Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула 30 серпня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 1 жовтня 2015 року засуджено
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1ст. 122 КК України - у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання.

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1ст. 122 КК України - у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, раніше судимого 22.03.2012 року Шаргородським районним
судом Вінницької області за ч.1 ст. 119 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1ст. 122 КК України - у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно ст. 71 ч. 1 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 березня 2012 року та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

За ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виправдані за недоведеністю їх участі у вчинені даного злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без зміни.

Як вбачається з копій судових рішень, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за те, що вони 9 жовтня 2013 року приблизно о 4.57 год. на автомобілі марки «KIA CEED», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 приїхали на територію АЗС «ОККО», що по вул. Пирогова, 141 с. Бохоники Вінницького району Вінницької області.
Увійшовши о 4.58 год. до приміщення магазину вказаної АЗС «ОККО» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 побачили раніше незнайомих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які проводили розрахунки з продавцем за замовлену каву і солодощі.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебуваючи в громадському місці в приміщенні магазину АЗС, не звертаючи увагу на оточуючих громадян, порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки, використовуючи малозначний привід, безпричинно розпочали суперечку з потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
У подальшому ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діючи узгоджено та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на порушення громадського порядку, з метою явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, порушуючи нормальну діяльність АЗС «ОККО», о 04.59 год. вийшли з приміщення магазину та вслід за потерпілими підійшли до автомобіля ОСОБА_8 марки «MAZDA-6», державний номерний знак НОМЕР_2 , біля якого стали пропонувати останнім влаштувати автомобільні перегони.
Отримавши відмову від запропонованої пропозиції, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обступили автомобіль ОСОБА_8 , позбавивши його таким чином можливості покинути територію АЗС та у цей час з вказаного автомобіля вийшов ОСОБА_9 .

У подальшому в ході виниклого конфлікту ОСОБА_4 умисно, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі та поведінки у суспільстві, перебуваючи у громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, висловлюючись нецензурною лайкою в сторону присутніх, наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_8 , від якого той впав біля переднього лівого колеса зазначеного автомобіля, після чого разом з ОСОБА_6 умисно нанесли ОСОБА_7 численні удари кулаками в голову, від яких той впав біля передньої частини вказаного автомобіля, але вони продовжили наносити останньому удари ногами по тілу. Одночасно ОСОБА_5 діючи умисно, наніс численні удари по голові та тілу ОСОБА_9 , від яких він впав на землю біля правих задніх дверей автомобіля марки «MAZDA-6».
Продовжуючи вчинення злочину, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діючи умисно, за попередньою змовою, яка полягала в їх узгоджених діях в нанесенні ударів всім потерпілим, продовжили побиття ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наносячи їм численні удари кулаками рук і ногами в голову та в інші життєво важливі органи, внаслідок чого потерпілі втратили свідомість та здатність чинити будь - який опір.
У результаті умисних узгоджених дій потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта № 2130 від 5 грудня 2013 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Потерпілому ОСОБА_7 умисними та узгодженими діями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта № 2132 від 5 грудня 2013 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Потерпілому ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції, вказує на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. Вважає, що апеляційний суду необґрунтовано виправдав засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України та просить ухвалу апеляційного суду щодо них скасувати, та призначити новий апеляційний розгляд кримінального провадження. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги докази вини засуджених у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виніс ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні хуліганства та спричиненні тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених та перевірених у судовому засіданні доказах і є правильним та у касаційній скарзі прокурором не оскаржується.

Посилання у касаційній скарзі прокурора на безпідставне виправдання засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, розцінюється колегією суддів, як безпідставне.

Як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів касаційного суду, що вина ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не доведена, є правильною з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції у вироку вказав, що при розгляді даного провадження в суді, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України, через відсутність належних доказів зі сторони обвинувачення.

На підтвердження свої доказів в частині виправдання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання самих обвинувачених, які в ході судового розгляду пояснили, що ніяких речей потерпілих вони не брали і будь - якої змови у них на викрадення речей потерпілих не було.

В результаті допиту потерпілих було встановлено, що після нанесення обвинуваченими їм тілесних ушкоджень, вони перебували в непритомному стані і не бачили за яких обставин у них пропали речі, так як пропажу вони виявили вже після того, як прийшли до тями.

Під час перегляду судом першої інстанції запису з відеокамер спостереження з АЗС «ОККО», встановлено що якась особа, ідентифікувати яку неможливо через погану якість зображення, заглянула в салон автомобіля «MAZDA-6», що належить ОСОБА_8 , і через декілька секунд виглянула та пішла. Речей потерпілих на відеозапису не видно. Про те, що на відеозапису в когось із обвинувачених в руках була куртка, останні пояснили, що перед початку бійки вони знімали свої куртки, які потім забрали.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та сторона обвинувачення в апеляційній інстанції заявили клопотання про проведення судового розгляду в частині обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, так як не були згодні з прийнятим рішенням суду першої інстанції щодо виправдання обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України

Як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, апеляційним судом в цій частині було проведено судове слідство, під час якого були допитані обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які в судовому засіданні підтвердили покази даними ними в суді першої інстанції та заперечили факт викрадення речей у потерпілих та самої змови на викрадення.Потерпілі також підтвердили показання, даними ними в суді першої інстанції.

Крім того, в судовому засіданні був переглянутий запис з відеокамер спостереження з АЗС «ОККО», за результатом якого суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що якась особа, ідентифікувати яку неможливо через погану якість зображення, заглянула в салон автомобіля «MAZDA-6», що належить ОСОБА_8 , і через декілька секунд виглянула та пішла. Речей потерпілих на відеозапису не видно. Про те, що на відеозапису в когось із обвинувачених в руках була куртка, на що останні в судовому пояснили, що перед початку бійки вони знімали свої куртки, які потім забрали.

Доводи касаційної скарги прокурора, аналогічні доводам викладеним в апеляції прокурора, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його
касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3