5-6515ск16
ПОСТАНОВА

18 жовтня 2016 року м. Київ
Суддя судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції, на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд зазначених судових рішень щодо ОСОБА_2 в касаційному порядку.
Слід зазначити проте, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 387 КПК 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу та узгоджуватись з положеннями ст. 398 КПК 1960 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 цього Кодексу), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 цього Кодексу).
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року в скарзі повинна бути зазначена вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на обґрунтування цього, з огляду на положення

ч. 1 ст. 398 цього Кодексу. Посилаючись у касаційній скарзі на необхідність перевірки судових рішень особа, яка подає скаргу має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які на її думку допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Проте прокурором наведені вимоги процесуального закону не дотримано, оскільки всупереч вимогам ст. 350 КПК 1960 року в скарзі не наведено обґрунтування необхідності скасування постановлених у справі судових рішень щодо ОСОБА_2 у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та істотного порушення кримінально-процесуального закону.
Крім того, прокурор посилаючись у скарзі на невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок надмірної м`якості не навів доводів про явну несправедливість, яка може бути підставою для перевірки справи в касаційному порядку у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року з огляду на положення ст. 372 КПК 1960 року.
Також, всупереч ч. 2 ст. 350 КПК 1960 року, подана прокурором касаційна скарга, при обґрунтуванні необхідності скасування постановлених у справі судових рішень не містить посилань на відповідні аркуші справи.
Згідно зі ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статей 350, 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні касаційної скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійде протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
Прокурор має підтвердити, що ним не пропущений цей місячний термін при повторному зверненні до суду касаційної інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року,

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції, у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 .
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1