АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1421/16 Справа № 191/2412/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Апостолове Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 16 жовтня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року, якою відмовлено останньому у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, вважає її необґрунтованою та просить задовольнити його клопотання про застосування ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що за весь період відбування покарання він жодного разу не порушував режим утримання, а також він проживав з цивільною дружиною, яка є інвалідом 2 групи з дитинства, хворіє і потребує постійного догляду, має довідку від приватного підприємця про те, що після звільнення з місць позбавлення волі його буде прийнято на роботу.
Посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що він не працевлаштований не з власних підстав, а у зв`язку з не наданням адміністрацією установи робочого місця, оскільки промислова зона установи перебуває в аварійному стані та закрита на законних підставах.
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання за тяжкий злочин, не працевлаштований та бажання працевлаштуватись не висловлює, характеризується посередньо, має одне стягнення, заохочень не має, 29 лютого 2016 року адміністрацією установи було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, як особі, що не довела своє виправлення у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення своєю поведінкою, яка не є сумлінною.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Вимогами положення ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання.
Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Синельниківській виправній колонії № 94 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, за час перебування у вищевказаній колонії засуджений характеризується посередньо, заохочення до нього не застосовувались, має одне стягнення, не працевлаштований. Крім того, 29 лютого 2016 року адміністрацією установи засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, як особі, що не довела своє виправлення, у зв`язку з чим, суд першої інстанції не визнав поведінку засудженого за весь період відбування покарання сумлінною.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку ОСОБА_7 сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Посилання ОСОБА_7 на те, що він жодного разу не порушував режим установи, є такими, що не в повній мірі відповідають наявним в матеріалах особової справи характеристикам його особи, оскільки з довідки про стягнення та заохочення вбачається, що 03 березня 2015 року до ОСОБА_7 застосовувалась догана за порушення режиму утримання, хоча дане стягнення вже погашено, однак колегія суддів вважає, що зазначена обставина характеризує засудженого протягом всього часу відбування покарання та не свідчить про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання. Так, судом обґрунтовано враховано, що засуджений під час відбування покарання характеризувався посередньо (а. п. 12).
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його не працевлаштування у зв`язку з не надання адміністрацією установи йому робочого місця, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з характеристики, яка знаходиться в матеріалах провадження, засуджений ОСОБА_7 не висловлює бажання працювати, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи і не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні (а. п. 10-11).

Наявність у засудженого цивільної дружини, яка є інвалідом 2 групи з дитинства та потребує постійної допомоги, а також довідки про можливе його працевлаштування не є визначеною підставою в силу ст. 81 КК України для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4