АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/200/16-к Номер провадження 11-кп/786/452/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 115
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року по кримінальному провадженню № 0000778 за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Онуфріївка Онуфріївського району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п. 9 ст. 115, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 289 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Головківка Олександрійського району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.3 ст.289 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_12

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників: адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14

потерпілого: ОСОБА_9

представника потерпілого: адвоката ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :
До Апеляційного суду Полтавської області звернувся обвинувачений ОСОБА_6 , який у поданій апеляційній скарзі прохає вирок Кобеляцького районного суду щодо нього в частині визнання його винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п. 9 ст. 115, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 289 КК України скасувати та постановити новий вирок.

ОСОБА_6 , зазначаючи про визнання факту скоєння ним злочину і повне визнання своєї вини, вказує, що вирок невмотивований, базується на припущеннях та недостовірно встановлених обставинах. Вказує, що місцевий суд не в повному обсязі дослідив усі обставини справи та їх доведеність.

На думку апелянта, суд формально поставився до розгляду справи та безпідставно відмовився від дослідження обставин, які передували подіям, за які ОСОБА_6 засуджено. При цьому, апелянт вказує, що суд не звернув уваги на те, що стосовно потерпілого ОСОБА_9 на момент початку судового розгляду проводилося досудове розслідування за ч.1 ст. 156 КК України, а в судовому засіданні дані факти були підтверджені в тому числі і самим потерпілим.

Апелянт вказує, що місцевим судом не було приділено уваги показанням потерпілого, які на думку ОСОБА_6 , є неправдивими і, як він вважає, спростовуються іншими доказами по справі.

Вказує, що при задоволенні цивільного позову потерпілого місцевий суд не вказав, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. При цьому також звертає увагу на те, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди не доведені, а матеріали справи не містять належних та достовірних доказів на їх підтвердження. Вважає вирок в цій частині таким, що суперечить чинному законодавству та є явно не співмірним скоєному діянню та майновому стану обвинуваченого.

Також зазначає, що суд безпідставно не вказав у вироку про те, що у нього на утриманні є малолітня донька, та не врахував дану обставину при дослідженні характеризуючих даних про ОСОБА_6 .

Також, з апеляційною скаргою на даний вирок звернувся обвинувачений ОСОБА_7 , який прохає вирок щодо нього змінити у частині призначеного покарання та застосувати до нього покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Вказує, що йому, як неповнолітньому на час скоєння злочину, призначено покарання за ч.3 ст. 289 КК України у виді 7 років позбавлення волі, тобто, таке ж, як і його повнолітньому спільнику. Зазначає, що на момент скоєння злочину не усвідомлював злочинність та тяжкість своїх дій. Водночас вважає, що судом безпідставно не було застосовано до нього положення статей 69, 75, 104 КК України.

Також з вироком місцевого суду не погодився представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 , яка у поданій в інтересах потерпілого апеляційній скарзі прохає вирок частково скасувати в частині призначення обвинуваченим покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинувачених, оскільки за своїм видом та розміром, на думку апелянта, воно є явно несправедливим через м`якість. Прохає ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі та ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Вказує на те, що судом недостатньо враховано матеріали, що характеризують обвинувачених, не взято до уваги поведінку ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час судового засідання.

Посилається на те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ніде не працюють і не навчаються, суспільно-корисною діяльністю не займаються та не мають будь-яких джерел доходу. Під час розгляду справи у суду обоє обвинувачених змінили свої показання, що на думку апелянта свідчить про намагання уникнути відповідальності. Вважає, що останні своєю поведінкою у судовому засіданні та образами принижували честь та гідність потерпілого. На погляд апелянта, вказане свідчить про те, що обвинувачені не мають наміру ставати на шлях виправлення.

Також зазначає, що судом не взято до уваги тяжкість, характер та довго тривалість вчинених правопорушень, а також, обставини, за яких їх було вчинено, та їх жорстокість. Вказує на численність нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, знущання над потерпілим, та намагання приховати сліди злочину шляхом скоєння іншого, більш тяжкого злочину.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували, до початку апеляційного розгляду заперечення проти поданих апеляційних скарг не подавали.

Оскаржуваним вироком Кобеляцького районного суду:

ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п. 9 ст. 115, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 289 КК України та засуджений за:

- ч.2 ст. 15, п.9 ч.2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі;

- ч.1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі;

- ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- ч.2 ст. 194 КК України до 5 років позбавлення волі;

- ч.3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту його затримання 26 жовтня 2015 року, зарахувавши йому в строк покарання попереднє ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 289 КК України та засуджено за:

- ч.1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі;

- ч.3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його затримання 26 жовтня 2015 року, зарахувавши йому в строк покарання попереднє ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дохід держави солідарно судові витрати на проведення судових експертиз в сумі 2581,56 грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілого на користь:

- Фінансового управління Кобеляцької районної державної адміністрації в сумі 612,52 грн.;

- Фінансового управління Комсомольської міської ради в сумі 1610,86 грн.;

- Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації в сумі 4380,60 грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_9 :

- матеріальні збитки на суму 342 160,42 грн.

- матеріальну шкоду в сумі 6000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 300 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 100 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Вироком місцевого суду встановлено, що 26 жовтня 2015 року близько 15:00 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_7 , маючи спільний умисел, направлений на завдання тілесних ушкоджень, перебуваючи у лісосмузі, що знаходиться за межами с. Комендантівка Кобеляцького району Полтавської області, на ґрунті неприязних відносин спричинили ОСОБА_9 тілесні ушкодження за наступних обставин.

Так,, 26 жовтня 2015 року близько 15 години, потерпілий ОСОБА_9 знаходився на задньому сидінні належного йому автомобіля марки «BYZ S-6» державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, разом з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_16 . В цей час ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 підійти до вищевказаного автомобіля та за допомогою сили витягли ОСОБА_9 з автомобіля, після чого почали наносити останньому удари ногами та руками по різним частинам тіла, внаслідок чого спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: множинних переломів ребер з підшкірною емфіземою, гематоми тулубу та обмеженого пневмотораксу, перелому 2-го поперекового хребця, субкапсулярної гематоми лівої нирки, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з переломами кісток лицевого скелету та кісток носу, пошкоджень зубів на нижній щелепі, гематом та забійної рани голови, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В подальшому, у ОСОБА_6 виник умисел на викрадення майна потерпілого. З цією метою ОСОБА_6 умисно, з корисливих спонукань, відкрито, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, викрав майно потерпілого ОСОБА_9 , знявши з пальця лівої руки чоловічу золоту каблучку 585 проби, вагою 4 г. з каменем чорного кольору вартістю 200 гривень, а також з пальця правої руки чоловічу золоту каблучку 585 проби, вагою 7 г. з каменем червоного кольору вартістю 2800 гривень, а також викрав з шиї потерпілого срібний ланцюжок 925 проби, вагою 40 грам, довжиною 60 см. на якому був срібний хрестик 925 проби з розп`яттям вагою 20 грам, загальною вартістю 9 000 гривень.

Після цього ОСОБА_6 через відчинені двері проник до салону автомобіля де заволодів грошовими коштами в сумі 8000 грн., мобільним телефоном марки Nokia по типу слайдер вартістю 1000 гривень, із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 вартістю 40 гривень, на рахунку якої знаходилися кошти у сумі 20 гривень, а також пластиковими чотками вартістю 20 гривень, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 22 880 гривень. В подальшому ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Після цього ОСОБА_6 , повторно, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_7 , умисно, заволоділи автомобілем ОСОБА_9 , причинивши збитків на суму 328 871 грн. 42 коп. Проте, не маючи навичок керування транспортним засобом, проїхавши близько 300 метрів вздовж лісопосадки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишили вказаний автомобіль.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_6 , після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно, знищив, шляхом підпалу, автомобіль потерпілого.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 спрямованих на знищення чужого майна шляхом підпалу, що є загально небезпечним способом, знищено автомобіль марки «BYZ S-6», вартістю 328 871,42 грн.

Крім того, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою приховати інші злочини, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , коли той перебував зв`язаний без свідомості в багажнику автомобіля, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, підпалив вищевказаний автомобіль та з місця скоєння злочину зник.

Однак ОСОБА_6 не довів свій злочинний намір до кінця, хоча і виконав усі дії, які вважав за необхідні для доведення злочину до кінця, так як потерпілий ОСОБА_9 , прийшовши на деякий час до свідомості, самостійно вибрався із автомобіля та впав біля нього, втративши свідомість. В цей час потерпілого побачив тракторист, який відтягнув його від автомобіля, що горів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

- обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги з підстав, у них наведених, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого;

- представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та заперечувала проти апеляційних скарг обвинувачених, вважаючи їх надуманими та безпідставними;

- прокурора ОСОБА_12 , яка вважала, що вирок місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги обвинувачених та представника потерпілого без задоволення;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій згідно їх меж, колегія суддів вважає, що тільки апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а інші апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини скоєних злочинів та обґрунтовано визнав винним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні злочинів за якими вони засуджені. Винуватість обвинувачених у вчинені інкримінованих злочинів доведена сукупністю доказів, зібраних та перевірених у відповідності до чинного законодавства, достовірність яких не викликає сумніву. Судова колегія вважає, що суд дав належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку дій із відповідною їх кваліфікацією. Даних про те, що у справі допущені порушення кримінально-процесуального чи матеріального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено. У вироку суду щодо обвинувачених відсутні посилання на нелегітимні докази. Всі докази зазначені у вироку суду першої інстанції колегія суддів також визнає легітимними та достовірними, відповідно до вимог діючого законодавства щодо їх правомірності.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не оспорюють скоєння ними інкримінованих дій, але заперечують проти доводів представника потерпілого, що вони після побиття ОСОБА_9 знущались з нього шляхом гасіння об потерпілого недопалків цигарок. Вказане дійсно не знаходить свого підтвердження оскільки в матеріалах судмедекспертиз стосовно потерпілого відсутні данні про виявлення на його тілі опіків від цигарок. Вказані данні відсутні також і в первинній медичній документації під час лікування ОСОБА_9 в лікарнях внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від дій обвинувачених.

Потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час проведення слідчих експериментів вказали та зазначили про обставини побиття потерпілого, що в сукупності з іншими доказами зазначеними у вироку дозволило достовірно встановити механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. На речах обох обвинувачених під час досудового слідства була виявлена кров потерпілого, що було підтверджено під час проведення експертиз, на які маються посилання у вироку суду. Також було достовірно встановлено послідовність заволодіння ОСОБА_6 майном потерпілого, яке було вилучене та повернуте ОСОБА_9 та обставини заволодінням його автомобілем с послідуючим його підпалом та знищенням автомобіля потерпілого, коли там знаходився зв`язаний ОСОБА_9 .

Згідно матеріалів судово-психіатричних експертиз № 652 та № 653 обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час інкримінованих їм діянь не знаходились в стані фізіологічного афекту або в іншому особливому стані, що належним чином було враховано судом першої інстанції під час встановлення фактичних обставин скоєних злочинів. Але при цьому належним чином не було враховано показання обвинувачених про віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_9 , яка максимально спровокувала обвинувачених на вчинення інкримінованого їм злочину передбаченого ст. 122 ч.1 КК України та послідуючих вчинених злочинів. Віктимна поведінка ОСОБА_9 стала приводом та джерелом вказаного конфлікту, під час якого потерпілому було завдано шкоди в результаті необачливих дій самого потерпілого та його неправильної, негативної поведінки, що спровокувала скоєння інкримінованих обвинуваченими злочинів, та створила для цього об`єктивно сприяючу конфліктну ситуацію внаслідок статевої розбещеності та морально-соціальної деформації особи потерпілого, який мав інтимні стосунки зі співмешканками обвинувачених одночасно. Крім того ОСОБА_15 є неповнолітньою та являється сестрою ОСОБА_7 і цивільною дружиною ОСОБА_6 , з яким мають доньку 2015 року народження. Відповідно ОСОБА_16 була співмешканкою неповнолітнього ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_9 , 1962 року народження, працюючи директором комунального підприємства (кладовища) та маючи достатні матеріальні статки, використовував скрутний матеріальний стан набагато молодших співмешканок обвинувачених для стосунків з ними, які були тривалими у часі.

Кримінальне провадження № 0000905 за ст. 156 ч.1 КК України по факту розбещення неповнолітньої ОСОБА_15 вчиненого ОСОБА_9 , яке на даний час закрите на підставі ст. 284 ч.1 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду в даній справі.

При призначенні покарання обвинуваченим судом першої інстанції, відповідно до вимог статей 6568 КК України було вірно врахована ступінь тяжкості вчинених злочинів, сукупність усіх обставин, що їх характеризують стосовно форми вини, мотивів, способу та характеру вчинених злочинів, їх наслідків, дані про особи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Покарання обвинуваченим у вигляді позбавлення волі призначено відповідно до санкцій інкримінованих їм злочинів та наслідків їх скоєння.

Але при визначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції було не в повній мірі враховано факт того, що на час скоєння злочинів обвинувачений був неповнолітнім і раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався та, відповідно, інкриміновані злочини скоїв вперше, розкаявся в скоєному, його другорядна роль в скоєнні вказаних злочинів, які скоїв фактично внаслідок недостатнього життєвого досвіду внаслідок віктимної поведінки самого потерпілого, який брутально зганьбив одночасно його співмешканку та його неповнолітню сестру. Від дій неповнолітнього ОСОБА_7 фактично тяжких наслідків не настало, оскільки вони могли настати для потерпілого ОСОБА_9 тільки від дій ОСОБА_6 . ОСОБА_7 , не зважаючи на скрутне матеріальне становище та негативне оточуюче середовище виховання, за відсутності початкової освіти, самостійно доклав зусиль для отримання середньої освіти. ОСОБА_7 на час скоєння злочинів офіційно не працював, оскільки був неповнолітнім з відповідними наслідками цього у вигляді проблем працевлаштування. Сукупність зазначеного колегія суддів вважає підставою для застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України відповідно до апеляції обвинуваченого.

Розмір моральної та матеріальної шкоди, завданої діями обвинувачених потерпілому ОСОБА_9 , судом першої інстанції визначено вірно відповідно до обґрунтування зазначеного у вироку суду згідно до встановлених наслідків скоєних злочинів тривалого лікування потерпілого з відповідними фізичними та больовими стражданнями внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень та завданої значної матеріальної шкоди, внаслідок знищення майна потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 289 ч.3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі, за ст. 122 ч. 1 КК України до покарання визначеного судом першої інстанції у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання ОСОБА_7 4 (чотири) роки позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19