Справа № 317/2871/16-к
№/п 1-кп/317/236/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000116 від 06.03.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Запорізькій області Веселівському районі с.Матвіївка, громадянин України, не одружений, не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, з лав ВСУ не звільненого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу, 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією Мелітопольсько-Веселівським ОРВК в Запорізькій області.

З цього ж дня наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

27 вересня 2014 року солдату ОСОБА_4 було надано відпустку терміном на 10 діб.

Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 06 жовтня 2014 року не з`явився вчасно з відпустки до місця служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась у Запорізькому районі Запорізької області с.Новоолександрівка, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 13 червня 2016 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину свою визнав повністю, пояснив, що був мобілізований до Збройних Сил України в квітні 2014 року. Пройшов медичну комісію, визнаний гідним до проходження військової служби та був зарахований на всі види забезпечення. В кінці вересня 2014 року йому було надано відпустку. Але його родина, а саме батько, що є інвалідом 1 групи, в цей час опинилась в складних умовах. Він особисто погано себе почував внаслідок участі в бойових діях. Але про вказані обставини нікому не повідомляв та письмових звернень не надавав. Провину визнав та розкаявся у скоєному.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 408 КК України - дезертирство, нез*явлення з відпустки на службу з метою ухилитися від військової служби.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості. Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, с уд враховує те, що він раніше не судимий.
Обставинами, які пом*якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд вважає, що при призначенні покарання слід застосувати ст.75 КК України.
Підстав для застосування запобіжного заходу не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді 3 (три) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на один рік.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1