Справа № 308/4179/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.04.2015 року.

Даною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області та накладено арешт на речовий доказ автомобіль марки Ауді, державний номер НОМЕР_1 , який знаходився в користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , залишено на зберіганні на штраф майданчику Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області до прийняття кінцевого рішення в даному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що автомобіль марки Ауді, державний номер НОМЕР_1 визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні і має важливе значення для прийняття повного і об`єктивного рішення в даному кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення збереженості даного речового доказу, наклав арешт на даний автомобіль. При прийнятті рішення слідчий суддя взяв до уваги ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду від 08.04.2015 року, постанову про визнання речовим доказом від 10.04.2015 року, протокол обшуку від 09.04.2015 року та висновок експерта № 16/334 від 10.04.2015 року.

З клопотання слідчого вбачається, що на автомобілі марки Ауді державний номер НОМЕР_1 з невстановленою на даний час слідством особою в м. Ужгород приїхав гр. ОСОБА_8 , який підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, який скоїв у Рахівському районі Закарпатської області.

Так, 09.04.2015 року в ході виконання постанови про проведення процесуальних дій на іншій території, відповідно до ч.6 ст. 218 КПК України було виконано ухвалу суду від 08.04.2015 року про проведення обшуку автомобіля марки Ауді державний номер НОМЕР_1 , а саме 09.04.2015 року в період з 12:40 години по 14:30 годину в м. Ужгород на вул. Легоцького біля ТЦ Токіо на автопарковці в присутності 2 понятих було здійснено обшук автомобіля марки Ауді державний номер НОМЕР_1 . В ході обшуку автомобіля всередині виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет з надписом Kevin НОМЕР_2 та 7 патронів які знаходились в ньому. В ході обшуку також було вилучено дерев`яний предмет схожий на біту, яку вилучено. Після проведення обшуку автомобіль опечатано та за допомогою евакуатора поміщено на штраф майданчик Ужгородського МВ.

10.04.2015 року старшим слідчим в кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовим доказом автомобіля марки Ауді державний номер НОМЕР_1 так як за допомогою даного автомобіля невстановлена на даний час слідством особа незаконно зберігала, перевозила предмет схожий на пістолет з надписом Kevin НОМЕР_2 та 7 патронів, які знаходились в пістолеті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить визнати поважними причини пропущення строку для оскарження ухвали слідчого судді від 14.04.2015 року та поновити цей строк, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 04.04.2015 року про накладення арешту на автомобіль скасувати. Зазначає, що він є власником транспортного засобу марки Ауді державний номер НОМЕР_1 , про призначене судове засідання повідомлений не був, під час розгляду клопотання присутній не був, про накладення арешту дізнався від працівників поліції. Звертає увагу суду на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року, п. 11 абзацу 2 в якій вказано, що ухвала про застосування заходу забезпечення кримінального провадження повинна містити строк її дії. Зазначає, що слідчим суддею проігноровано той факти, що у кримінальному провадженні № 0001180 жодній особі не було повідомлено про підозру, як цього вимагає ч.1 ст. 170 КПК України. Протягом року органом досудового розслідування не здобуто доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_8 до вчинення даного злочину. В матеріалах провадження відсутні докази про притягнення ОСОБА_8 або інших осіб за використання автомобіля марки Ауді державний номер НОМЕР_1 , як засобу вчинення злочину. Слідчий суддя не обґрунтував, які саме потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_7 , як власника вказаного автомобіля, враховуючи що не має жодного відношення до вказаної справи.

Заслухавши доповідача, доводи захисника на обґрунтування апеляційної скарги, прокурора, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги , перевіривши матеріали клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, з матеріалів провадження, зокрема: клопотання , витягу з ЄРДР , протоколу обшуку, вбачається, що під час огляду місця події було обшукано та тимчасово вилучено автомобіль марки Ауді номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію .

Всупереч вимог ст.ст.170, 171 КПК України в клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування необхідності арешту даного конкретного майна, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту на вказаний транспортний засіб.
Наявна у матеріалах постанова про визнання автомобіля речовим доказом не містить об`єктивні дані , які вказували б на відповідність даного автомобіля критеріям, визначеним у ст.98 КПК України .
Одночасно, згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При постановленні ухвали слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону в повній мірі не дотримано.

Із змісту клопотання, матеріалів провадження, як і доводів, висловлених слідчим у суді першої інстанції, вбачається, що органом досудового слідства ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не доведено, що автомобіль, належний ОСОБА_7 про арешт якого ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені у ст.98 КПК України, зокрема: не обґрунтовано в достатній мірі, що він є знаряддям/засобом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення він на собі зберіг, і які інші відомості можна отримати за його допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім тих, що вже були отримані під час проведення у ньому обшуку.

На думку судової колегії, не доведено органом досудового слідства і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, не містять матеріали провадження і будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Слідчим суддею, всупереч вимог ст.ст.132, 173 КПК України вказаних обставин в їх сукупності не враховано і належної правової оцінки їм не надано, не розглянуто можливості без накладення арешту на вище вказаний транспортний засіб отримати речі, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а висновок про підставність клопотання слідчого, обґрунтовано лише загальними судженнями про наявність постанови слідчого при визнання автомобіля речовим доказом без ретельної перевірки на відповідність даного майна критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Крім того , апеляційним судом при прийнятті рішення враховується , що з моменту накладення арешту на автомобіль пройшло більше ніж 15 місяців , а кримінальне провадження не знайшло свого вирішення.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Разом з цим, згідно вимог ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відтак, переглядаючи оскаржене судове рішення в межах апеляційної скарги , апеляційний суд прийшов до висновку , що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.2015 року - скасувати.

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: