Справа №580/960/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/855/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми в порядку апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження №0000299 від 13 травня 2016 року за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_13 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 27 липня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черемухівка Лебединського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Першотравневе Лебединського району Сумської області, українця, мешканця АДРЕСА_2 , в силу ст.. 89 КК України не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці 15 (п`ятнадцять) днів.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Жовтневе Конотопського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_3 , працюючого трактористом ВАТ «Племзавод «Михайлівка», раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Постановлено стягнути із обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у сумі 3 600 грн., по 1 200 грн. з кожного.

Постановлено стягнути із обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта для проведення експертизи в розмірі 527 грн. 76 коп., по 175 грн. 92 коп. з кожного.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засуджені за ч.3 ст. 185 КК України за наступних обставин.

Так, 3 березня 2016 року о 23 год. 00 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, перебуваючи біля будинку потерпілої ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_3 , діючи узгоджено, перехилившись через хвіртку в паркані, проникли на територію вказаного подвір`я, звідки таємно викрали 2 кози, завдавши своїми діями потерпілій матеріальну шкоду на суму 1 600 грн. 00 коп.

Також, 28 березня 2016 року о 01 год. 00 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою між собою, перебуваючи біля будинку потерпілої ОСОБА_13 за вказаною адресою, діючи узгоджено, вищевказаним шляхом проникли на територію вказаного подвір`я, звідки ОСОБА_9 - повторно, а ОСОБА_10 - вперше, таємно, викрали козу, завдавши своїми діями потерпілій матеріальну шкоду на суму 800 грн. 00 коп.

Крім того, 4 квітня 2016 року о 01 год. 00 хв. обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою між собою, перебуваючи біля будинку потерпілої ОСОБА_13 за вказаною адресою, діючи узгоджено, таким же чином проникли на територію вказаного подвір`я, звідки повторно, таємно викрали козу, завдавши своїми діями потерпілій матеріальну шкоду на суму 800 грн. 00 коп.

Вони ж, 29 квітня 2016 року о 01 год. 00 хв. за попередньою змовою між собою, перебуваючи біля будинку потерпілої ОСОБА_13 за вказаною адресою, діючи узгоджено, вищевказаним шляхом проникли на територію вказаного подвір`я, звідки повторно, таємно викрали козу, завдавши своїми діями потерпілій матеріальну шкоду на суму 800 грн. 00 коп.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла, не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, порушує питання про його скасування та призначення нового розгляду вказаного кримінального провадження у суді першої інстанції. За змістом доводів апеляційної скарги потерпіла вважає, що судом першої інстанції призначено обвинуваченим занадто м`яке покарання без врахування судом обтяжуючих покарання обставин, зокрема повторності вчинення злочину, та безпідставно застосовано вимоги ст.69 КК України, при цьому наголошує на неповноті судового розгляду вказаного провадження та істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону, та вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема в частині такої кваліфікуючої ознаки інкримінованого злочину як проникнення до її домогосподарства обвинуваченими, оскільки вважає, що вказані особи вчиняли дані крадіжки саме шляхом проникнення всередину її двору, разом з тим зауважує, що судом першої інстанції їй не було роз`яснено підстави та порядок розгляду провадження в скороченому порядку на підставі ч.3 ст.349 КК України, що є прямим порушенням принципу законності, в ході досудового слідства не задоволено заявлене нею клопотання про проведення повторного слідчого експерименту, також вважає, що суд в достатній мірі не врахував всіх обставин і необґрунтовано задовольнив позов про стягнення моральної шкоди тільки частково.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та суть апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_13 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги потерпілої, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину за обставин, викладених у вироку відповідають матеріалам кримінального провадження і кваліфікація їх дій за ознаками ч.3 ст.185 КК України, а саме вчинення вказаними особами повторно крадіжки, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням до іншого сховища, про що зазначено судом у вироку, є вірними.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свою вину за пред`явленим їм обвинуваченням визнали повністю, судом правомірно в порядку ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників справи, в тому числі і потерпілої ОСОБА_13 , яка не заперечувала проти розгляду вказаного провадження у скороченому порядку, визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, належно допитав обвинувачених та дослідив дані, що характеризують їх особу, в умовах роз`яснення судом учасникам судового провадження про те, що у випадку не дослідження фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися в ході розгляду провадження в суді, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, що підтверджується журналом судового засідання, звукозаписом судового засідання та письмовими розписками вказаних осіб, в тому числі і потерпілої, а тому доводи ОСОБА_13 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам вказаного кримінального провадження, нероз`яснення їй положень ч.3 ст.349 КК України, щодо наявності у вказаному провадженні такої кваліфікуючої ознаки злочину як проникнення, з урахуванням наведених обставин, є безпідставними.

Тобто, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які учасниками справи не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілою ОСОБА_13 до обвинувачених було пред`явлено позов, зокрема про стягнення моральної шкоди в сумі 15000 грн., який суд задовольнив частково, стягнувши по 1200 грн. з кожного.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги потерпілої щодо замалого розміру стягнення моральної шкоди на її користь є необґрунтованими, оскільки розмір моральної шкоди судом визначений правильно з урахуванням всіх моральних страждань, які були понесені потерпілою в результаті вчинення протиправних дій відносно неї, виходячи з принципу розумності та справедливості. При цьому, суд врахував характер, обсяг та тривалість моральних страждань, порушено спосіб життя потерпілої. Тобто судом наведено мотиви для визначення розміру моральної шкоди.

Виходячи з викладеного підстав для збільшення розміру моральної шкоди не вбачається.

Що стосується призначеного обвинуваченим покарання, то суд у відповідності до вимог ст.. 65 КК України врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення обвинуваченими, дані про їх особу, які характеризуються позитивно, разом з тим взяв до уваги стан здоров`я ОСОБА_9 , ряд обставин, що пом`якшують їх покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме визнання вини всіма обвинуваченими, їх щире каяття у скоєному, добровільне відшкодування ними завданих матеріальних збитків, та відсутність обставин, що обтяжують їх покарання і обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді арешту, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого в санкції інкримінованої статті, що за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів. Окрім того колегія суддів враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_10 відшкодував потерпілій завдану моральну шкоду.

За таких обставин, доводи потерпілої з приводу безпідставності застосування положень ст.69 КК України та неврахування повторності, як обтяжуючої покарання обставини, в умовах коли судом повторність врахована як кваліфікуюча ознака, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Окрім того, у відповідності до вимог ст. 73 КК України, строки покарання обчислюються відповідно у роках, місяцях та годинах.

Колегією суддів встановлено, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України у виді арешту на строк 3 місяці 15 днів, тобто у днях, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, порушивши вимоги ст. 73 КК України, що у відповідності з п.4 ч.1 ст. 409; п.1 ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для зміни ухваленого судом щодо ОСОБА_9 вироку із пом`якшенням призначеного покаранням, а саме без призначення його у днях, при цьому апеляційну скаргу потерпілої слід залишити без задоволення.

Тому, враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 27 липня 2016 року в частині призначення покарання ОСОБА_9 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185 КК України та вважати його засудженим за цим законом із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Сумської області вступає в законну силу негайно, та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5