АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/312/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 307 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ;

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України,-

Цим вироком, ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, освіта середня, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України постановлено звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши йому 2 (два) роки іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 постановлено покласти такі обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Долю речових доказів по справі вирішено.

Постановлено стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати в сумі 294,84 грн. за судову експертизу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №2-803/14 від 01.10.2014 року.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 30 вересня 2014 року, перебуваючи в м. Тернополі, в порушення вимог ст. 7 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 15.02.1995 року, незаконно придбав за невстановлених слідством обставин місця та часу, паперовий згорток в середині якого знаходилась подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг заборонено - канабісом, який зберігав при собі та мав намір в подальшому збути.

30 вересня 2014 року, близько 16 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку 1А по вул. Миру в м. Тернополі, маючи в наявності заздалегідь незаконно придбаний паперовий згорток в середині якого знаходилась подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якої заборонено - канабісом, маса якого становить 1,55 грама, збув його ОСОБА_10 (анкетні дані змінено), за що отримав від нього грошові кошти в сумі 150 гривень.

Згідно ст. ст. 2, 7 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 15.02.1995 року та Списку № 1, Таблиці № 1, Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

В апеляційній скарзі прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_11 вважає, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи та правильно кваліфіковано злочинні дії ОСОБА_7 , однак зазначений вирок Тернопільського міськрайонного суду не відповідає вимогам закону внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

При призначенні покарання судом не враховано вимоги п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 65 КК України, згідно яких суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та призначене покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення особи, що вчинила злочин та попередження нових злочинів.

Так, ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Тому в своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 26.05.2016 року про засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обсинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити свій вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Він вважає, що вирок був призначений законно з дотриманням ст. ст. 50, 65, 69, 75 КК України, справедливо, без порушення норм матеріального та процесуального права. Суд дав повну та всебічну характеристику його особи і конкретні обставини вчинення тяжкого злочину та прийшов до вірного висновку щодо міри покарання.

Апеляційна скарга прокурора надумана, в ній абсолютно не врахована його характеристика і, тому прокурором зроблено невірний висновок про неможливість його виправлення та попередження нових злочинів у зв`язку з цим немає необхідності призначення покарання без застосування ст. 75 КК України.

Прокурор не врахував його молодий вік та те, що з перших кроків досудового розслідування і на протязі розгляду кримінального провадження в суді він визнав свою вину, розкаявся та активно допомагав розслідуванню та встановленню істини в провадженні.

Суд врахував те, що він до вчинення вказаного злочину раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не був зв`язаний із злочинними угрупуваннями, незначну суму грошей, яку він отримав від злочину-150 гривень, відсутність обставин, які обтяжують покарання, негативних наслідків від злочину не наступило та суд прийняв до уваги його позитивну характеристику по місцю проживання.

Тому в своєму запереченні до апеляційної скарги ОСОБА_7 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури міста Тернополя ОСОБА_9 від 21 червня 2016 року відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну в частині застосування судом ст.75 КК України і просить задовольнити його апеляційну скаргув цій частині, обвинуваченого ОСОБА_7 , та захисника його інтересів-адвоката ОСОБА_8 які вважають вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, обговоривши доводи апелянта та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як вбачається з апеляційної скарги прокурора, судом правильно встановлено фактичні обставини справи та вірно кваліфіковано злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , чого не заперечує і сам обвинувачений, а тому колегія суддів не досліджує цих обставин. Разом з тим, прокурор вважає, що даний вирок не відповідає вимогам закону внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок мякості. При цьому, прокурором жодним чином не аргументовано, в чому саме полягає невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції діючи у відповідності до вимог ст.ст.50,65,69,75 КК України без порушення норм матеріального та процесуального права призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень врахувавши його молодий вік, те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиросердечно кається та активно сприяв розкриттю даного кримінального правопорушення, незначну кількість наркотичного засобу-1,55 грама, який був збутий під контролем правоохоронного органу, у зв`язку з чим негативних наслідків від вчинення злочину не наступило, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що він позитивно характеризується, його сімейний стан та стан здоров`я, зокрема те, що згідно з висновком амбулаторної судової психіатричної експертизи №468 від 07.10.2014 року, обвинувачений ОСОБА_7 страждає на розлади психіки та поведінки, внаслідок вживання канабіноїдів, однак може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вимог закону, в тому числі постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання із змінами, внесеними постановами Пленуму від 10 грудня 2004 року №18; від 12 червня 2008 року №8; від 6 листопада 2009 року №11, згідно з якою висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Таким чином, позиція прокурора про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає вимогам закону внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок мякості є безпідставною з огляду на наведене судом, а тому його апеляційна скарга про скасування вироку Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2016 року та ухвалення нового вироку, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України відмовити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2