Справа №577/4851/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/98/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001530 від 5 серпня 2015 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року, яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець та мешканець

АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, раніше засуджувався:

1) 20.08.2014 р. за ст. 15 ч.2 - ст. 289 ч.2 , ст. 289 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

2) 21.10.2014 р. за ст. 185 ч.3, ст. 70 ч. 4 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі . На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців ,-

визнаний винним за ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання 2 роки позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2014 року у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі, остаточно визначено 3 роки 8 місяців позбавлення волі.

За проведення судово-товарознавчої експертизи з ОСОБА_8 стягнуто 307 грн. 20 коп. на користь держави.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, 26.07. 2015 року близько 07 години ОСОБА_8 , біля магазина «Моя сім`я», який розташований по вул. Комсомольській в м. Конотоп, побачивши велосипед марки "Ardis Santana Comfort ride", який належав ОСОБА_9 скоїв його крадіжку та в подальшому продав велосипед ОСОБА_10 за 500 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 2 000 грн.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст. 185 ч.2 КК України. Захисник вказує на те, що ОСОБА_8 не скоював крадіжку велосипеда, адже велосипед на якому він їздив йому подарували і він йому належав на праві власності і саме його він продав ОСОБА_10 . Потерпілий ОСОБА_9 не бачив, хто вкрав у нього велосипед і до ОСОБА_11 немає ніяких претензій.

До початку розгляду апеляційного провадження прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 відкликав подану ним апеляційну скаргу на вирок суду.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та зміст поданої апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги та вважала вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що подана захисником апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судове рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції була дана належна оцінка, і про це зазначено у вироку.

Колегія суддів не може погодитись з доводами, які викладені в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 , які були підтримані в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, як захисником так і обвинуваченим ОСОБА_8 про те, що матеріалами кримінального провадження не доведено, що ОСОБА_13 вчинив крадіжку велосипеда у потерпілого ОСОБА_9 , так як велосипед обвинуваченому подарували, а тому вирок суду, як незаконний, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, за яким обвинуваченого слід виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні крадіжки велосипеда не визнав, пояснивши, що велосипед йому подарував циган, який тимчасово проживав у них в будинку, колегія суддів вважає, що його винність у вчиненні крадіжки велосипеда підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , протоколом слідчого експерименту від 11 серпня 2015 року з участю ОСОБА_8 .

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що вранці 26 липня 2015 року під`їхав на велосипеді марки «Ardis Santana» до магазину «Моя сім`я» по вул. Комсомольській в м. Конотоп і залишив його біля магазину. Вийшовши через деякий час з магазину, він виявив, що велосипед зник. В даний час він ніяких претензій до ОСОБА_8 не має, так як велосипед йому повернули.

Свідок ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердив, що 26 липня 2015 року на пункт прийому вторсировини, де він працював, на велосипеді приїхав ОСОБА_14 , якого він знав і запропонував купити в нього велосипед марки «Ardis Santana» за 500 гривень, пояснивши, що йому купила мати. Через декілька днів, куплений ним у ОСОБА_8 велосипед, в нього вилучили працівники міліції.

З протоколу слідчого експерименту, проведеного 11 серпня 2015 року з участю ОСОБА_8 , останній в присутності захисника та понятих, детально розповів та показав на місці, яким чином він викрав від магазину велосипед потерпілого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , оскільки вони логічні та послідовні і узгоджуються між собою.

Належним чином проаналізувавши не тільки показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , а й протокол слідчого експерименту, суд, пославшись на ці докази, обґрунтовано прийшов до переконання, що дане кримінальне правопорушення було вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_8 , а не іншою особою.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів і вважає, що наведені в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 доводи про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого правопорушення, є непереконливими та необґрунтованими.

Заява обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що під час досудового розслідування оперативні працівники Конотопського МВ УМВС України у Сумській області застосовували до нього незаконні методи, а тому він змушений був себе обмовити та зізнатись в тому, що 26 липня 2015 року таємно викрав від магазину велосипед потерпілого, колегія суддів вважає безпідставною.

Дійсно, під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що в кінці липня 2015 року він звернувся з письмовою заявою до Конотопської міжрайонної прокуратури щодо протиправних дій до нього з боку працівників Конотопського МВ УМВС України у Сумській області.

Під час розгляду даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції було встановлено наступне.

З повідомлення Конотопської місцевої прокуратури від 11.02.2016 року вбачається, що від ОСОБА_8 та його матері 28.07.2015 року до прокуратури надійшла скарга щодо протиправних дій працівників Конотопського МВ УМВС України в Сумській області, яка 31 липня 2015 року була спрямована за належністю для розгляду до прокуратури Сумської області.

6 серпня 2015 року заступником начальника слідчого відділу прокуратури Сумської області на адресу обвинуваченого ОСОБА_8 була направлена письмова відповідь, в якій було зазначено, що у поданій заяві ОСОБА_8 не наведено об`єктивних даних, визначених ст. 11 КК України, які б свідчили про ознаки того чи іншого кримінального правопорушення, а тому вона не може вважатись такою, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Крім цього, у відповіді було зазначено, що відповідно до вимог ст. 303 КПК України він має право оскаржити ці дії, чи бездіяльність, прокурора до суду.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що дійсно відповідь на його скаргу надходила з прокуратури області, але він до суду зі скаргою на дії прокурора не звертався.

Крім цього, 31.07.2015 року до Конотопського МВ УМВС України в Сумській області звернулась з письмовою заявою мати обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій зазначила, що відносно її сина працівники міліції вчиняють протиправні дії.

З висновку про результати розгляду заяви ОСОБА_15 від 9 серпня 2015 року вбачається, що інформацію щодо неправомірних дій працівників міліції по відношенню до ОСОБА_8 визнана такою, що не підтвердилась.

Розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення і, визнавши його винним, вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, так як він таємно, повторно вчинив викрадення чужого майна.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_8 , суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, з врахуванням ряду обставин, що пом`якшують покарання, а саме його молодий вік, що він є інвалідом ІІІ-ї групи.

Поряд з цим, суд першої інстанції, з врахуванням особи обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, обґрунтовано прийшов до висновку про призначення покарання саме у виді позбавлення волі і те, що його виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та перевиховання, і не знаходить передбачених законом підстав для скасування вироку суду, ухвалення нового вироку та виправдання ОСОБА_8 та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 . Колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, час тримання під вартою з 10 листопада 2015 року по 17 березня 2016 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 10 листопада 2015 року по 17 березня 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженому ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той же самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4