Тальнівський районний суд Черкаської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер: 704/330/16-к

20.05.2016Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
1) 22.06.2010 Тальнівським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 307, КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
2) 31.03.2011 Соснівським районним судом м.Черкаси за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 01.10.2013 року за ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23.09.2013 на підставі ст. 84 КК України за хворобою;
3) 05.02.2015 Тальнівським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,
В С ТА Н О В И В :
ОСОБА_4 , 16.12.2015 близько 18 год. 00 хв., маючи мету на таємне викрадення чужого майна, прийшов до помешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу незаконно, умисно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів із подвір`я скоїв крадіжку чотирьох автомобільних покришок марки «Hankook OPTIMO» 175 х 70 R 13 вартістю 50 грн. за одну покришку на суму 200 грн., в зборі із автомобільними дисками R 13 в кількості чотири диски вартістю 150 грн. за один диск на суму 600 грн., металевого кутника вагою 7 кг. вартістю 2,50 грн. за 1 кг. на суму 17,5 грн., металевого кутника вагою 7 кг. вартістю 2,50 грн. за 1 кг. на суму 17,5 грн., однієї чавунної секції батареї вагою 8,5 кг., вартістю 2,50 грн., за 1 кг., на суму 21,25 грн., чавунні кільця від пічної плити загальною вагою 5 кг. вартістю 2,50 грн. за 1 кг. на суму 12,5 грн., після чого за допомогою підручного предмета зірвав навісний замок з вхідної брами приміщення гаража ОСОБА_6 , проник у середину приміщення, звідки здійснив крадіжку електричної дрилі «Ростов» вартістю 100 грн., електропаяльника «ЄМП-200» вартістю 40 грн., мотокоси VIPER CG 430B вартістю 1102 грн.,телевізійного кабелю загальною довжиною 14 м., вартістю 3 грн., за 1 метр на суму 42 грн., трьохфазного електричного дроту загальною довжиною 4,5 м., вартістю 3 грн. за 1 м., на суму 13,5 грн., електричного подовжувача загальною довжиною 8 м. вартістю 3 грн. за 1 м. на суму 24 грн., двох чавунних баняків ємкістю кожен по 8 л. вартістю 60 грн. за один на суму 120 грн., квасолі вагою 9 кг. вартістю 12 грн. за 1 кг. на суму 108 грн., які на праві приватної власності належать потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та які ОСОБА_4 поскладав у подвір`ї з метою подальшого викрадення, але ОСОБА_4 свій злочинний умисел щодо викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 2418,25 грн., не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки останній був виявлений на подвір`ї вищевказаного домоволодіння потерпілим ОСОБА_6 , а в подальшому потерпілим ОСОБА_6 . ОСОБА_4 був затриманий при втечі з місця події злочину.
Умисні дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковані за ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у приміщення.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердивши, що він дійсно, вчинив вищеназваний злочин при вищевикладених обставинах, як це зазначено у обвинувальному акті.
Суд, вислухавши обвинуваченого, вважає, що вина ОСОБА_4 в скоєному кримінальному правопорушенні підтверджена в судовому засіданні та підтверджується доказами, дослідженими відповідно до вимог ст. 349 КПК України.
За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України доведена.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, внаслідок повного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і тому суд кваліфікує дії підсудного за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у приміщення.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та тяжкість вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини по справі.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 має розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів та перебуває на обліку у лікаря - нарколога з 10.08.2002 по даний час (згідно з довідкою Тальнівської ЦРЛ № 1860-с від 22.12.2015), вчинив кримінальне правопорушення, хворіючи тяжкими хворобами, а саме ВІЛ-інфекція: клін. ст. IV СНІД, хронічний гепатит - С, виражений цитолітичний сіндром, астено-невротичний синдром і, згідно з висновком Тальнівської ЦРЛ від 16.05.2016 № 600-с, за станом здоровя може бути звільненим від відбуття покарання згідно наказу МОЗ і Міністерства Юстиції № 1348/5/572 від 15.08.2014, наявність матері похилого віку- ОСОБА_7 1950 р.н.
Обставинами, що обтяжують відповідальність обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочину.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Нормою статті 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно з нормою статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.
Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 встановлено заборону катування. Зокрема, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Оцінюючи всі обставини у справі в їх сукупності, на виконання приписів ст.ст. 8, 9 КПК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини у сфері захисту прав ВІЛ- інфікованих осіб.
Так, згідно з рішенням від 02.05.1997 у справі D проти Великобританії, справа №146/1996/767/964 (1997) (ідентифікаційний номер ECH-1997-2-011), Європейський суд з прав людини, приймаючи рішення у справі, ухвалив постанову на користь заявника D, встановивши, що його депортація буде дорівнювати негуманному або такому, що принижує гідність, поводженню, що суперечить ст. 3 зазначеної Конвенції.
Згідно з текстом рішення, заявник перебував на розвинутій стадії невиліковного і термінального захворювання; різке виключення можливості одержання таких послуг (до яких на цей час він має доступ у Великобританії) буде мати найбільш важкі наслідки для нього; не оспорюється той факт, що його депортація прискорить його смерть; D залежить від медичного і паліативного догляду, який він наразі отримує, і, поза всяким сумнівом, психологічно готовий до смерті у звичному середовищі; хоча не можна сказати, що умови, з якими він буде стикатися у країні що приймає, самі по собі є порушенням стандартів ст. 3, виселення поставить його в положення ризику смерті в дуже важких обставинах і буде тим самим рівноцінне негуманному поводженню; у найбільш виняткових обставинах такої справи і з огляду на спонукальні гуманітарні міркування, що мають місце, необхідно дійти висновку про те, що виконання рішення про виселення заявника буде порушенням статті 3.
Таким чином, згідно з положеннями наведеного рішення, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що відмова в доступі до адекватного медичного догляду, принаймні на завершальних стадіях розвитку захворювання, яким, з урахуванням обставин даної справи, може вважатися поміщення обвинуваченого до місць позбавлення волі в існуючих умовах, може бути рівнозначною негуманному і такому, що принижує гідність, поводженню.
Враховуючи ту обставину, що фактичний тяжкий стан здоровя обвинуваченого згідно з висновком Тальнівської ЦРЛ №60-с від 16.05.2016 є таким, що ОСОБА_4 може бути звільненим від відбування покарання згідно Наказу МОЗ і Міністерства Юстиції №1348/5/572 від 15.08.2014, тобто, об"єктивно вимагає спеціалізованої кваліфікованої медичної допомоги; наданням медичної допомоги лікарями МСЧ закладу місця позбавлення волі, в якому обвинувачений перебував під час відбуття вироку від 31.03.2011 Сосновського райсуду м.Черкаси, позитивного терапевтичного ефекту не було досягнуто, в звязку з чим ухвалою від 23.09.2013 у справі № 711/8145/13-к ОСОБА_8 було звільнено від покарання за хворобою, суд позбавлений можливості дійти висновку про те, що в умовах перебування в місцях позбавлення волі, наявними потужностями обвинуваченому беззаперечно буде надана необхідна для збереження та продовження його життя медична допомога, і покарання у вигляді позбавлення волі, враховуючи стан здоров"я обвинуваченого, буде відповідати цілям покарання та поставить його в положення ризику смерті в дуже важких обставинах і буде тим самим рівноцінне негуманному поводженню
Разом з тим, суд вважає за доцільне виходити, також, з принципу невідворотності кримінальної відповідальності при призначенні покарання обвинуваченому.
Враховуючи наведене та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, тяжкий стан здоров`я, наявність матері похилого віку- ОСОБА_7 1950 р.н., відношення до вчиненого, відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого з боку потерпілої сторони, у зв`язку з тим, що фактично шкода потерпілому не заподіяна, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, наявність у обвинуваченого тяжких хвороб, враховуючи його потребу в лікуванні, сімейний стан, постійне місце проживання за реєстрацією, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема розкаяння, визнання вини, стан здоров"я, запевнення обвинуваченого стати на шлях виправлення, суд вважає за можливе, застосувавши положення ст. 69 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`яке покарання, не зазначене в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у виді штрафу. Таке покарання, за переконанням суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам провадження, але і особі обвинуваченого, є обґрунтованим, буде необхідним й достатнім для його можливого виправлення, яке можливе без ізоляції від суспільства, перевиховання та попередження нових злочинів, збереження його життя.
Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.
З врахуванням попереднього вироку покарання ОСОБА_4 за новим вироком може бути призначено згідно з ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків тільки шляхом повного або часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, але згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
За викладених обставин суд не призначає ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом повного або часткового складання покарань, а тому останній і попередній вироки мають виконуватись самостійно.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 в прибуток держави витрати за виконання судово-товарознавчої в сумі 245, 52 грн.
Керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 376 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн.
Вирок від 05.02.2015 Тальнівського районного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 309 КК України виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 в прибуток держави витрати за виконання судово-товарознавчої експертизи в сумі 245 грн 52 коп.

Цивільний позов по справі заявлено не було.

Речові докази: 1) чотири автомобільних покришки марки марки «Hankook OPTIMO» 17 х 70 R 13 в зборі із автомобільними дисками R 13 в кількості чотири диски; 2) 2-ва металеві кутники вагою 7 кг; 3) чавунна секція батареї вагою 8,5кг; 4) чавунні кільця від пічної плити загальною вагою 5 кг; 5) дриль електрична; 6) електропаяльник «ЭМП-200»; 7) мотокоса VIPER CG 430B; 8) телевізійний кабель загальною довжиною 14 м; 9) трьохфазний електричний дріт загальною довжиною 4,5м; 10) електричний подовжувач загальною довжиною 8м; 11) два чавунні баняки ємкістю кожен по 8 л; 12) мішок квасолі вагою 9 кг., що знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 залишити за належністю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Тальнівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Головуючий ОСОБА_1