Справа № 301/879/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" травня 2016 р. м. Іршава
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білки, Іршавського району, мешканця АДРЕСА_1 , водія ФОП ОСОБА_4 , громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, одруженого, на утриманні має 1 малолітню дитину, із середньою технічною освітою,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и в :
18 січня 2015 року близько 18.00 години ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи в темну пору доби технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись в межах населеного пункту с.Приборжавське по вул. Центральній у напрямку с. Луково, Іршавського району, виїхав на смугу зустрічного руху, проявив неуважність, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:
п.1.3, згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
п.1.4, згідно якого кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила;
п.1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити всіх можливих заходів для їх усунення або попередити про них і інших учасників дорожнього руху, орган міліції, власника дороги або уповноважених ним осіб;
п.2.3. (б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.2.3 (д), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п.2.9 (а), згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
п.10.1, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п.11.3, згідно якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії до дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу,
в результаті чого допустив зіткнення з велосипедом марки «Дорожник Люкс», на якому в зустрічному напрямку по своїй полосі руху їхав ОСОБА_7 .
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.3. (б, д), 2.9. (а), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як шість днів у вигляді: саднини шкірних покровів зовнішньої поверхні у верхній третині лівого передпліччя, саднини шкірних покровів зовнішньої поверхні у середній третині лівого передпліччя; а також тяжке, небезпечне для життя тілесне ушкодження у вигляді відкритого багато уламкового перелому обох кісток лівої гомілки.
Крім того, 18 січня 2015 року близько 18.00 години ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, під час якого він здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , в результаті якого останній отримав тяжке, небезпечне для життя тілесне ушкодження, тим самим поставив потерпілого ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, маючи можливість надати потерпілому допомогу, в порушення ПДР України, а саме:
п.2.10 (а), згідно якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
п.2.10. (в), згідно якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;
2.10 (г), згідно якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;
не вжив можливих заходів для надання потерпілому першої медичної допомоги або для доставляння його до медичного закладу, не викликав швидку медичну допомогу, не повідомив про ДТП органам міліції, а залишив місце події, тим самим свідомо залишив без допомоги потерпілого, який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок безпорадного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав частково і показав, що 18.01.2015 року біля 18 години їхав на власному автомобілі з с. Приборжавське в бік с. Луково, Іршавського району. Він був у нетверезому стані. На автодорозі при виїзді з села багато ям, тому він їхав зустрічною полосою руху. Приблизно за 20-30 метрів побачив велосипедиста, який перетнув дорогу і почав їхати у зустрічному напрямку на своїй полосі руху. Вважав, що велосипедист сам порушив ПДР, оскільки повинен був зачекати поки проїде автомашина і тільки після цього виїжджати на дорогу. Обвинувачений їхав зі швидкістю приблизно 50-60 км/год., він одразу намагався знизити швидкість руху, але різко гальмувати не хотів, оскільки дорога була мокрою, на узбіччі лежав сніг, тому боявся заносу. Об`їхати велосипедиста він намагався, але також не зміг. Уникнути зіткнення з велосипедистом йому не вдалося, він вдарив лівою стороною бампера автомобіля в заднє колесо велосипеда. Від удару велосипедист упав у сніг. Будучи у нетверезому стані та злякавшись відповідальності, а також вважаючи, що велосипедиста він тільки «заціпив», не зупинився, а поїхав у с. Луково до свого кума ОСОБА_9 . Бачив, що зустрічна автомашина розвернулася та їде за ним, але він не зупинився. Спочатку своєї вини у наїзді на велосипедиста не визнавав, але коли прийшли працівники міліції і «діватися було нікуди», признався у скоєному. Наступного дня пішов в лікарню до потерпілого та просив у нього вибачення, одразу передав на його лікування 5000 грн., а згодом протягом року передав ще 4525 грн. Запевнив суд, що кається у вчиненому, просив пробачення у потерпілого, просив не позбавляти його права на керування транспортними засобами, оскільки посада водія-далекобійника це єдине джерело його доходів, завдяки якій він зможе відшкодувати потерпілому шкоду.
Крім часткового визнання вини самим обвинуваченим, його вина в судовому засіданні доведена також показами потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , а також письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 18.01.2015 року біля 18 години їхав на велосипеді за продуктами. Виїжджаючи на дорогу, перешкод у виді автомашин він не бачив. Переїхавши через дорогу на свою полосу руху та проїхавши біля 10-15 метрів, побачив автомашину, що рухалася у зустрічному напрямку. Ця автомашина його осліпила фарами. Рухаючись своєю смугою руху, потерпілий максимально з`їхав з проїзної частини дороги та продовжував рухатися узбіччям, вважаючи, що машина його об`їде. Незважаючи на це, зустрічна автомашина збила потерпілого. Від удару він упав у ярок та на деякий час втратив свідомість. Автомашина, що його збила, не зупинилася. Коли він прийшов до тями, відчув різкий біль у нозі, намагався криками зупинити якусь автомашину. Через деякий час потерпілого виявили його сусіди, що їхали на машині, викликали швидку допомогу та доставили в лікарню. Обвинувачений приходив в лікарню, просив пробачення та обіцяв допомагати матеріально в лікуванні. Незважаючи на те, що потерпілий вимушений був позичити значну суму коштів на лікування та реабілітацію, обвинувачений дав йому одразу тільки 5000 грн., а потім протягом одного року частинами передав ще всього 4525 грн. Внаслідок ДТП потерпілий тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, був прикутий до ліжка до жовтня 2015 року, переніс болісні операції та реабілітаційні заходи. На даний час його здоров`я не відновилося у повному обсязі, він став інвалідом 2 групи і може пересуватися тільки за допомогою палиці та потребує подальшої довготривалої реабілітації. До травми потерпілий їздив на заробітки і забезпечував свою сім`ю матеріально. На даний час, будучи інвалідом, отримує пенсію у розмірі 1200 грн. і за станом свого здоров`я не може працювати та заробити більше грошей. У потерпілого двоє неповнолітніх дітей, дочка закінчує середню школу і має намір продовжити навчання у вуз-і, а він не може забезпечити сім`ю всім необхідним. За приписами лікаря потерпілий повинен проходити подальшу реабілітацію у санаторію, що також вимагає значних матеріальних затрат. Після отриманої травми потерпілий переніс фізичний біль та моральні страждання, які тривають по даний час, його життя повністю змінилося, оскільки він втратив працездатність і став інвалідом. Вважав, що йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінив у 150000 грн., просив стягнути вказану суму з винного. Щодо матеріальної шкоди, підтримав позов у повному обсязі та підтвердив, що на даний час обвинуваченим відшкодовано матеріальну шкоду у сумі 9525 грн.
Свідок ОСОБА_12 суду показав, що 18.01.2015 року біля 18 години разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 їхали на автомашині в с. Приборжавське в бік центру села. Свідок сидів на задньому сидінні автомашини справа, вікно біля нього було відкрито. Рухаючись своєю полосою руху побачили, що назустріч на їх полосі руху їде автомашина, яка виляє дорогою. Це була автомашина марки ВАЗ-2107. Їм вдалося уникнути зіткнення із зустрічною машиною, але через кілька метрів вони почули крики з ярка, що на узбіччі дороги. Зупинившись, побачили потерпілого, який сказав, що його збила машина, яка щойно проїхала. Одного з пасажирів хлопці залишили біля потерпілого, а решта почали наздоганяти автомашину ВАЗ-2107. Наздоганяючи машину та намагаючись зупинити порушника, вони мигали фарами та сигналили, але водій не зупинявся. Проїхавши приблизно 1 км, водій заїхав на подвір`я одного з будинків у с. Луково. Коли ОСОБА_16 вийшов з машини, то почав заперечувати, що збив людину, казав, що то була собака, а не людина, просив відчепитися від нього, після чого зайшов в будинок. Обвинувачений був п`яним. Вони викликали працівників міліції та дочекалися їх приїзду.
Свідок ОСОБА_10 суду показав, що 18.01.2015 року біля 18 години разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 їхав на автомашині в с. Приборжавське. Вже стемніло, їхали із увімкненими фарами. Будучи за кермом побачив, що назустріч їде машина ВАЗ-2107, яка виляє дорогою, потім побачив, що щось на узбіччі блиснуло та впало, однак, зустрічна машина не зупинилися. Коли він розминувся із зустрічною машиною, через кілька метрів побачив на узбіччі в ярку потерпілого, на ньому був велосипед, він кричав від болю. Це був його сусіда - ОСОБА_18 . Місто наїзду знаходиться на відстані біля 20 метрів від повороту, звідки виїхав ОСОБА_18 . Вони зрозуміли, що потерпілого збила машина, залишили біля нього ОСОБА_19 , а самі почали наздоганяти порушника. Дорогою подзвонили в міліцію. Незважаючи на звукові сигнали та сигнали фарами, порушник не зупинився, проїхав десь 2 км від місця ДТП та заїхав в с. Луково у першу вуличку на подвір`я будинку до ОСОБА_9 . Коли водій вийшов з машини, вони побачили, що той п`яний. Обвинувачений почав заперечувати свою причетність до ДТП та запевняв, що нікого не збивав, зайшов в будинок до ОСОБА_20 .
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що 18.01.2015 року біля 18 години в с. Приборжавське разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 їхав на автомашині, якою керував ОСОБА_21 . Свідок сидів на задньому сидінні, але бачив, що назустріч на їх полосі руху їде автомашина марки ВАЗ білого кольору. Вони роз`їхалися із вказаною машиною та проїхавши біля 30 метрів почули крик та побачили на узбіччі людину. Це був їх сусіда ОСОБА_22 , який кричав та тримався за ногу, на якій була кров. Свідок залишився біля потерпілого та викликав швидку допомогу, а решта хлопців розвернули машину і поїхали за білим ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_13 суду показав, 18.01.2015 року ввечері їхав разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в с. Приборжавське на автомашині, якою керував ОСОБА_21 . Свідок сидів на передньому пасажирському сидінні та бачив, що назустріч на їх полосі руху їде автомашина ВАЗ-2107 білого кольору, яка виляє дорогою. Зустрічна машина освітила велосипедиста, який їхав на їх полосі руху, потім він бачив удар і що велосипедиста відкинуло на узбіччя. Зустрічна машина не зупинилася, а поїхала далі. Хлопці під`їхали до велосипедиста, якого збила машина, і який лежав на узбіччі, залишили біля нього ОСОБА_19 , а самі рушили наздоганяти автомашину ВАЗ-2107. Дорогою повідомили в міліцію про ДТП. Не дивлячись на сигнали про зупинку, водій автомашини ВАЗ не зупинився, а доїхав в с. Луково та заїхав в одне з подвір`їв. З автомашини ВАЗ вийшов ОСОБА_16 , він був п`яний, почав заперечувати факт наїзду на велосипедиста, після чого зайшов в будинок. На машині ОСОБА_24 були пошкоджені фара, капот.
Свідок ОСОБА_9 суду показав, що ввечері 18.01.2015 року до нього додому приїхав його товариш ОСОБА_3 . Він був тверезим, але дуже переляканий. Випивши 100 грам горілки, ОСОБА_16 повідомив, що, напевно, збив людину, просив поїхати з ним на місце ДТП, щоб перевірити цю обставину і подивитися, що сталося. Коли вийшли на подвір`я, там вже були працівники міліції та якісь хлопці. На машині ОСОБА_24 були механічні пошкодження.
Вина обвинуваченого доведена також:
протоколом огляду місця події від 18.01.2015 року, згідно якого автомашину марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_25 , виявлено на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 з механічними пошкодженнями (том 1 а.с.9-10);
протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.01.2015 року та схемою ДТП до протоколу огляду місця події ( том 1 а.с.11-18);
висновком судово-медичної токсикологічної експертизи №234 від 22.01.2015 року, згідно якої в крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,73%, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Зразки крові відібрано від ОСОБА_3 18.01.2015 року о 20.00 годин ( том 1 а.с.43-45);
протоколом огляду предметів від 20.01.2015 року та фото таблицею до нього, згідно яких на автомашині марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_25 , виявлено пошкодження на передній частині автомобіля з лівого боку, а саме: розбита передня ліва фара та показник повороту, наявна вм`ятина біля показника повороту та над даною вм`ятиною наявний острівець відлущеної фарби автомашини, деформоване ліве переднє крило автомашини над колесом, пошкоджено ліве дзеркало заднього виду, яке тримається на електропроводах ( том 1 а.с.53-56);
протоколом огляду предметів від 20.01.2015 року та фото таблицею до нього, згідно яких на велосипеді марки «Дорожник Люкс» червоного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_7 , виявлено наступні пошкодження: деформація лівої педалі та лапки до неї, зміщення сидіння велосипеда, на багажнику велосипеда з лівого боку виявлено сліди фарби білого кольору та незначні вм`ятини ( том 1 а.с.61-62);
висновком №34 від 11.02.2015 року судової авто-технічної експертизи, згідно якого на момент проведення огляду і експертного дослідження транспортного засобу марки «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », гальмівна та рульова системи, а також система освітлення та світлової сигналізації автомобіля були у справному стані і могли виконувати функції, передбачені конструкцією (том 1 а.с.68-75);
висновком №52 від 24.02.2015 року судової авто-технічної експертизи, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля марки «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог пунктів 2.10 (а), 10.1 та 11.3 ПДРУ, а водій велосипеда ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимоги пункту 12.3 ПДРУ. Технічна можливість уникнути даної пригоди заключається для ОСОБА_3 у виконанні ним вимог ПДРУ, а саме: пунктів 10.1 та 11.3 Правил. З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії водія автомобіля марки «ВАЗ-2107» ОСОБА_3 , який керуючи транспортним засобом не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку (том 1 а.с.85-88);
висновком судово-медичної експертизи №36 від 19.02.15 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саднини шкірних покровів зовнішньої поверхні у верхній третині лівого передпліччя, саднини шкірних покровів зовнішньої поверхні у середній третині лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як шість днів; а також у вигляді відкритого багато уламкового перелому обох кісток лівої гомілки, що кваліфікується як тяжке, небезпечне для життя тілесне ушкодження. Вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені в терміни, зазначені в обставинах справи, від дії тупих, твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, за ударним механізмом спричинення і такими могли бути окремі виступаючі зовнішні частини легкового автомобіля, що рухається, при дотичному передньокрайовому зіткненні з велосипедистом, що рухається. На час спричинення тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 знаходився на велосипеді, обличчям до автомобіля, травмуюче контактування з автомобілем відбулося лівою частиною тіла (верхньою і нижньою лівими кінцівками). Всі виявлені при судово-медичній експертизі та тілі потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження є первинними (від контакту з транспортним засобом) (том 1 а.с.78-82).
Отже, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та порушуючи п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.3. (б, д), 2.9. (а), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, на зустрічній полосі руху вчинив наїзд на велосипедиста, який рухався своєю смугою руху. Внаслідок ДПТ потерпілому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Після чого, в порушення п.2.10 (а), п.2.10. (в), 2.10 (г) ПДР, обвинувачений не зупинився, не надав потерпілому допомогу, а зник з місця вчинення ДТП.
Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася взимку та у темну пору доби, обвинувачений усвідомлював, що потерпілий, якого він збив своїм автомобілем і який впав з велосипеду на узбіччя дороги, перебуває у небезпечному для житті стані і позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження через безпорадний стан, однак, допомоги потерпілому не надав, хоча мав таку можливість і зобов`язаний був вжити заходи для відвернення негативних наслідків свого діяння.
Стверджуючи про визнання вини у повному обсязі, обвинувачений у той же час вказує на часткову вину потерпілого, який, на думку ОСОБА_3 , сам порушив ПДР, оскільки повинен був зачекати поки проїде автомашина і тільки після цього виїжджати на дорогу.
Враховуючи, що зіткнення сталося на відстані біля 20 метрів від місця виїзду потерпілого на дорогу, на полосі руху потерпілого, а не на полосі руху обвинуваченого, суд критично оцінює вищевказані заперечення ОСОБА_3 та вважає, що вказана обставина свідчить про часткове визнання ним своєї вини.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження через безпорадний стан, особою, що сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан і мала можливість надати потерпілому допомогу, та дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Те, що ОСОБА_3 у вчиненому щиро покаявся, суд враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.
Суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 активне сприяння розкриттю злочину, оскільки у судовому засіданні показами свідків та самого обвинуваченого встановлено, що після вчинення ДПТ ОСОБА_3 з місця пригоди зник, залишивши потерпілого без допомоги. На сигнали автомашини, яка наздоганяла обвинуваченого, ОСОБА_16 не реагував, продовжуючи рух і намагаючись зникнути з місця пригоди. Спочатку обвинувачений заперечував свою причетність до наїзду на велосипедиста, що свідчить про намагання уникнути відповідальності.
Не визнає суд обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 і добровільне відшкодування шкоди, оскільки така відшкодована тільки частково.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого по справі є вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до засад, визначених у ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження та він стан інвалідом 2 групи, що обвинувачений не вжив адекватних заходів до добровільного відшкодування завданого збитку і потерпілий наполягає на призначенні покарання у виді позбавлення волі, суд не знаходить можливим обмежитись покаранням із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням і вважає необхідним приєднати до основного покарання додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, суд враховує позитивну характеристику обвинуваченого, наявність на його утриманні малолітньої дитини і вважає, що це певною мірою знижує ступінь його суспільної небезпечності. З огляду на сукупність цих обставин суд знаходить можливим призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі наближене до нижчої межі, що визначені санкціями ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України, із застосуванням положень ст.70 ч.1 КК України. Суд вважає, що вказане покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів.
Заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов суд вважає задовольнити частково, з наступних підстав.
Згідно ст. ст. 1166 та 1177 ч.1 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від злочину, відшкодовується відповідно до закону; майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим та майновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_7 заподіяно тяжке, небезпечне для життя тілесне ушкодження у вигляді відкритого багато уламкового перелому обох кісток лівої гомілки, внаслідок чого потерпілий проходив лікування та реабілітацію, а також пошкоджено велосипед потерпілого.
Згідно ст. ст. 85, 91 ч.1 п. 3, ст. 92 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
З доданих до цивільного позову доказів вбачається, що сума витрат на санаторно-курортне лікування, яке потерпілий проходив у період з 05 лютого по 19 лютого 2016 року, підтверджується договором добровільного медичного страхування №19/06 від 05.02.2016 року (том 2 а.с.64).
У судовому засіданні встановлено, що на день розгляду справи обвинуваченим сплачено потерпілому матеріальну шкоду у сумі 9525 грн. Дана обставина підтверджена у судовому засіданні письмовою розпискою про отримання 5000 грн. та квитанціями про перерахування потерпілому всього 4525 грн. (1000+1525+1000+1000 грн.). Дану обставину підтвердив у судовому засіданні і сам потерпілий ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 23 ч.2, п.3 та ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
З позовної заяви та пояснень потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що внаслідок ДТП йому заподіяно численні тілесні ушкодження, частина з яких кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, а частина як тяжке, небезпечне для життя тілесне ушкодження. Після доставлення в лікарню, потерпілому проведено операцію та встановлено апарат ОСОБА_26 , який потерпілий носив протягом року, тому тривалий час не міг самостійно пересуватися. Внаслідок отриманих травм та подальшого лікування, він переніс фізичний біль та страждання. У листопаді 2015 року потерпілому встановлено ІІ групу інвалідності. Він по даний час вимушений проходити болісне лікування та реабілітацію, може пересуватися тільки за допомогою палиці. До травми він систематично виїжджав на заробітки, виконував роботу по господарству. Після отриманої травми життя потерпілого повністю змінилося, оскільки він втратив працездатність і став інвалідом. Він позбавлений можливості заробити кошти на утримання сім`ї, тому усвідомлює свою фізичну неповноцінність як батька та чоловіка. По даний час потерпілий відчуває фізичний біль, через який він не може виконувати по господарству ніяку роботу, а також спати ночами. Вважав, що йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінив у 150 000 грн.
У судовому засіданні встановлено, що внаслідок перенесених травм потерпілий ОСОБА_7 переніс фізичний біль та страждання, він вимушений проходити довготривалі лікування та реабілітацію, які викликають фізичний та психологічний дискомфорт. Фізичний стан потерпілого на даний час значно не покращився, він став інвалідом 2 групи, обмежений в руховій активності, що унеможливлює на даний час його професійну реалізацію, він не спроможний виконувати звичні для себе до перенесеної травми навики. Потерпілий позбавлений можливості працювати та заробляти кошти для утримання сім`ї. Оскільки перспектива повернення звичного для ОСОБА_7 якості життя є нечіткою, він обмежений у можливості планувати своє майбутнє та майбутнє своєї сім`ї. Отже, після отриманих з вини обвинуваченого травм, потерпілий не тільки переніс фізичний біль та страждання, внаслідок інвалідності у його житті сталися негативні зміни, потерпілий вимушений був відмовитися від планів та направити свою життєдіяльність у проблемне русло.
Враховуючи характер і наслідки вчиненого обвинуваченим правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, глибину душевних страждань потерпілого та негативні зміни, які внаслідок злочину відбулися в його житті, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підставними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.
Суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 150000 грн.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування не застосовувався. Через відсутність клопотання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу такий судом не обирається.
Речові докази по справі:
-автомобіль марки «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що переданий на зберігання ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( том 1 а.с.57-59, 102),
-велосипед марки «Дорожник Люкс», що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_7 (том 1 а.с.63-65).
Процесуальні витрати по справі обвинуваченим вже відшкодовано.
Керуючись ст. ст. 94, 129, 368, 370, 373, 374, 395 КПК України,
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.286 та ч.1 ст. 135 КК України.
Призначити ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
За ч.1 ст. 135 КК України призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (один) року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 3578 (три тисячі п`ятсот сімдесят вісім) грн. та моральну шкоду у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.
Речові докази по справі:
-автомобіль марки «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що переданий на зберігання ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_3 ;
-велосипед марки «Дорожник Люкс», що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_7 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд.
Копія вироку суду після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.
Потерпілий, представник потерпілого та захисник мають право отримати копію вироку в суді.

Головуюча : ОСОБА_1