УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 556/407/15-к

10 червня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в складі колегії

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000018 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Костопільського районного суду Рівненської області надійшов для розгляду обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий арешт.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора, однак при цьому зазначив, щодоного тиску з боку обвинуваченого чи його друзів на нього не_здійснювалось.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

В справі «Кущ проти України» від 3 грудня 2015 року, Європейського суду з прав людини констатував, що тримання під вартою тривало один рік, сім місяців та чотирнадцять днів. При цьому, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотання про звільнення, національні суди здебільшого посилались на підстави, наведенні при його затриманні, та недодавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі впродовж періоду, що розглядається, національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення п.3ст.5 Конвенції.

Прокурор своє клопотання про продовження строку тримання під вартою обґрунтовує наявність доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховуватись від слідства та суду, який підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_7 вже ухилявся від слідства і перебував у розшуку, ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у справі, і які в даний час не допитані та те, що ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Таким чином, суд встановив, що жодних нових ризиків прокурором не зазначено.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:) вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у обвинуваченого.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений має на своєму утриманні малолітню дитину а також утримується під вартою з 17 грудня 2014 року.

Твердження того, що ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину не є обов`язковою вимогою для суду, щодо обов`язкового застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, сімейний стан, неможливістю завершення розгляду справи у зв`язку з невиконання органу обвинувачення зобов`язання щодо присутності свідків, наявністю постійного місця проживання, суд вважає, що у відповідності до ч.4 ст.194, 201 КПК України, що обвинуваченому слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Окрім цього, застосовуючи, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді арешту, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців такі обов`язки: за викликом прибувати до суду, здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, заборонити залишати своє житло в період доби з 00 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.194,201,331 КПК України,

УХВАЛИВ:

В клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, одруженому, не працюючому, раніше судимому, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, тобто до 08 серпня 2016 року - відмовити.

Змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишати житло за адресою: в АДРЕСА_1 , цілодобово.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання Рівненському ВП ГУНП у Рівненській області.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки : за викликом прибувати до суду, здати на зберігання в суд свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, заборонити залишати своє житло в період доби з 00 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв.

Встановити строк дії ухвали терміном до 8 серпня 2016 року з моменту постановлення ухвали.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити у два місяці.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а обвинувачений ОСОБА_7 , негайно доставляється до місця проживання .

Ухвала є остаточною і апеляційному оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3