ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2016 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимому: 1) 14.04.2014 року Запорізьким районним судом Запорізько обалсті за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 місяців арешту, 30.06.2014 року звільнений з Оріхівської ВК № 88, у звязку з відбуття строку покарання.
- обвинуваченого, у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, -
22 листопада 2015 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, із корисних мотивів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переконавшись у тому, шо за його діями ніхто не спостерігає, його злочинним намірам перешкодити ніхто не зможе, за допомогою цеглини, шляхом розбиття скла водійської двері, проник в салон автомобіля «Мегсеdеs Веnz», д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 який знаходився за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 Років Радянської України 58, де діючи умисно, таємно заволодів коштами в сумі 100 доларів США, які знаходились над водійським сидінням, що згідно з Офіційним курсом НБУ станом на 22.11.2015 складало 2384 гривні, а також кишеньковим ліхтариком, банківською карткою банку «Михайлівський», які матеріальної цінності для потерпілого не складають, таким чином виконавши усі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте свій злочинний намір не довів до кінця, оскільки вийшовши з автомобіля, був затриманий інспекторами патрульно-постової служби.
Крім того, 14.01.2016 приблизно о 23 годині 25 хвилин ОСОБА_5 маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись на трамвайній зупинці «вул. Патріотична», яка розташована біля супермаркету «АТБ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, будинок № 52а, діючи повторно, з корисливих мотивів, під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_7 мобільний телефон, після чого суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи що за його діями спостерігає потерпілий, відкрито заволодів майном останнього, а саме: мобільним телефоном «Lenovo А6010» вартістю 3700 гривень з сім карткою оператору МТС та Лайф, які не представляють матеріальної цінності, флеш картою об`ємом 32 гігабайти, вартістю 300 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4000 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєні злочину за епізодом замаху на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 , визнав повністю, за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 вину визнав частково, не погодившись з кваліфікацією його дій за вказаним епізодом.
Суду пояснив, що 22 листопада 2015 року приблизно о 18 годині 20 хвилин переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою цеглини, шляхом розбиття скла водійської двері, проник в салон автомобіля «Мегсеdеs Веnz», який знаходився за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 Років Радянської України 58, звідки викрав гроші в сумі 100 доларів США, ліхтарик, банківською карткою банку, після чого був затриманий інспекторами патрульно-постової служби на місці вчинення злочину.
14.01.2016 приблизно о 23 годині 25 хвилин знаходячись на трамвайній зупинці «вул. Патріотична», яка розташована біля супермаркету «АТБ», познайомившись з раніше не відомим ОСОБА_7 попросив телефон для здійснення телефонного дзвінка. Отримавши телефон, він відійшов від потерпілого, а потім не повернувши телефон втік. Так як потерпілий добровільно передав йому телефон, вважає, що вчинив шахрайство. У скоєному щиро кається.
Показання обвинуваченого за епізодом замаху на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження за епізодом замаху на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 , які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 його вина у скоєні злочину за цим епізодом, за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо в судовому засіданні, а саме: показаннями потерпілого, даними протоколів процесуальних дій та іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Під час судового розгляду було допитано потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 14.01.2016 року у вечірній час доби, він повертаючись додому зайшов у супермаркет „АТБ розташований по вул. Патріотичній у м. Запоріжжя. Придбавши пляшку пива, і перебуваючи на вулиці біля вказаного супермаркету, познайомився з раніше невідомім ОСОБА_5 .. В ході бесіди останній попросив телефон для здійснення дзвінка. Отримавши телефон ОСОБА_5 через декілька секунд почав убігати. Він зрозумів, що обвинувачений намагається зникнути разом з телефоном, тому почав за ним бігти і кричати щоб той зупинився. ОСОБА_5 не зупинився і зник у невідомому напрямку.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.01.2016 року, потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 14.01.2016 року відкрито заволоділа належним йому мобільним телефоном (а.с.125).
Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначених кримінальних злочинів в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує:
- за епізодом замаху на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 за ч.2 ст.15- ч.1 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка);
- за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Разом з тим, з обвинувального висновку у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України підлягає виключенню посилання на те, що ОСОБА_5 відкрито „викрав з кишені ОСОБА_7 майно, так як ця обставина на знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.
При визначенні ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, особу обвинуваченого, який визнав провину частково і розкаявся в скоєному, активно сприяв органу досудового слідства в розкритті злочину, не працює, раніше судимий, перебуває на профілактичному обліку в ОКНД та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою провину частково, активно сприяв органам досудового слідства в розкритті злочину.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, та з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе тільки в умовах ізоляції його від суспільства.
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати відсутні, арешт на майно не накладався.
Речові докази відсутні.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним в скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст.15- ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання:
- за ч.2 ст.15- ч.1 ст.185 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання 21 січня 2016 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_5 в строк відбутого покарання час його тримання під вартою в період з 21 січня 2016 року до моменту постановлення вироку 28 липня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов не заявлявся.
Судові витрати відсутні .
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили залишити без змін.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1