку ОСОБА_17 висновок експерта №2860/2014-т від 04.09.2014 р. слід вважати неналежним доказом, оскільки такий отримано з порушенням вимог Постанови КМУ від 17 грудня 2008 р. №1103 "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду." Зокрема, відсутній інший взірець крові, який мав зберігатися 90 днів, а контрольний забір крові не проводився. Таким чином, по отриманим в судовому засіданні та дослідженим доказам, навіть з врахуванням допустимих сумнівів можна дійти беззаперечного висновку того, що обвинувачений ОСОБА_8 в момент зіткнення перебував в стані алкогольного сп`яніння. Це стверджує і потерпіла ОСОБА_14 , однак суд ці показання до уваги не взяв.
У суді апеляційної інстанції представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 змінив свої апеляційні вимоги, просить вирок Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року скасувати та призначити ОСОБА_8 покарання без застосування ст. 75 КК України, а також просить призначити обвинуваченому додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені доводи апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 та апеляційні вимоги представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням свого вироку, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині фактичних обставин справи, кваліфікації злочину та доведеності вини ОСОБА_8 , учасниками судового розгляду не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляції не заперечуються та не оскаржуються.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, приймаючи рішення, у мотивувальній частині вироку зобов`язаний навести обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, належним чином мотивувати своє рішення у разі звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи суворість.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнення особи від відбування покарання з випробовуванням можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання. Суд у вироку обмежився лише формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують відповідно до статті 66 КК України покарання та врахувавши відсутність обставин, які згідно із статтею 67 КК України обтяжують покарання, прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на три без позбавлення права керування транспортними засобамиз застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, щиро розкаявся в скоєному, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Разом з тим, на думку колегії суддів, неправомірним є рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від відбуття покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Так, звільняючи ОСОБА_8 від його відбування з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував те, що обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілий зазнав тяжких тілесних ушкоджень.

Зазначивши у вироку, як обставину, що пом`якшує покарання, те, що обвинувачений у вчиненому розкаявся та готовий понести покарання, суд першої інстанції належним чином не мотивував, в чому саме полягає це розкаяння, чи дійсно має місце критична оцінка обвинуваченим своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин. Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання не врахована думку потерпілого та його представників, які заперечували застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України та просили суд призначити йому покарання у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

За даних обставин, доводи апеляційних скарг про те, що покарання призначено судом першої інстанції обвинуваченому за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Крім того, санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Колегія суддів вважає, що слід погодитися із доводами скаржників про те, що місцевий суд, призначаючи покарання обвинуваченому, не дотримався вимог ст. 65 КК України та при призначенні покарання безпідставно не застосував до ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 також додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому вирок суду в частині застосування ст. 75 КК України підлягає скасуванню з постановлення апеляційним судом нового вироку, за яким обвинувачений має відбувати реально призначене йому за вироком суду першої інстанції покарання.
А також з врахуванням наведеного, підлягає застосуванню до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 задовольнити.
Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.
У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з часу приведення вироку до виконання.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4