Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
12 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року по кримінальному провадженню за №0000010 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислав Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілих ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений:

за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_5 звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України;

за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_5 звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням

_______________________________________________________________________________________________

№ 11кп/787/172/ 2016 р. Головуюча в суді 1-ї інстанції ОСОБА_15

Категорія: ч. 1 ст.190, ч.2 ст.190 КК Доповідач ОСОБА_1
строків давності, передбачених ст.49 КК України.

Вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Згідно вказаного вироку, ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він будучи приватним підприємцем, умисно, шляхом обману, за відсутності права власності на перший ряд торгових павільйонів на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , який збудований як неподільна річ, не маючи на меті виконувати умови укладеного із ОСОБА_8 договору купівлі - продажу торгового павільйону №12 від 18.02.2005 р. площею 20 м.кв. на ринку «Північний» м.Кузнецовськ Рівненської області, приховавши відомості про фактичну неможливість набуття потерпілою права власності на даний торговий павільйон, що мало б суттєве значення для поведінки потерпілої під час передачі коштів, отримав від ОСОБА_8 оплату за павільйон в розмірі 13500 грн., в подальшому, отримавши 04.04.2008 р. право власності на перший ряд торгових павільйонів на зазначеному ринку, в тому числі і на вказаний торговий павільйон, заволодів даними грошовими коштами, спричинивши майновий збиток потерпілій ОСОБА_8 на суму 13500 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , будучи приватним підприємцем, діючи умисно, повторно, шляхом обману, за відсутності права власності на перший ряд торгових павільйонів на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , який збудований як неподільна річ, не маючи на меті виконувати умови укладеного із ОСОБА_11 договору купівлі-продажу торгового павільйону № НОМЕР_1 від 22.02.2005 р. площею 20 м кв. на ринку «Північний» м.Кузнецовськ Рівненської області, приховавши відомості про фактичну неможливість набуття потерпілою права власності на даний торговий павільйон, що мало б суттєве значення для поведінки потерпілої під час передачі коштів, отримав від ОСОБА_11 оплату за павільйон в розмірі 14000 грн., в подальшому, отримавши 04.04.2008 р. право власності на перший ряд торгових павільйонів на зазначеному ринку, в тому числі і на вказаний торговий павільйон, заволодів даними грошовими коштами, спричинивши майновий збиток потерпілій ОСОБА_11 на суму 14000 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , будучи приватним підприємцем, діючи умисно, повторно, шляхом обману, за відсутності права власності на перший ряд торгових павільйонів на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , який збудований як неподільна річ, не маючи на меті виконувати умови укладеного із ОСОБА_9 договору купівлі-продажу торгового павільйону №19 від 25.07.2005 р. площею 16 м к.в на ринку «Північний» м.Кузнецовськ Рівненської області, приховавши відомості про фактичну неможливість набуття потерпілою права власності на даний торговий павільйон, що мало б суттєве значення для поведінки потерпілої під час передачі коштів, отримав від ОСОБА_9 оплату за павільйон в розмірі 16000 грн., в подальшому, отримавши 04.04.2008 р. право власності на перший ряд торгових павільйонів на зазначеному ринку, в тому числі і на вказаний торговий павільйон, заволодів даними грошовими коштами, спричинивши майновий збиток потерпілій ОСОБА_9 на суму 16000 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , будучи приватним підприємцем, діючи умисно, повторно, шляхом обману, за відсутності права власності на перший ряд торгових павільйонів на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , який збудований як неподільна річ, не маючи на меті виконувати умови укладеного із ОСОБА_12 договору купівлі - продажу торгового павільйону № НОМЕР_2 від 12.09.2005 р. площею 20 м кв. на ринку «Північний» м.Кузнецовськ Рівненської області, приховавши відомості про фактичну неможливість набуття потерпілим права власності на даний торговий павільйон, що мало б суттєве значення для поведінки потерпілого під час передачі коштів, отримав від ОСОБА_12 оплату за павільйон в розмірі 20000 грн., в подальшому, отримавши 04.04.2008 р. право власності на перший ряд торгових павільйонів на зазначеному ринку, в тому числі і на вказаний торговий павільйон, заволодів даними грошовими коштами, спричинивши майновий збиток потерпілому ОСОБА_12 на суму 20000 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , будучи приватним підприємцем, діючи умисно, повторно, шляхом обману, за відсутності права власності на перший ряд торгових павільйонів на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , який збудований як неподільна річ, не маючи на меті виконувати умови укладеного із ОСОБА_13 договору купівлі - продажу торгового павільйону № НОМЕР_3 від 20.09.2005 р. площею 20 м кв. на ринку «Північний» м.Кузнецовськ Рівненської області, приховавши відомості про фактичну неможливість набуття потерпілою права власності на даний торговий павільйон, що мало б суттєве значення для поведінки потерпілої під час передачі коштів, отримав від ОСОБА_13 оплату за павільйон в розмірі 16000 грн., в подальшому, отримавши 04.04.2008 р. право власності на перший ряд торгових павільйонів на зазначеному ринку, в тому числі і на вказаний торговий павільйон, заволодів даними грошовими коштами, спричинивши майновий збиток потерпілій ОСОБА_13 на суму 16000 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , будучи приватним підприємцем, діючи умисно, повторно, шляхом обману, за відсутності права власності на перший ряд торгових павільйонів на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , який збудований як неподільна річ, не маючи на меті виконувати умови укладеного із ОСОБА_10 договору купівлі - продажу торгового павільйону № НОМЕР_4 від 01.03.2007 р. площею 16 м кв. на ринку «Північний» м.Кузнецовськ Рівненської області, приховавши відомості про фактичну неможливість набуття потерпілою права власності на даний торговий павільйон, що мало б суттєве значення для поведінки потерпілої під час передачі коштів, отримав від ОСОБА_10 оплату за павільйон в розмірі 14000 грн. в подальшому, отримавши 04.04.2008 р. право власності на перший ряд торгових павільйонів на зазначеному ринку, в тому числі і на вказаний торговий павільйон, заволодів даними грошовими коштами, спричинивши майновий збиток потерпілій ОСОБА_10 на суму 14000 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області скасувати через його незаконністю, необґрунтованістю, і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що слідчим, прокурором та суддею не було дотримано вимог Конституції України, КПК України. Так, у вироку суддя вибірково посилається на пункти договорів, не зазначено досліджених доказів зі сторони захисту та мотивів їх неврахування, під час допиту потерпілих та свідків прокурор і представник потерпілих ставили навідні питання. Також ОСОБА_5 вказав, що досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, завершилось 28.01.2015 р., тобто ще до моменту виявлення самого злочину та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, обвинувачений наголосив на тому, що відносини між ним та потерпілими носять цивільно-правовий характер.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 також ставить питання про скасування даного вироку через його неправосудність, незаконність, необґрунтованість, необ`єктивність, та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

На підтвердження заявлених вимог зазначив, що цей вирок ґрунтується на штучно створених і не допустимих доказах показах свідків обвинувачення та потерпілих, проте не дано оцінку об`єктивно з`ясованима обставинам, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вважає, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суперечить формулюванню обвинувачення, роз`ясненого обвинуваченому, та викладеному у вироку.

Також, на думку апелянта, при ухваленні вироку судом не було дотримано вимог ст.374 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

Крім того, захисник зазначив, що після проведення повного судового розгляду перед дебатами 07.09.2015 р. суддя роз`яснила обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, натомість у вироку зазначено, що враховуючи заперечення обвинуваченого проти його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, судом проведено судовий розгляд кримінального провадження у повному обсязі.

При цьому, на думку захисника, обвинувальний акт не відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК, а саме реєстр матеріалів досудового розслідування не містить часу проведення процесуальних дій, зокрема часу виявлення кримінального правопорушення. Також апелянт покликався на те, що вирок у матеріалах справи на 16 аркушах, проте йому видали копію вироку на 14 аркушах.

Адвокат наголосив на тому, що перед допитом потерпілі не були попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та не були приведені до присяги. Вважає недопустимим обґрунтування вироку поясненнями потерпілих, що не є джерелами доказів. Апелянт вважає, що стороною обвинувачення не наведено доказів на підтвердження доведеності заволодіння грошовими кошами потерпілих шляхом шахраства обвинуваченим ОСОБА_5 .

На переконання захисника, під час судового розгляду було порушено право його підзахисного «мовчати», тобто не давати покази, а також порушено вимоги ч.1 ст.349 КПК України, і в першу чергу був допитаний свідок захисту. Також покази свідків обвинувачення є недопустимим доказом, оскільки вони отримані у незаконний спосіб при допиті свідків прокурор та представник потерпілих задавали їм навідні питання.

Захисник вказав, що місцевим судом було порушено вимоги ст.374 КПК України щодо не зазначення мотивів неврахування показів свідка ОСОБА_16 про те, що потерпіла ОСОБА_9 попросила її сказати, що вона бачила як потерпіла передавала кошти ОСОБА_5 , хоча насправді свідок не була присутня під час купівлі павільйону.

При цьому, дослідженням Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події №16, на думку апелянта, було встановлено, що зміна підозри, допит підозрюваного, об`єднання справ були вчинені 28.01.2015 р. до внесення відомостей про виявлені кримінальні правопорушення, що є порушенням ч.3 ст.214 КПК України. Захисник наголосив, що здійснення досудового розслідування за ч.2 ст.190 КК України ще до його виявлення та внесення відомостей до ЄРДР, порушило право його підзахисного на захист.

Адвокат доводить, що показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 підтверджують факт повідомлення ОСОБА_5 потерпілим неправдивих відомостей при укладенні договорів купівлі-продажу торгових павільйонів, проте судом при оцінці даних показань не були враховані родинні стосунки та особиста зацікавленість цих свідків.

Відсутність розрахункового документа про передачу потерпілими коштів обвинуваченому та вибірковий перерахунок доказів без надання їм оцінки у відповідності до ст.94 КПК, на думку апелянта, свідчить про обвинувальний ухил суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які повністю підтримали апеляційні скарги і просили скасувати вирок та закрити кримінальне провадження з підстав, зазначених у кожній скарзі, міркування прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних доводів та залишення вироку без зміни, думки потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх представника - адвоката ОСОБА_14 про законність вироку та відсутність законних підстав для задоволення апеляційних скарг, повторно допитавши потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в кожній зі скарг доводи, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду, приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 дали суду показання щодо обставин заволодіння обвинуваченим ОСОБА_5 належних кожному з потерпілих грошових коштів, шляхом обману.

Зокрема потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що у 2005 р. дізналася про продаж приватним підприємцем ОСОБА_5 торгових павільйонів на ринку «Північний» в м.Кузнецовськ. При зустрічі з ОСОБА_5 побачила місце розташування павільйону і обговорила суму, за яку можна його придбати. 18.02.2005 р. разом з ОСОБА_17 і ОСОБА_11 , прибула на територію ринку, де зустрілись з ОСОБА_5 і оглянула павільйон фактично це був металевий каркас з металопрофілю, без пілоги, без вікон і без дверей. Після передачі 13 500 грн. уклали з ОСОБА_5 договір купівлі продажу цього павільйону, бланк якого надав обвинувачений і кожна зі сторін договору заповнила його і підписала. Вважала, що даний павільйон перейшов у її власність і він буде використовуватись для здійснення торгівельної діяльності. За кошти своєї сім?ї добудували цей павільйон залили підлогу, обшили вагонкою поставили вікна і двері, провели світло, водопостачання, поставили ролети. По даний час здійснює торгівельну діяльність у цьому павільйоні. Після укладення цього договору купівлі-продажу вважала себе власником цього торгового павільйону. Дізнавшись про те, що даний ринок має зноситись і на цьому місці заплановано будівництво будинку, разом з іншими потерпілими змушена була звернутись у 2014 році із заявою відповідного змісту до правоохоронних органів. Того ж 2014 року вперше було відключено подачу електроенергії до павільйону.

Показання потерпілої знайшли своє підтвердження у показаннях свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Так ОСОБА_17 показав суду першої інстанції, що разом з ОСОБА_8 , яка є його дружиною і займається підприємницькою діяльністю домовилась з ОСОБА_5 про придбання торгового павільйону на ринку «Північний» в м.Кузнецовськ. 18.02.2005 р. прийшовши на вказаний ринок з дружиною, в присутності ОСОБА_11 , придбали у ОСОБА_5 торговий павільйон. Там же - на ринку ОСОБА_8 та ОСОБА_5 підписали договір купівлі-продажу даного павільйону і потерпіла передала обвинуваченому 13500 грн. коштів за цей павільйон металевий каркас. За власні кошти вони з дружиною облаштували павільйон.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 дали апеляційному суду показання щодо обставин укладення кожним із них догорів купівлі-продажу торгового павільйону на ринку «Північний» в м.Кузнецовськ з ОСОБА_5 . Показання цих потерпілих за своїм змістом є аналогічними тим, які було дано кожним із них у суді першої інстанції. Про обставини повідомлення ОСОБА_5 недостовірних даних на час укладення договорів купівлі-продажу дали суду показання свідки ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

За результатами огляду договорів купівлі-продажу, укладених між обвинуваченим і потерпілими, колегією суддів встановлено, що бланки цих договорів ідентичні за формою.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні погодився з тим, що дані договори були укладені ним з кожним з потерпілих, заперечивши при цьому отримання від кожного з потерпілих сум грошових коштів, зазначених у кожному з догорів.

Також колегія суддів враховує, що також ж змісту договір купівлі продажу було укладено між ОСОБА_5 (далі - Продавець) і та ВАТ «Кузнецовський хлібозавод», в особі голови правління зазначеного ВАТ (далі - Покупець) 11.05.2005 р. Зокрема як вбачається з тексту цього договору, пунктом 1.1. передбачено, що Продавець зобов?язується передати у власність Покупцю торговий павільйон площею 20 м кв., який знаходиться на ринку м.Кузнецовськ, а Покупець зобов?язується прийняти майно і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені у цьому договорі. Пунктом 1.2. передбачено, що право власності на майно переходить до Покупця з моменту повної (стовідсоткової) оплати Продавцю вартості купленого майна. Згідно пункту 1.3., вказане в цьому договорі майно продано за 16650 грн. У пункті 2.2. зазначено, що розрахунки за майно здійснюються покупцем шляхом перерахунку. Даний договір засвідчений підписами та печатками сторін.
Згідно цього договору, ОСОБА_5 14 липня 2005 р. ВАТ «Кузнецовський хлібозавод» було виписано накладну на оплату вартості павільйону на суму 16650 грн., а за даними виписки із картки рахунку 63.1 ВАТ «Кузнецовський хлібозавод» за липень 2005 року підприємцю ОСОБА_5 в цей же день були перераховані кошти за торговий павільйон в сумі 16650 грн.
Також колегія суддів приймає до уваги акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкту - першого ряду торгових павільйонів від 15.04.2005 р. зони торгівлі промтоварами, з якого вбачається, що рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №167 від 19.04.2005 р. «Про введення в експлуатацію першого ряду торгових павільйонів та туалету на території продуктово-речового ринку підприємця ОСОБА_5 цей акт було затверджено, а вказаний об?єкт - введено в експлуатацію.
За даними заяви-замовлення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 12.12.2007 р., ОСОБА_5 в цей день звернувся в Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації з проханням щодо проведення технічної інвентаризації, виготовлення витягу про реєстрацію та видачу свідоцтва про право власності на майно, яке розміщене в АДРЕСА_2 . На виконання вказаного замовлення Кузнецовським міським бюро технічної інвентаризації було проведено внутрішні обміри та розрахунки площ приміщень на перший ряд торгових павільйонів в АДРЕСА_2 , виготовлено поверхневий план на перший ряд торгових павільйонів та журнал внутрішніх обмірів, в яких зазначено площу кожного павільйону.
Відповідно до цього замовлення та на підставі рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області від 27.03.2008 р. №104, ОСОБА_5 Кузнецовською міською радою Рівненської області 02.04.2008 року було видане свідоцтво про право власності серії НОМЕР_5 на перший ряд торгових павільйонів зони торгівлі промтоварами і туалету на території продуктово-речового ринку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.04.2008 року за реєстраційним номером 22752880.
Отже висновок місцевого суду, про те, що ОСОБА_5 набув право власності на вказані павільйони лише 04.04.2008 року, а не на час укладення договорів з кожним із потерпілих є правильним.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив і дав належну юридичну оцінку наявним доказам та правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.190 і ч.2 ст.190 КК України.

Згідно положення ст.84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

З наведених підстав доводи апеляційної скарги про те, що показання потерпілих є неналежними і недопустимими доказами як штучно створеними не заслуговують на увагу. Крім того матеріали провадження свідчать, що наведені докази узгоджуються між собою та підтверджуються іншими фактичними даними у кримінальному провадженні і в сукупності підтверджують їх належність і допустимість.

Приймаючи до уваги показання потерпілих в їх сукупності, кількість осіб, які постраждали від дій обвинуваченого, однотипність обману, колегія суддів вважає, що потерпілі та свідки - члени їхніх родин не мали підстав безпричинно оговорити обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відтак доводи апеляції щодо недопустимості доказів - показань свідків ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 внаслідок родинних стосунків з потерпілими і особисту заінтересованість свідків колегія суддів оцінює критично, як такі, що позбавлені підстав та не грунтуються на матеріалах провадження.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 про те, що свідку відомо про купівлю потерпілою ОСОБА_9 у 2005 р. торгового павільйону на ринку «Північний» в м-ні Ювілейний м.Кузнецовськ. При цьому суд, у відповідності до вимог ст.374 КПК, разом з іншими доказами дав оцінку показаням свідка в частині повідомлення нею недостовірних даних щодо її особистої присутності під час передачі ОСОБА_9 грошових коштів ОСОБА_5 , тому доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог вказаної норми процесуального закону не заслуговують на увагу за їх безпідставністю.

Не грунтуються на процесуальному законі й доводи захисника щодо проведення судового розгляду кримінального провадження, оскільки згідно частини 3 статті 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак за даними кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 не визнав своєї вини, а тому суд у відповідності до ст.349 КПК провів судовий розгляд у повному обсязі.

Колегія суддів враховує, що згідно ст.337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується в тім, що він діючи з корисливих мотивів, в період з 18.02.2005 по 01.03.2007 р. діючи шляхом обману, за відсутності права власності на перший ряд торгових павільйонів, заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 13 500 грн., ОСОБА_11 14 000 грн., ОСОБА_9 16 000 грн., ОСОБА_12 20 000 грн., ОСОБА_13 16 000 грн., ОСОБА_10 14 000 грн., тобто вчинив кримінальні правопорушення - злочини, передбачені ч.ч.1, 2 ст.190 КК шахрайство та шахрайство, вчинене повторно (т.1 арк.3-8). Об?єктивну сторону цього злочину становить заволодіння чужим майном шляхом обману, а суб?єктивну прямий умисел і корисливий мотив.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, відповідає зазначеному в обвинувальному акті (т.2 арк.32-36). Згідно даних аудіозапису судового засідання, проведеного у відповідності до вимог ч.5 ст.27 КПК, після роз?яснення головуючою у першій інстанції суті обвинувачення, обвинувачений повідомив суд, що своєї вини в обвинуваченні не визнає і даватиме показання після допиту потерпілих. Відтак колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо неконкретності обвинувачення позбавлені підстав.

Також не заслуговують на увагу доводи про виникнення злочинного наміру в обвинуваченого 04.04.2008 р., оскільки у ході судового розгляду було встановлено, що на час укладення з кожним із потерпілих договорів купівлі-продажу торгових павільйонів в період з 18.02.2005 по 01.03.2007 р. обвинувачений ОСОБА_5 не мав правовстановлюючих документів, які б підтверджували перебування цих об?єктів у власності обвинуваченого.

З матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №000010, вбачається, що відомості про виявлення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України були внесені 23.04.2013 р., а відомості про виявлення злочину за ч.2 ст.190 КК внесені 28.01.2015 р. (а.м.д.р.1-4). Реєстр матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні містить відповідні дані, а тому доводи захисника щодо необхідності повернення обвинувального акту у зв?язку з невідповідністю цього реєстру вимогам кримінального процесуального закону колегія судді визнає безпідставними (а.с.9, 11). Жодних даних, які свідчать про невідповідність отриманої захисником копії вироку його оригіналу, апелянт не надав, чим позбавив апеляційний суд можливості перевірити це твердження.

Не заслуговують на увагу за їх безпідставністю й доводи щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону внаслідок ряду запитань головуючої до обвинуваченого для отримання його пояснень. Як встановлено ч.1 ст.321 КПК, головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження. Таким чином, вказана норма закону покладає на головуючого спрямувати судовий розгляд на з?ясування всіх обставин кримінального провадження, вказівку на що також містить ч.1 ст.351 КПК.

Обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено. Відтак підстав для зміни чи скасування вироку, не вбачається, а тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 376, 404, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Згідно. Суддя-доповідач ОСОБА_1