Провадження № 1-кп/643/437/16
Справа № 643/2177/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові провадження № 1-КП/643/437/16 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не заміжньої не працюючої, має двох неповнолітніх дітей - 2005 та 2007 року народження, раніше судимої 27.02.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2014 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено вирок стосовно ОСОБА_4 , яким її визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначене покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 грн.

ОСОБА_4 в день оголошення вироку належним чином повідомлена про обов`язок щодо сплати штрафу у місячний термін з моменту набрання вироком суду законної сили та про необхідність повідомлення про це суду шляхом надання документу про сплату штрафу, а також про кримінальну відповідальність за ст. 389 КК України за ухилення від сплати штрафу.

Не зважаючи на це, ОСОБА_4 з заявою про розстрочку сплати штрафу не зверталась, хоча була належним чином повідомлена про порядок виконання покарання у вигляді штрафу та наслідки ухилення від сплати штрафу, на облік до Державного центру зайнятості не стала та протягом часу з 27.03.2014 року до 20.10.2015 року не сплатила штраф за вироком суду від 27.02.2014 року, тобто злісно ухилилась від покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінуємого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України визнала повністю та пояснила, що дійсно була засуджена за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України 27.02.2014 року вироком Московського районного суду м. Харкова до штрафу у розмірі 850 гривень, який до теперішнього часу не сплатила, незважаючи на те, що була в той же день, а саме: 27.02.2014 року повідомлена письмово Московським районним судом м. Харкова про свій обов`язок щодо сплати штрафу у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і необхідності повідомлення суду, шляхом представлення документу про сплату штрафу. Обвинувачена зазначила, що до теперішнього часу до суду с заявою про росточку штрафу не зверталась, офіційно не працевлаштована, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, розлучена.
Обвинувачена ОСОБА_4 у суді зазначила про те, що вона розуміє, що скоїла злочин, та щиро розкаялась у його вчинені.
За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєні нею злочину, та кваліфікує дії обвинуваченої за ч.1 ст.389 КК України, а саме ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього виду покарання.
При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_4 суд враховує її щире каяття, та визнає цю обставину, відповідно до ст.66 КК України, такою, що пом`якшує її покарання. Обставин, що обтяжують покарання останньої, які передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Санкцією ч.1 ст.389 КК України за ухилення від сплати штрафу або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльності особою, засудженою до цих видів покарань, передбачене покарання у вигляді виправних робіт або обмеженням волі.

Згідно ст.57 КК України покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого. Згідно ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до 14 років. В матеріалах кримінального провадження наявні копії свідоцтв про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в яких зазначено, що матір`ю вказаних неповнолітніх дітей, які не досягли 14 років є ОСОБА_4 . Отже, жодне з покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.389 КК України до ОСОБА_4 застосовано бути не може.

У відповідності до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

З огляду на вищенаведене та враховуючи відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 389 КК України, її необхідно звільнити від покарання за цей злочин відповідно до ч.2 ст.373 КПК України.

Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 КК України покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень, призначене ОСОБА_4 за вироком Московського районного суду м. Харкова від 27.02.2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України підлягає самостійному виконанню.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході досудового слідства та під час розгляду справи судом не обирався.
Речові докази, цивільний позов, та процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування, по справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватою у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України та звільнити її від покарання за вчинення цього злочину у зв`язку з тим, що санкцією ч.1 ст.389 КК України передбачено лише такі покарання, які, з огляду на відсутність у ОСОБА_4 офіційного працевлаштування та наявність у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей 2005 та 2007 року народження, не можуть бути до неї застосовані.

Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 КК України покарання призначене ОСОБА_4 27.02.2014 року за вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень - виконувати самостійно.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженою ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1