Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
за участю захисникаОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , проживаючого на АДРЕСА_3 ), такого, що не має судимості,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,

установив:
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, захисник ОСОБА_5 просить змінити вирок апеляційного суду і пом`якшити ОСОБА_7 захід примусу, застосувати до нього положення ст. 75 КК і зменшити розмір додаткового покарання. На думку захисника, згаданий суд не врахував повною мірою всіх наявних у провадженні пом`якшуючих обставин, даних про особу засудженого, а також не зважив на те, що вчинене кримінальне правопорушення за формою вини є необережним. Залишивши зазначене поза увагою, суд апеляційної інстанції безпідставно ухвалив свій вирок, яким призначив ОСОБА_7 явно несправедливий через суворість захід примусу.

За вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 на користь комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР 4353 грн у рахунок відшкодування витрат на лікування ОСОБА_8 .

Судом ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Як установив суд, ОСОБА_7 15 січня 2015 року близько 18.00 год., керуючи автомобілем «Деу Ланос» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись на автодорозі Н 1 Дніпропетровськ Миколаїв через Кривий Ріг у напрямку м. Дніпропетровська, неподалік кафе «Кемел», порушив вимоги пунктів 11.4, 11.9 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем «Фіат» (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), яким керував ОСОБА_8 , унаслідок чого останньому було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд Дніпропетровської області, задовольнивши апеляційні скарги прокурора та потерпілого, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання і 29 березня 2016 року ухвалив свій вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_7 апеляційним судом не обирався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вона підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, правильність юридично-правової оцінки діяння за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до статей 370, 420 КПК вирок апеляційного суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених статтями 2, 7 КПК, суд вирішує питання, винесені на розгляд сторонами й віднесені до його повноважень, дотримуючись при цьому вимог указаного Кодексу.

У силу ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За приписами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник. Водночас за змістом процесуального закону апеляційний суд не вправі постановити свій вирок і погіршити в певній частині становище засудженого тоді, коли в апеляційній скарзі було порушено питання про скасування вироку місцевого суду, але висловлено вимогу призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не дотримався зазначених приписів закону.

За матеріалами провадження вирок місцевого суду було оскаржено в апеляційному порядку стороною обвинувачення. Зокрема, прокурор у своїй скарзі заперечував справедливість рішення суду першої інстанції виключно в частині розміру додаткового покарання, у зв`язку з чим просив ухвалити новий вирок, яким позбавити ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Жодних заперечень щодо правильності застосування ст. 75 КК прокурор не висловлював. Натомість потерпілий ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на положення ст. 414 КПК і невиправдану м`якість призначеного засудженому заходу примусу, просив скасувати вирок місцевого суду і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий розгляд.

Не зважаючи на такі позиції прокурора та потерпілого, суд апеляційної інстанції без належної перевірки доводів, викладених у скаргах та заявлених у них вимог, ухвалив свій вирок, яким не тільки збільшив розмір додаткового покарання, але й призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке належить відбувати реально.

Таким чином, апеляційний суд вийшов за межі заявлених сторонами вимог, необґрунтовано погіршив становище засудженого і цим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.

Крім того, з огляду на вищезазначений зміст вимог прокурора та потерпілого, рішення апеляційного суду про задоволення поданих апеляційних скарг є сумнівним.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції всупереч статтям 2, 370, 405, 419, 420 КПК не дослідив і не проаналізував викладених у скарзі потерпілого доводів щодо порушення його процесуальних прав, не дав на вказані доводи, а також на аргументи сторони захисту вичерпних відповідей.

Згаданий суд, мотивуючи у вироку необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, наголосив на тому, що засуджений раніше двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Однак, суд не з`ясував і не перевірив чи вважається ОСОБА_7 особою, що була піддана адміністративному стягненню в аспекті ст. 39 вказаного Кодексу. Також, як убачається з журналу судового засідання та інформації, відображеної на технічному носії, апеляційний суд при перегляді справи ретельно не дослідив усіх наявних у ній даних, які за законом мають правове значення при виборі заходу примусу, і могли вплинути на законність ухваленого рішення.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду ухвалено з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а тому це рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Тому касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
При новому розгляді апеляційному суду необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити всі доводи в апеляційних скаргах, а також інші доводи, викладені у касаційній скарзі захисника й ухвалити рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК, зважаючи також на правила ч. 4 ст. 403, 439 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3