Справа № 755/7641/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002117 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білозір`я Черкаського району Черкаської обл., українця, громадянина України, з середньою спеціально освітою, офіційно не працюючого, одруженого, який має доньку, 2011 року народження, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 04.04.2013 року вироком Смілянського районного суду Черкаської області за ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:
13.02.2016 року близько 5 години, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 24 по вул. Березняківська в м. Києві разом із ОСОБА_5 , вживали алкогольні напої в автомобілі марки Volkswagen Passat B5 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить останній, де у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки Volkswagen Passat B5, д.н.з. НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня ОСОБА_4 з метою повторного незаконного заволодіння транспортним засобом, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що ОСОБА_5 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, провів її до будинку, де вона проживає, та в цей час непомітно для останньої викрав з її сумки ключі та документи до автомобіля марки Volkswagen Passat B5, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, повернувся до автомобіля марки Volkswagen Passat B5, д.н.з. НОМЕР_1 , де переконався, що за його діями ніхто із сторонніх не спостерігає, за допомогою викрадених ключів відчинив вищевказаний автомобіль та на ньому з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим автомобілем на власний розсуд. В результаті своїх злочинних дій, що виразилися у повторному незаконному заволодінні транспортним засобом автомобілем марки Volkswagen Passat B5, д.н.з. НОМЕР_1 , ринкова вартість якого згідно висновку експерта №19/111/12-5-141 від 26.03.2016 складає 146689 гривень 33 коп., ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 значної матеріальної шкоди.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 13.02.2016 року приблизно о 5 годині він був разом з потерпілою ОСОБА_5 біля будинку № 24 по вул. Березняківській в м. Києві, де вони вживали алкогольні напої в автомобілі марки Volkswagen Passat B5, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить потерпілій. Після того він провів потерпілу додому та скориставшись тим, що вона перебувала в алкогольному сп`янінні, викрав із її сумки ключі та документи до автомобіля марки Volkswagen Passat B5, д.н.з. НОМЕР_1 . Потім він повернувся до автомобіля, відкрив його за допомогою викрадених ключів та на ньому з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілій, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який одружений, має малолітню дитину, 2011 року народження, офіційно не працює, раніше неодноразово, судимий за аналогічний злочин, хворіє на туберкульоз, характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_4 положень ст.ст. 69, 75 КК України, а тому вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, на думку суду це покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Частина 2 ст. 59 КК України передбачає, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, прямо передбачених в Особливій частині КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке с власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 покарання у виді конфіскації всього майна, яке йому належить на праві власності.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 4 квітня 2013 року ОСОБА_4 засуджений на 5 років 1 місяць позбавлення волі, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 6 травня 2015 року ОСОБА_4 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на 2 роки 4 місяці 16 днів обмеження волі, початок строку покарання 1 липня 2015 року, кінець 27.07.2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, суд вважає необхідним призначити покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуте покарання за попереднім вироком.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувавши ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Також підлягає вирішенню цивільний позов.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України та ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частина 1 ст. 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законним підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

При вирішенні питання про цивільний позов, суд враховує висновок експерта № 19/111/12-5-141 від 26.03.2016 року, а тому вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскаціє всього майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_4 за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Смілянського районного суду в Черкаській області від 4 квітня 2013 року, остаточно визначивши йому для відбування покарання 5 років 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 31 березня 2016 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази у справі, а саме: технічний паспорт, ключ, номерний знак НОМЕР_1 , що переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 повернути потерпілій.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 146 689 гривень 33 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати в розмірі 1 100 гривень 50 копійок за проведення авто товарознавчої експертизи № 19/111/12-5-141 від 26.06.2016 року на користь держави.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: