Справа № 462/222/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/446/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 462/222/16-к про обвинувачення, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного ) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного вироком ОСОБА_6 покарання приєднано не відбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015 року з урахуванням ст.72 КК України, за якою передбачено, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт і остаточно призначено покарання у вигляді 1 (одного) року 25 (двадцять п`ять) днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування покарання ОСОБА_6 звільнено з випробовуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням на ОСОБА_6 відповідно до ст.76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 , вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та обрано йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. 02.11.2015 року ОСОБА_6 поставлено на облік Залізничного районного відділу м. Львова кримінально-виконавчої інспекції. 17.11.2015 року його ознайомлено із порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України у разі ухилення від відбуття покарання у вигляді громадських робіт. Крім цього, 17.11.2015 року Шевчиком отримано направлення для відбування покарання у вигляді 200 годин громадських робіт в ЛКП «Скнилівок», однак ОСОБА_6 до ЛКП «Скнилівок» для відбуття покарання не з`явився , про поважні причини невиконання встановлених обов`язків не повідомив , чим порушив порядок виконання покарання у виді громадських робіт.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015 та призначити покарання у виді 1 року 25 днів обмеження волі.

В обґрунтування покликається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, на думку апелянта, не дотримався вимог ч.2 ст.65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, і безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, звільнивши його фактично від відбування покарання, визначеного за сукупністю вироків (ст.71 КК України), при цьому останньому за попереднім вироком (вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015) було призначено покарання, яке належало відбувати реально.

ОСОБА_6 ухилився від відбування призначеного реального покарання за вироком суду у виді громадських робіт та вчинив новий злочин. Наведене свідчить про те, що покарання, призначене засудженому за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015 не досягло своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_6 та запобіганні вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідача, прокурора який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.389 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_6 , вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та обрано йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. 02.11.2015 року ОСОБА_6 поставлено на облік Залізничного районного відділу м. Львова кримінально-виконавчої інспекції. 17.11.2015 року його ознайомлено із порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України у разі ухилення від відбуття покарання у вигляді громадських робіт. Крім цього, 17.11.2015 року Шевчиком отримано направлення для відбування покарання у вигляді 200 годин громадських робіт в ЛКП «Скнилівок», однак ОСОБА_6 до ЛКП «Скнилівок» для відбуття покарання не з`явився , про поважні причини невиконання встановлених обов`язків не повідомив , чим порушив порядок виконання покарання у виді громадських робіт.

Разом з тим вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обґрунтовано ставить питання в апеляційній скарзі прокурор.

Призначивши ОСОБА_6 покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку покликався на те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.

Між тим підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання немає.

Суд першої інстанції неналежно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи і при призначені покарання необґрунтовано застосував норми ст.ст.75,76 КК України, помилково прийняв рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Наведене, а також те, що ОСОБА_6 вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015 року був засуджений до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, його ознайомлено із порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України у разі ухилення від відбуття покарання у вигляді громадських робіт, для відбуття покарання не з`явився, про поважні причини невиконання встановлених обов`язків не повідомив, на думку колегії суддів, виключають можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Ті обставини, на які як на підставу звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання покликався суд першої інстанції, належало врахувати при визначенні розміру покарання, а не для застосування ст. 75 КК України.

Як вірно зазначив апелянт і з чим погоджується колегія суддів ОСОБА_6 ухилився від відбування призначеного реального покарання за вироком суду у виді громадських робіт та вчинив новий злочин. Наведене свідчить про те, що покарання, призначене ОСОБА_6 за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015 не досягло своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_6 та запобіганні вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно; щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин які б обтяжували покарання й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч.2 ст.389 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задоволити.
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України покарання 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного вироком ОСОБА_6 покарання приєднати не відбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2015 року з урахуванням ст.72 КК України, за якою передбачено, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт і остаточно призначити покарання у вигляді 1 (одного) року 25 (двадцять п`ять) днів обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4