Ухвала
іменем україни

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000126 за обвинуваченням

ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ч. 4. ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2012 року та остаточно призначеного покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі; звільненого 09.12.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 26 днів згідно ухвали Софіївського райсуду Дніпропетровської області від 01.12.2014 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за касаційною скаргою прокурора на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, прокурор, не погоджуючись з призначеним покаранням внаслідок м`якості, ставить питання про скасування вироку апеляційного суду та призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, через його невідповідність вимогам ст. ст. 374, 420 КПК України. Зазначає про безпідставність визнання апеляційним судом обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину повторно, оскільки вона врахована при кваліфікації дій засудженого. Вказує, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, вину у вчиненому не визнав, не працює.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку доводів, викладених у скарзі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 5 листопада 2016 року ОСОБА_5 засуджено за:

- ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- ч. 2 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2012 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Вирішені питання про речові докази та судові витрати у провадженні.

Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок суду першої інстанції скасовано і постановлено свій вирок від 1 березня 2016 року. Визнано обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину повторно та рецидив злочину.

Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання призначеного районним судом за:

- ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- ч. 2 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2012 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнаний винним у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій, а також у носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Злочини вчинено за наступних обставин.

2 лютого 2015 року приблизно о 1 год. 15 хв. ОСОБА_5 перебуваючи в автомобілі «Форд Транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався по вул. Українській, 137-А м. Кривого Рогу, діючи умисно здійснив напад на раніше не знайомого йому водія ОСОБА_7 , який надавав послуги таксі.

Притиснувши правою рукою до шиї ОСОБА_7 ніж, оголосив вимогу зупинити транспортний засіб та віддати йому мобільний телефон і наявні у потерпілого грошові кошти, погрожуючи у випадку непокори спричинити тілесні ушкодження небезпечні для життя та здоров`я.

Потерпілий, реально усвідомлюючи, що ОСОБА_5 може реалізувати свій умисел, віддав останньому мобільний телефон «LG Орtіmus» вартістю 2000 грн. та грошові кошти в сумі 150 грн.
2 лютого 2015 року о 4 годині, ОСОБА_5 був затриманий працівниками міліції та доставлений до Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, де у нього було виявлено та вилучено виявлено ніж, який згідно висновку судово - криміналістичної експертизи є колючо-ріжучою холодною зброєю, виготовленою саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення (Канадського типу (США) який він у грудні грудня 2014 року отримав у подарунок від невстановленої слідством особи та носив при собі, без передбаченого законом дозволу

Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про несправедливість призначеного покарання внаслідок м`якості та безпідставність визнання обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину повторно, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Рішення апеляційного суду про правильність призначеного районним судом ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України та остаточного покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 3 місяці позбавлення волі не можна визнати обґрунтованим, оскільки суд формально врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного та обставини кримінального провадження.

Разом з тим, конкретний розмір призначеного ОСОБА_5 покарання свідчить, що суд не в повній мірі врахував конкретні обставини справи і призначив засудженому покарання, яке не можна визнати справедливим внаслідок його м`якості.

Так, судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, вчинив тяжкий та середньої тяжкості злочини в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, вину не визнав, у вчиненому не розкаявся. Також судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що тяжкість вчинених злочинів, суспільна небезпечність особи ОСОБА_5 та конкретні обставини справи свідчать про те, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок його м`якості.

Колегія суддів вважає, що позитивна характеристика з місця проживання ОСОБА_5 не є підставою для призначеного мінімального покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 187 КК України

Враховуючи викладене, доводи прокурора про необхідність скасування вироку через м`якість призначеного покарання, є обґрунтованими.

Також слушними є доводи прокурора про безпідставність визнання апеляційним судом обставиною, що обтяжує покарання повторність вчинення злочину, оскільки вона врахована при кваліфікації дій засудженого за ознакою повторності

За таких обставин вирок апеляційного суду не можна вважати законним, він підлягає скасуванню.

Під час нового апеляційного розгляду слід врахувати наведене і постановити законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3