Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 жовтня 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001180.

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Балківці, Новоселицького району, Чернівецької області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , громадянина України, в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі, судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 заперечує свою вину в інкримінованому йому злочині, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю його винуватості. При цьому посилається на те, що допущені судом першої інстанції, а в подальшому й апеляційним судом, однобічність та неповнота судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону призвели до невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неправильного застосування судом кримінального закону. Крім того, зазначає, що докази, якими обґрунтовується його винність, отримані із порушеннями норм КПК України. При цьому вказує, що апеляційний суд не перевірив та не дав належної оцінки доказам, що безпосередньо свідчать про відсутність у нього попередньої змови із ОСОБА_6 на вчинення злочину. Одночасно зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які показали, що не пам`ятають у кого саме був вилучений телефон потерпілої.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 7 серпня 2015 року близько 11 год. за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на міському пляжі по вул. Донбасівській у м. Чернівці, таємно викрали сумку, яка належала ОСОБА_10 , в якій знаходилися речі потерпілої: косинка вартістю 30 грн., плаття вартістю 100 грнЮ майка вартістю 50 грн, штани вартістю 100 грн, мобільний телефон «Нокіа 7500» вартістю 800 грн. із сім-картою вартістю 10 грн. та зв`язка ключів, всього майна на суму 1290 грн. В момент викрадення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 побачила потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усвідомлюючи, що їх викрито, незважаючи на вимогу потерпілої залишити її речі, діючи умисно, відкрито, з метою утримання викраденого майна, втекли з місця події, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій судами зроблено на підставі доказів, досліджених і оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.

Зокрема, суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку сукупність таких доказів, як: показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , про обставини вчинення злочину, які узгоджуються з даними, що містяться у протоколах слідчих дій та іншими матеріалами у кримінальному провадженні.
На думку колегії суддів, висновки суду першої і апеляційної інстанцій щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином обґрунтовано та вмотивовано.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено і судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
Щодо тверджень засудженого ОСОБА_5 про те, що мобільний телефон було вилучено не у нього, а у іншої особи, спростовуються наявним у матеріалах провадження протоколом огляду місця події, за яким саме у ОСОБА_5 було вилучено телефон потерпілої. Вказаний протокол було підписано засудженим ОСОБА_5 і він будь яких зауважень при цьому не виказував. Предметом перевірки судами були також посилання засудженого на те, що при складані протоколу огляду місця події всі учасники цієї слідчої дії умисно внесли в документ та скріпили своїми підписами неправдиві дані. Вказані обставини не найшли свого підтвердження, про що обґрунтовано та вичерпно було зазначено у судових рішеннях.
У вироку суду показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_12 про те, що мобільний телефон було вилучено саме у ОСОБА_5 , викладені стисло, вони відповідають дійсності, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, тому посилання засудженого ОСОБА_5 у касаційній скарзі на неправильне викладення у судових рішеннях показань цих свідків спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Окрім того, як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 скористався своїм правом, передбаченим ч. 4 п. 5 ст. 42 КПК України та отримав копію технічного запису судового процесу ( т 2, а.с. 127-128). Крім того, його захисником ОСОБА_13 було подано аналогічне клопотання про надання копії технічного запису судового процесу, а також задоволено його клопотанням та ознайомлено з матеріалами кримінального провадження (т. 2, а.с. 130-132). Проте, згідно з матеріалами кримінального провадження, а ні обвинуваченим, а ні його захисником зауваження на журнал судового засідання та технічний запис судового засідання не подавалися.
Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , належним чином проаналізував усі доводи поданих на вирок місцевого суду апеляцій засудженого та його захисника, на кожний з доводів, що в ній містяться, дав повну та вичерпну відповідь та обґрунтовано залишив подані апеляції без задоволення.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

На думку колегії суддів, в процесі судового розгляду по кримінальному провадженню істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого ОСОБА_5 або правильність застосування кримінального закону не допущено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3