АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/924/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 296, ч.4, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 квітня 2016 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2 , розглянув матеріали кримінального провадження № 0001626 відносно ОСОБА_3 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_5 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, українець, громадянин України, менеджер ТОВ «Медіа Тренд», не одружений, із середньою спеціальною освітою, зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки та звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком в два роки та покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75 і 76 КК України.

Цим же вироком засуджений також ОСОБА_6 за ч.4 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком на три роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком в один рік та покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75 і 76 КК України, вирок відносно якого апеляційним порядком ніким не оскаржено.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та виразилось в заподіянні приблизно о 2220 годині 23 лютого 2014 року біля приміщення магазину «Фора» по вул. Жмеринській у місті Києві тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Не погодившись зі вказаним вироком, захисник адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить цей вирок щодо його підзахисного скасувати та виправдати ОСОБА_3 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вивчення тексту апеляційної скарги показує, що вона не в повній мірі відповідає вимогам, пред`явленим до такого роду процесуальних документів, а тому в цьому виді не може бути прийнята до апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу належить залишити без руху з наданням апелянту часу в межах 10 днів від дня отримання копії цієї ухвали на усунення наступних недоліків.

Апеляційна вимога про виправдання ОСОБА_3 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, передбачені положеннями ст. 407 КПК України, які розширеному тлумаченню не підлягають.

Крім того, на обґрунтування вказаної апеляційної вимоги адвокат детально викладає надані органом досудового розслідування докази, звертає увагу на наявні в них, на його думку, істотні суперечності, посилається на неповноту досудового розслідування, зауважує наявність доказів того, що його підзахисний вимушений був здійснювати самозахист, і на цих підставах приходить до висновку, що висновки суду, викладені у вироку, не підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами та вказує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Тим часом, на обґрунтування цієї своєї позиції адвокат не аналізує, не обґрунтовує та не вмотивовує своїх тверджень щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, які, відповідно до ст. 411 КПК України повинні полягати у тому, що ці висновки: 1) не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому, судовою практикою загально визнано, що таке може мати місце коли суд не дав оцінку дослідженим доказам у вироку в плані відносності, належності, допустимості та достовірності; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

В апеляційній скарзі, обґрунтовуючи свою позицію про недоведеність провини його підзахисного, адвокат називає низку доказів, наданих органом досудового розслідування і прокурором на підтвердження обвинувачення, та досліджених у судових засіданнях, неналежними доказами. Однак, ця позиція суперечить положенням ст. 85 КПК України, яка визначає, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, адвокат же посилається лише на те, що перераховані ним докази прямо не вказують на винуватість його підзахисного.

Низку досліджених судом доказів адвокат оголошує недопустимими, посилаючись на отримання, зокрема, протоколу огляду місця події від 23 лютого 2014 року з порушенням положень ст. 105 КПК України, мотивуючи тим, що долучені до цього протоколу фотографії не засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у їх виготовленні; довідка про звернення з приводу політравми на ім`я ОСОБА_9 , виписка з медичної картки ОСОБА_7 оголошені недопустимими, бо в них містяться відомості стосовно невідомих осіб; висновки криміналістичної балістичної експертизи названі недопустимими, бо ґрунтуються на дослідженні предметів, вилучених під час огляду місця події, який адвокатом оголошено недопустимим; недопустимим визнає адвокат висновок експерта судового медика відносно ОСОБА_8 , бо в ньому відсутня відповідь на одне з поставлених запитань; а висновки експертів, які досліджували вилучені пістолет та куртку недопустимі, на розсуд апелянта, бо вони мали статус тимчасово вилученого майна, на яке сторона обвинувачення не наклала арешт, а постанови про прилучення до справи речових доказів, як вважає адвокат, незаконні, бо ними зафіксовано факт незаконного зберігання тимчасово вилученого майна.

Між тим, заявлена позиція не в повній мірі вмотивована та не ґрунтується на положеннях ст. 87 КПК України, яка визначає критерії визнання доказів недопустимими.

На підсумок вказаних міркувань адвокат вважає, що вирок відносно ОСОБА_3 не ґрунтується на належних та допустимих доказах і на цих підставах просить виправдати його підзахисного.

Між тим, судовою практикою загально визнано, і ця позиція ґрунтується на положеннях ст. ст. 23 та 404 КПК України, що суд апеляційної інстанції вправі повторно дослідити обставини, встановлені судом, а в силу ст. 404 КПК України і зобов`язаний це зробити, лише за наявності відповідних клопотань учасників судового провадження.

Таких клопотань апелянтом не заявлено.

Таким чином, керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року відносно ОСОБА_3 залишити без руху, для усунення відзначених в цій ухвалі недоліків, для чого надати йому час протягом десяти діб з дня отримання ним копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити захиснику адвокату ОСОБА_4 .

Суддя Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_10