АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/259/16 Справа № 691/745/15-к Категорія: : ст. 336 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 14 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вербівка Городищенського району Черкаської області, проживає по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, військовозобов`язаний, працює охоронником СТОВ «Злагода», раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі; обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взято його під варту у залі суду

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , перебуваючи на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним у зв`язку з оголошенням часткової мобілізації і призовом на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією у відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VІІІ від 15.01.2015 року, пройшов 05.05.2015 року медичний огляд, за наслідками якого військово-лікарською комісією ОСОБА_7 визнано придатним для проходження військової служби.

Цього ж дня ОСОБА_7 , повернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VІІІ від 15.01.2015 року, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних на те причин (з особистих міркувань), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбачену ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився від подальшого призову за мобілізацією, про що власноруч зазначив у відповідній заяві на ім`я ІНФОРМАЦІЯ_4 та самовільно покинув приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 порушив порядок комплектування Збройних Сил України, а також вимоги аб. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до яких громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибути за викликом районного військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 14 січня 2016 року змінити в частині призначеного покарання, а саме на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на один рік, покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Свою апеляційну скаргу захисник мотивує тим, що покарання призначене судом ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі в наслідок надмірної суворості.

Указує, що висновки суду першої інстанції в частині відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, є однобічними та необ`єктивними.

Під час розгляду кримінального провадження в місцевому суді обвинуваченим ОСОБА_7 надані покази, які повністю узгоджувалися з обставинами вчинення ним злочину, що викладені в обвинувальному акті, незважаючи на те, що судом досліджувалися докази в повному обсязі. ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, як під час досудового розслідування, так і під час розгляду обвинувального акту в суді, визнав повністю, розкаявся та фактично сприяв розкриттю вчиненого ним злочину.

Вказані обставини, зазначає апелянт, з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 працює охоронником у СТОВ «А. Ф. «Злагода», де за час роботи з 05.06.2014 року показав себе з позитивної сторони, до роботи ставиться добросовісно, фактично проживав з матір`ю, яка хворіє, та після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає одна.

Також апелянт вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю над його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин вперше; злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості; він раніше не судимий, має молодий вік, має постійне місце проживання, за місцем проживання та місцем роботи характеризується з позитивної сторони.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану останнім апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені.

Захисник указав, що вирок місцевого суду ним оспорюється з підстав надто суворого покарання й винуватість обвинуваченого ним не оспорюється. Обвинувачений указав, що він повністю визнає свою вину і щиро розкаюється у вчиненому.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника щодо доцільності застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України, однак не заперечував щодо врахування судом окремих обставин, які пом`якшують покарання, та можливого застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні та ніким не оскаржується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 14.01.2016 року в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , встановлення обставин вчиненого ним діяння тощо, до апеляційного суду не надходило, апеляційний перегляд в цій частині не проводиться.

Покарання обвинуваченому призначається відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст. 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд повинен також враховувати, що у відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 14.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції вищезазначених вимог в повній мірі не дотримався та призначив занадто суворе покарання.

Призначаючи покарання суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (за правовою кваліфікацією відноситься до злочинів середньої тяжкості), особу обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, визнав свою вину та щирого покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, має молодий вік; злочин вчинив вперше.

Вказані обставини колегія суддів на підставі положень ст. 66 КК України вбачає можливим і доцільним вважати такими, що пом`якшують покарання, в контексті можливого застосування на їх підґрунті положень ст. 69 КК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про вид призначеного покарання, але вбачає, що мінімальна межа санкції ст. 336 КК України у виді двох років позбавленні волі є занадто суворим покарання для обвинуваченого, враховуючи указані вище обставини.

Разом з тим, колегія суддів вбачає слушною позицію суду першої інстанції стосовно недоцільності застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, враховуючи значну суспільну небезпечність вчиненого ним діяння в контексті особливої важливості на даний час питань охорони суспільних відносин у сфері забезпечення призову і мобілізації.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 14.01.2016 року необхідно змінити в частині призначеного покарання та застосувати відносно ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 14.01.2016 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання змінити, пом`якшивши призначене покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 336 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 14 січня 2016 року по 17 березня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :