Справа № 298/113/16-к
Номер провадження 1-кп/298/19/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представник потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Великий Березний, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 про обвинувачення

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, українця, громадянина України, несудимого,

- за ч.2 ст.286, ч.3 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2015 року, біля 19 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки "ВАЗ 21013", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по центральній дорозі с. Луг Великоберезнянського району, напроти будинку № 44, порушуючи пункт 12.3 правил дорожнього руху України, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, не вжив заходів до своєчасного застосування екстренного гальмування та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час рухався в попутному напрямку руху водія ОСОБА_4 , правим узбіччям. Після чого, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через отримані нею небезпечні для життя травми, не намагався вжити заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до медичного закладу, хоча сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та з метою уникнення кримінальної відповідальності, після скоєння даного наїзду, залишив ОСОБА_8 в кюветі, куди останнього відкинуло в результаті зіткнення з транспортним засобом, покинув місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчинені інкримінованих йому злочинів за ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України визнав повністю та попросив вибачення у потерпілої. Одночасно на запитання потерпілої пояснив, що бачив чоловіка та хотів його об`їхати, однак на зустріч їхала інша машина, після чого відчув удар, кого збив він не бачив. Був в стані шоку, тому не знав що робити, якщо знав би, що збив людину надав би допомогу.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні просив за ч.3 ст.135 КК України виправдати його підзахисного, за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням ст.75 КК України, звільнити від покарання з випробування строком два роки. Щодо цивільного позову, не заперечив щодо задоволення документально підтверджених матеріальних збитків на суму 8 500 гривень та моральної шкоди в сумі 50 000 гривень.
Потерпіла в судовому засіданні в повному обсязі підтримала покази дані нею на досудовому слідстві та просила стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн. понесених витрат на поховання сина та певних християнських традицій, після трагедії всі перебували у важкому моральному, психологічному стані і в момент коли здійснювалось більшість витрат, мови про чеки та квитанції навіть не було та моральну (немайнову) шкоду у розмірі 400 000 грн., зазначаючи при цьому, що в результаті злочинних дій обвинуваченого отримала стрес, страждання, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також страждань, пов`язаних із вбивством улюбленого сина молодого спеціаліста і потенційного годувальника сім`ї смерть якого є втратою додаткового доходу для сім`ї. Висловила думку щодо призначення покарання вісім років.
Представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні просив задовольнити цивільний позов ОСОБА_6 та призначити покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі строком на вісім роки.
Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснив, що 13.12.2015 року, біля 18 год. 30 хв. знаходився вдома у с. Луг, 41 Великоберезнянського району: сидів у кріслі і дивився телевізор, коли почув сильний удар відсунув штору, однак машини не бачив. Тоді він вибіг на вулицю та почувши, що хтось важко дихає, перейшов вулицю і в кюветі побачив чоловіка із закривавленим обличчям, шапка його була відкинута приблизно на 20 м від нього. Вибігла його кума, яка викликала швидку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що приблизно 13.12.2016 року він знаходився вдома в АДРЕСА_2 . Між 21-22 год. йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_11 і попросив, щоб він допоміг йому поміняти лобове скло на автомобілі його знайомого, на що він погодився. Через кілька хвилин до нього додому приїхав ОСОБА_12 та ОСОБА_4 . Він допоміг поміняти скло, а старе його батько викинув в смітник на другий день.

З оголошених показів ОСОБА_13 від 05.01.2016 року вбачається, що ввечері 13.12.2015 року він знаходився в кафе-магазин «Вікторія», що в с. Тихий. Біля 21 год. в дане кафе-магазин зайшов ОСОБА_4 , який повідомив його, що вдарив автомобілем в дерево та пошкодив лобове скло. Попросив допомогти йому знайти інше лобове скло на автомобіль "ВАЗ 21013", оскільки це автомобіль брата і він боїться що той буде на нього кричати. ОСОБА_13 сказав, що лобове скло може продати ОСОБА_14 . Куштан поїхав до ОСОБА_15 , через 15-20 хв. повернувся до магазину та попросив допомогти поміняти лобове скло на що той погодився. Вдвох вони поїхали на автомобілі ОСОБА_4 до ОСОБА_10 , який вміє ремонтувати автомобілі. Приїхавши до ОСОБА_10 , вони поміняти лобове скло на автомобілі "ВАЗ 21013", оскільки права сторона скла була повністю потріскана на маленькі квадратики, однак трималося. Після того ОСОБА_4 сказав, що пригостить їх і вони роз`їхались. Він пішов додому, а ОСОБА_4 поїхав уверх с. Тихий.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він та інші учасники судового провадження не піддавали сумніву фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності їх позиції. У зв`язку з чим, згідно положень ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним викликати та допитувати інших свідків кримінального провадження, щодо тих обставин які ніким не оспорюються та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, потерпілої, оглядом матеріалів справи, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З висновку судово-медичної експертизи Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи від 16.12.2015 року № 5396 вбачається, що смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала внаслідок травми голови, яка супроводжувалась переломом кісток основи та склепіння черепа, ускладнилася забоєм головного мозку, що привело до набряку та вклинення речовини головного мозку і стало безпосередньою причиною його смерті.

При судово-медичному дослідженні тіла громадянина ОСОБА_8 1995 р.н. виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах лівої гомілки в верхній третині по зовнішньо-боковій поверхні, середній третині по внутрішній поверхні; синців на шкірних покривах лівої орбітальної ділянки; рани на шкірних покривах черева вище пупка на 2,0 см догори. Тілесні ушкодження у вигляді саден та синців стосовно живих осіб мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою згідно п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, є прижиттєвими і не знаходяться в причинному зв`язку із настанням його смерті. Тілесні ушкодження у вигляді рани на шкірних покривах черева вище пупка на 2,0 см догори виникли внаслідок надання кваліфікованої медичної допомоги. Тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток основи та склепіння черепа, забою головного мозку, стосовно живих осіб, згідно п. 2.1.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженних Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Виникли вищевказані тілесні ушкодження при слідуючих етапах: зіткнення легкового автомобіля з пішоходом, удар виступаючими частинами рухаючогося транспортного засобу з послідуючим відкиданням, падіння тіла на нерівне підлегле дорожнє покриття. Первинний удар найбільш імовірно відбувся в ділянку нижніх кінцівок яким можуть відповідати на тілі тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах лівої гомілки в верхній та середній третині по зовнішньо та внутрішньо-бокових поверхнях лівої гомілки і є характерними для дорожньо-транспортної пригоди. Виявлені тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_8 1995 р. н. не є характерними для вільного падіння тіла з висоти власного зросту. На тілі потерпілого ОСОБА_8 1995 р.н. слідів наїзду або переїзду колесами автомобіля не виявлено.

При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_8 алкоголю не виявлено.

З висновку судово-токсичної експертизи Закарпатського обласного бюро відділення судово-медичних експертиз від 16.12.2015 року № 3729 вбачається, що в крові ОСОБА_4 метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено.

З висновку судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля "ВАЗ-21013" р.н. НОМЕР_1 № 464 від 18 грудня 2015 року яку проводив судовий експерт ОСОБА_16 , вбачається, що на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування та робоча гальмівна система автомобіля "ВАЗ-21013" р.н. НОМЕР_1 знаходилися у працездатному стані і могли виконувати свої функції по зміні напрямку та швидкісного режиму руху автомобіля. На момент огляду і експертного дослідження система освітлення і світлової сигналізації даного автомобіля знаходилась у працездатному стані і могла виконувати свої функції, передбачені конструкцією.

З висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 46 від 27.01.2015 року, яку проводив судовий експерт ОСОБА_16 , вбачається, що в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля марки "ВАЗ 21013" р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимог пунктів 12.2 та 12.3 ПДР України.

З виданих Загорбською сільською радою Великоберезнянського району характеристики та довідки про склад сім`ї ОСОБА_4 від 16.12.2015 року вбачається, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно: скромний, працьовитий, добросовісний, чесний, відповідальний, до алкогольних напоїв байдужий, скарг ніяких не поступало, проживає разом з матір`ю ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши думку учасників судового процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження, при встановлених обставинах, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та за ч.3 ст.135 КК України завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставино, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом невстановлено.
Судом при призначенні покарання також враховуються вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
У справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової та моральної (немайнової) шкоди. Позивач просить стягнути з обвинуваченого на її користь 50 000 грн. понесених витрат на поховання сина і певних християнських традицій та 400 000 грн. моральної (немайнової) шкоди.
Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_6 такими, що підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.
Як вбачається зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні потерпілою були документально підтвердженні матеріальні витрати пов`язані з похованням, суд вважає, за необхідним задовольнити позовні вимоги в сумі, яка підтверджена накладною від 16.12.2015 року в розмірі 8 500 грн.

Вирішуючи позов в частині стягнення з обвинуваченого моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а в разі завдання шкоди смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.
Частиною 2 статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пункт 9 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіював шкоди тощо).
Відповідно до ч. 1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Таким чином, при вирішенні позову потерпілої ОСОБА_6 щодо заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого діяння, ступінь вини обвинуваченого, його майновий стан та сімейне становище і вважає, що його діями потерпілій спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із смертю сина.
При цьому суд враховує вимогу закону про розумність і справедливість при визначенні розміру моральної шкоди та вважає, що позов потерпілій в частині вимог моральної шкоди слід задовольнити частково, та що розумним і достатнім відшкодуванням моральної шкоди є сума у розмірі 200 000 гривень, які належить стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 . В решті задоволення позову слід відмовити.
Аналізуючи всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде достатнім призначення покарання в межах санкцій обвинувачення в виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.
Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Враховуючи призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення кримінального провадження, суд вважає за необхідне змінити йому запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.135, ч. 2 ст.286 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
З метою забезпечення кримінального провадження змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.
Змінити запобіжний захід на тримання під вартою строком на 55 днів до 19 липня 2016 року включно.
Взяти ОСОБА_4 під варту в залі суду, негайно.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 8 500 гривень та моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень, а разом 208 500 гривень.
Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази:
-чорну шапку, яка зберігаються в кімнаті речових доказів Великоберезнянсьго відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області повернути потерпілій ОСОБА_6 ;
-уламки скла та лобове скло від автомобіля "ВАЗ 21013", які зберігаються в кімнаті речових доказів Великоберезнянсьго відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області знищити.
На вирок протягом тридцяти днів з наступного дня після його проголошення сторонами, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Великоберезнянський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Згідно ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: