справа № 336/5377/16-к
провадження № 1-кс/336/506/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Шевченківського району міста Запоріжжя ОСОБА_3 , старшого слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого, яке погоджено з прокурором, про накладення арешту на майно,
В С Т А Н О В И Л А:
25.02.2015 року до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшла заява гр.. ОСОБА_5 про те, що невідома особа шахрайським способом заволоділа належним йому майном.
Досудовим слідством встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2004 року, ОСОБА_6 30.12.2004 року зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрилася спадщина вищезазначеної кварти.
Під час оформлення спадщини, на запит нотаріальної квартири до ОП «ЗМБТІ» щодо відомостей про власника вказаної квартири надана інформація про те, що 12.01.2011 на підставі довіреності від 19.10.2010 ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_8 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири.
Таким чином встановлено, що невстановлена особа, використавши підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_6 , 19.10.2010 року нотаріально оформила на ім`я ОСОБА_7 довіреність на право розпорядження квартирою ОСОБА_6
9.2.2011року за договором купівлі-продажу власником спірної квартири стала ОСОБА_9
29.03.11 року на підставі договору купівлі-продажу власником вказаної квартири став ОСОБА_5
13.12.2013 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 336/6209/13-ц власником вказаної квартири стала ОСОБА_10 .
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06.12.2012 року, яке набрало законної сили, визнані недійсними довіреність від 19.10.2010 року, реєстровий номер 3795 на ім`я ОСОБА_7 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.01.2011 року, реєстровий № 20, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Рішенням Шевченківського районного суду від 21.10.2013 року, яке набрало законної сили, вирішено витребувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1 .

У ході досудового розслідування по кримінальному провадженні допитаний ОСОБА_5 , який пояснив, що у зв`язку з виниклою необхідністю останній разом із своєю дружиною ОСОБА_11 в кінці 2010 року почали займатися пошуком квартири, для подальшого її придбання.

Так в ході спілкування з агентом агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване за адресою АДРЕСА_2 останній запропонував ОСОБА_5 підходящий варіант квартири, що розташована на першому поверсі в п`ятиповерховому будинку по АДРЕСА_3 .

При подальшій зустрічі з представником вказаного агентства, а саме, як в подальшому з`ясовано, його директором ОСОБА_12 та гр. ОСОБА_13 , який представився помічником ОСОБА_14 останні сіли до автомобілю Шкода «Фабіа» світлого кольору та поїхали за адресою: АДРЕСА_3 для подальшого перегляду вказаної нерухомості.

По приїзду за вищевказаною адресою, двері вказаної квартири відкрив гр. ОСОБА_13 за допомогою ключів, при цьому останній пояснив, що квартира належить його знайомим.

При перегляді вказаної квартири останні зрозуміли, що вона знаходиться в дуже поганому стані, при цьому її ціна згідно пропозиції агентства становила 15500 доларів США, на що подружжя пояснило що подумає та в разі згоди передзвонить.

Так, приблизно через три дні ОСОБА_5 разом із своєю дружиною подзвонили гр. ОСОБА_14 по м.т. НОМЕР_1 та домовились зустрітися з останньою за місцем розташування вказаної квартири. По приїзду за адресою АДРЕСА_3 , подружжя знов зустрілося там з ОСОБА_13 та після повторного огляду квартири почали уточняти умови покупки та процес переоформлення документів, на що ОСОБА_13 пояснив, що з початку потрібно укласти договір з агентством на надання послуг, для чого необхідно під`їхати в офіс агентства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 ,

17.03.2011 року, у вечірній час ОСОБА_5 разом із своєю дружиною приїхали за вказаною адресою, де останніх знов зустрів ОСОБА_13 та провів до офісу, де подружжя вже очікувала невідома їм раніше жінка, яка представилась ОСОБА_9 та пояснила, що вона є власником вказаної квартири за адресою АДРЕСА_3 . Далі після перегляду документів на вказану нерухомість, паспорту власниці та з`ясування технічних питань останні встановили кінцеву вартість квартири, яка склала 15250 доларів США та підписали Договір намірів 17/03 від 17.03.2011 року, згідно до якого сторони домовились про передачу права власності на нерухомість шляхом подальшого нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 в строк не пізніше 30.03.2011 року, при цьому подружжя в якості задатку надало ОСОБА_9 500 доларів США.

З`ясувавши всі обставини укладання вказаного правочину, останні призначили дату підписання угоди на 26.03.2011 року, при цьому агентство запропонувало подружжю скористатися послугами їх нотаріуса

ОСОБА_15 , на що вони погодились.

26.03.2011 року подружжя зателефонувало директору агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та домовились під`їхати за адресою АДРЕСА_4 до нотаріуса для підписання необхідних документів. Приїхав за вказаною адресою останніх вже очікували гр. ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та нотаріус з помічником. Нотаріус перевірив всі вказані документи та пояснивши, що все в порядку, останні уклали договір-купівлі продажу від 26.03.2011 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 , після чого подружжя передало гр. ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 15250 доларів США.

Також ОСОБА_5 зазначив, що при підписанні вказаного договору ОСОБА_9 просила вказати в договорі суму покупки квартири рівну 30 000 тис. гривень, пояснивши це меншою сплатою податку, на що останні не погодились та запропонували вказати суму покупки рівну 10 000 доларів США, а податок заплатити попалам, на що остання погодилась, після чого подружжя передало їй ще 350 доларів США та підписали останні папери.

Після чого подружжя отримало ключі на вказану квартиру та документи.

В ході мешкання гр. ОСОБА_5 разом із своєю дружиною в квартирі АДРЕСА_1 , останні у лютому 2015 року помітили, що рахунки в ЖКГ на вказану квартиру з якоїсь причини оформлені на інше прізвище.

Після чого подружжя 18.02.2015 року направилися до Шевченківського відділення МКП «Основаніє», що розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Авраменко 15 з метою з`ясування всіх обставин, які відбулися, та в ході бесіди з бухгалтером вказаної установи ними було з`ясовано, що вони не є власниками квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , підтвердженням чого є рішення суду, які вони отримали у вказаній установі.

Прийшовши до дому ОСОБА_5 детально ознайомився з вказаними рішенням та був здивований їх змістом, оскільки про час та місце проведення вказаних судових розглядів він не знав, запрошений та повідомлений належним чином не був. Також увагу останнього привернула велика кількість продажів квартири по АДРЕСА_5 за малий проміжок часу, оскільки за період часу з січня 2011 року по березень 2011 року вона продана три рази та те, що навіть після винесення Шевченківським районним судом рішення від 21.10.2013 року про витребування квартири по АДРЕСА_5 у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 , остання по теперішній час не здійснила ніяких спроб зв`язатися з подружжям, навідатися до них додому та заявити права на вказану нерухомість, що є дивним.

Всі спроби ОСОБА_5 зв`язатися з ОСОБА_10 , встановити її місцезнаходження виявилися марними.

Після чого, бажаючи знайти правди в ситуації яка склалася, розуміючи, що потрапили в халепу, останні за допомогою Інтернет провайдера провели моніторинг сайтів з метою відсічення версії продажу їх квартири без згоди власника та вчинення інших протиправних дій відносно їх та вказаної нерухомості.

Так, зайшовши на інтернет-сайт газети «OLX» подружжя натрапило на об`яву, згідно до якої на продаж була виставлена квартира, яка за описом, місцезнаходженням та всіма характеристиками була дуже схожа на квартиру, де вони мешкають, а саме за адресою АДРЕСА_3 . Однак фотографії квартири на сайті були відсутні, а продавцем виступала ніколи незнайома їм людина. Здивувавшись, останні зателефонували за вказаним в об`яві номером, представившись покупцями нерухомості та спробували з`ясувати всі обставини та місцезнаходження квартири, внаслідок чого ще раз переконавшись, що на продаж виставлена саме їх квартира. За проханням подружжя дзвінки за вказаним номером здійснили і їх друзі, які підтвердили вказані обставини.

25.02.2015 року останніми прийнято рішення звернутися до правоохоронних органів з метою з`ясування всіх обставин справи та за допомогою у вирішенні проблеми, пов`язаної з заволодінням, шахрайським шляхом, належною їм квартирою.

Оскільки згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а зі смертю особи її цивільна дієздатність припиняється, все вище вказане свідчить про те, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не міг 19.10.2010 року уповноважити довіреністю ОСОБА_7 здійснити від свого імені дії, направлені на продаж квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_3 .

Крім того, відповідно до довідки реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 належить на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 09.08.2016 року ТОВ ТД «Альтарус», зареєстроване приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_17 від 09.08.2016 року .

Таким чином, у слідства є достатньо підстав вважати, що зазначена вище злочинна схема незаконного привласнення квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , розроблена і реалізована за сприяння невстановленої особи, яка отримала вище вказану квартиру, у приватну власність, з метою її подальшого продажу і отримання незаконної матеріальної вигоди.

На теперішній час, з метою унеможливлення незаконних спроб власника квартири вчинити щодо неї правочинів, спрямованих на уникнення від її повернення у законну власність дії, на зазначену квартиру, необхідно накласти арешт.

У зв`язку із вищевикладеним, виникла необхідність у забороні відчуження, оскільки її незастосування може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню усуненню негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення.

Заслухавши прокурора, який у судове засідання надав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим № 553 від 08.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_17 , право власності на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_18 , перевіривши клопотання та доводи прокурора наданими матеріалами, слідчий суддя дійшов висновку про те, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

З огляду на надані докази, у слідчого судді є достатньо підстав вважати, що на теперішній час з метою унеможливлення незаконних спроб власника квартири вчинення щодо неї правочинів, спрямованих на уникнення від її повернення у законну власність дії, на зазначену квартиру, а тому накладення арешту на нерухоме майно обумовлено необхідністю їх збереження для подальшого встановлення істини по справі.

Керуючись ст. 170-173 КПК України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання старшого слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 у вигляді застосування заборони її відчуження у будь-який спосіб.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1

20.09.16