Справа № 299/1930/14
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.09.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої )
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11 кп/777/309/16 за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Іршавського району ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2015 щодо ОСОБА_7 .
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з освітою середньою, неодружений, неодноразово судимого, останній раз 19.12.2012 Іршавським районним судом Закарпатської області за ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 162 КК України на 1 рік 1 місяць 12 днів,
визнаний винним за ч.2 ст.121 КК України з призначенням покарання 9 ( дев`ять) років позбавлення волі .
Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з 15.08.2013.
Зараховано у строк відбуття покарання перебування під вартою з 10.08.2013 по 12.08.2013.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою .
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 305 грн. 90 коп.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 08.08.2013 знаходячись у будинку АДРЕСА_1 за місцем свого проживання у с. Мідяниця Іршавського району, під час розпиття спиртних напитків з потерпілим ОСОБА_9 , з яким виникла сварка на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс умисно один удар лівою рукою у шию зліва потерпілому, від чого той впав на підлогу, після чого ОСОБА_10 взяв мотузку, зв`язав йому руки ззаді тулуба та продовжив наносити потерпілому не менше 20-ти ударів ногами по тілу , в тому числі у життєво важливі органи у ділянку спини, грудної клітки, черевної порожнини, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження різної тяжкості, від тілесних ушкоджень у виді розриву брижі, кровоносних судин нирок і брижі , розриву верхнього полюса правої нирки з крововиливами у жирову та фіброзну капсули, крововиливів у порожню та здухвинну кишок,що супроводи лось масивною внутрішньочеревною кровотечею з розвитком гострого недокрів`я внутрішніх органів - призвели до смерті останнього. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор, вважає необгрунтованою перекваліфікацію судом дій ОСОБА_7 з п.13 ч.2 ст. 115 на ч.2 ст. 121 КК України, тому вважає вирок незаконним та просить його скасувати. Зазначає, що стороною обвинувачення вказувалось на спосіб, кількість, характер і локалізацію спричинених обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, що свідчть про те, що ОСОБА_10 діяв з прямим умислом на позбавлення життя людини і виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Показання, які давав ОСОБА_11 про те, що не мав наміру вбивати, апелянт розцінює наміром уникнути відповідальності за висунутим обвинуваченням. Крім того, вказує, що суд не взяв до уваги мотиви скасування попереднього рішення щодо ОСОБА_7 , викладені в ухвалі апеляційного суду від 18.02.2014. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за п.13 ч.2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 15 -ти років позбавлення волі.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_6 просить її відхилити, обґрунтовуючи тим, що твердження апелянта про кількість і локалізацію тілесних ушкоджень, які на його думку вказують на умисел про вбивство, не заслуговують на увагу. Під час розгляду встановлено, що потерпілий та обвинувачений товаришували, їдзили разом на заробітки, спілкувалися між собою, ходили один до одного у гості. Жодних відомостей про те, що ОСОБА_7 мав намір позбавити життя потерпілого не здобуто. Більш того , обвинувачений сам повідомив правоохоронні органи про подію. Здобуті докази свідчать про те, що ОСОБА_10 наносив потерпілому тілесні ушкодження, проте наміру вбивати не мав, також останній і не передбачав наслідків у виді настання смерті потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_7 в запереченні на апеляційну скаргу прокурора, вважає подану ним апеляційну скаргу як помсту прокурора через написання ним скарг до Генеральної прокуратури. Просить її відхилити в у цілому як необґрунтовану.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора в підтримання доводів апеляційної скарги, прохання про скасування вироку з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд з підстав істотного порушення вимог КПК України, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в заперечення на апеляційну скаргу прокурора, прохання про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Убачається, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, як подані стороною обвинувачення, так і стороною захисту. Оцінюючи докази, у відповідності до ст. 368 КПК України , суд у вироку навів мотиви прийнятого рішення та обґрунтував свої висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, тобто у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, що потягнуло його смерть.
Разом з тим, апеляційний суд , перевіряючи вирок на предмет його відповідності вимогам ст. 370 КПК України та з урахуванням вказівок вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 29 березня 2016 року ( т. 4 а.с. 98-99), приходить до висновку, що вирок постановлений незаконним складом суду.
Встановлено, що суд першої інстанції прийняв до розгляду обвинувальний акт без дотримання вимог ст. 384 КПК України. ОСОБА_7 було висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі. Прокурор, передаючи обвинувальний акт до суду, повинен був роз`яснити ОСОБА_7 право на розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних, та додти до обвинувального акту розписку про роз`яснення такого права, а суд першої інстанції - на підготовчому судовому засіданні повинен був роз`яснити таке право.
Ні прокурором, ні судом першої інстанції вказана норма закону не була дотримана, що вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону, які ставлять під сумнів законність винесеного рішення компетентним судом.
З наведених підстав апеляційні доводи прокурора про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого не можуть піддаватись оцінці апеляційним судом, тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок як постановлений незаконним складом суду, що є безумовною підставою для його скасування у відповідності до п. 2 ч.2 ст. 412 та п.1 ч. 1 ст. 415 КПК України підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження суду першої інстанції на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого провадження.
При новому розгляді слід дотриматись вимог КПК України, що регламентують розгляд кримінальних проваджень судом присяжних ( ст.ст. 383, 384 КПК України), перевірити доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про доведеність вини ОСОБА_7 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України та доводи сторони захисту, викладені у касаційній скарзі про наявність складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, оцінити докази в сукупності з урахуванням ст. ст. 84-91 КПК України та винести законне рішення.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 419 КПК України, апеляційний суд в ухвалі зазначає рішення про запобіжний захід обвинуваченому. Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливого тяжкого злочину, клопотань про зміну чи скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від учасників кримінального провадження не надходили, з урахуванням особи обвинуваченого , який неодноразово судимий за насильницькі злочини, є схильним до вчинення протиправних дій, апеляційний суд вважає, що з метою забезпечення процесуальної поведінки останнього, запобіжний захід у виді тримання під вартою слід зберігти на період з урахуванням часу направлення кримінального провадження до суду першої інстанції та його розгляду у підготовчому судовому засіданні в межах строку, визначеного законом - до 2-х місяців.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2015 щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст. 121КК України - скасувати , призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишити тримання під вартою до 3( третього ) листопада 2016 року.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :