22 листопада 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,
Зазначеним вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами На підставі ст. 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Постановлено стягнути з Національної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_8 49 753,80 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 2487,69 грн моральної та 10 486 грн шкоди, заподіяної здоров`ю.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 510 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 12 512 грн моральної, а також на користь ОСОБА_6 3000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок змінено в частині вирішення цивільного позову.
Ухвалено стягнути з Національної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_8 49 171,87 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 41,40 грн моральної та 828,13 грн шкоди, заподіяної здоров`ю.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 16 474,89 грн моральної шкоди.
У позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
У решті вирок суду залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 серпня 2014 року приблизно о 12.00 год., керуючи автомобілем Fiat Doblo, рухався дорогою Житомир-Чернівці у напрямку м. Старокостянтинова з м. Хмельницького. У порушення пунктів 1.5, 2.3.б, 9.4, 10.1, 10.3, 10.4, 12.1 Правил дорожнього руху перед зміною напрямку руху ОСОБА_7 не переконався, що це буде безпечно, не надав перевагу у русі, виїхав на крайню ліву смугу та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter під керуванням ОСОБА_6 .
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Volkswagen Transporter ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а водій цього ж автомобіля ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині вирішення його цивільного позову та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні, на його думку, порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невірного визначення розміру відшкодування заподіяної йому моральної та матеріальної шкоди. Вказує, що суд мав стягнути із засудженого витрати на пальне, а також збільшити суму моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав необґрунтованими доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду стосовно доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюється
Стосовно ж доводів потерпілого про незаконну відмову в задоволенні його цивільного позову в частині відшкодування матеріальної та збільшення моральної шкоди, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 , узяв до уваги немайнові втрати, душевні страждання та тяжкість вимушених змін у житті внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і задовольнив його цивільний позов у достатньому обсязі з урахуванням конкретних обставин справи і матеріального стану засудженого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Також суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, зазначивши, що ним не надано належних і допустимих доказів того, що придбане ним пальне використовувалось для перевезення його дружини у зв`язку з лікуванням і, що понесені ним витрати безпосередньо пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
З прийнятим судом першої інстанції рішенням у частині розв`язання цивільного позову ОСОБА_6 умотивовано погодився й суд апеляційної інстанції. Стосовно доводів, викладених в апеляції представника потерпілого ОСОБА_6 , аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів переконливі аргументи їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність чи кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3