1-кп/243/445/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2016 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 1-кп/243/445/16 (№0000269) за підозрою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1-ї десантно-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні старший сержант,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч. 8 ст.4, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 10,11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» громадянин ОСОБА_4 був призваний у зв`язку з мобілізацією на особливий період до лав Збройних Сил України 18 лютого 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В 2016 році між старшим сержантом ОСОБА_4 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 укладено «Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 6 місяців».

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 29.04.2015р. № 71 старший сержант ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командир відділення у десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 . В подальшому відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02.05.2015р. № 73 старший сержант ОСОБА_4 був призначений на посаду сержанта з матеріального забезпечення 1-ї десантно-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем, старший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9,11,14,16,37,40,127,128-216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1,3, п. 8 ст. 6, п. 2. ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Мил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а саме: неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з тим, старший сержант ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин:

07 січня 2016р. на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 06.01.2016р. № 5 військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_4 відбув у відпустку терміном на 10 діб. Зобов`язаний був повернутися до 15 січня 2016р. включно до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка розміщується у АДРЕСА_2 .

16 січня 2016р. старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно з відпустки на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташовується у АДРЕСА_2 .

В період часу з 16 січня 2016р. по 13 березня 2016р. старший сержант ОСОБА_4 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби перебував за адресою проживання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 13 березня 2016р. в умовах особливого періоду.

14 березня 2016р. старший сержант ОСОБА_4 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , припинивши ухилятися від військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем за контрактом та проходячи військову службу на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1-ї десантно-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст.ст. 9,11,14,16,37,40,127,128-216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1,3, п. 8 ст. 6, п. 2. ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п. 4,7,12,122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., 16 січня 2016р., діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно з відпустки на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 без поважних причин та ухилився віднесення обов`язків військової служби до 13 березня 2016р., проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.

Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю, суду пояснив наступне: він проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , є учасником антитерористичної операції. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 06.01.2016р. йому у якості заохочення було надано відпустку терміном 10 діб, він був зобов`язаний повернутися до військової частини 16.01.2016р. 12-13 січня 2016р., коли він перебував за місцем мешкання у м. Кривий Ріг, у нього захворів зуб і він проходив лікування у цивільного лікаря. 13.03.2016р. по закінченню лікування він повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Будь-яких медичних документів на підтвердження хвороби у нього немає. Під час перебування у м. Кривій Ріг він не отримував медичних документів і підтвердити свою хворобу у нього немає чим. Він у м. Кривій Ріг становився на облік у військовому комісаріаті, але у зв`язку зі станом здоров`я відпустку не продовжував, до військового шпиталю не звертався. Він мав змогу за станом здоров`я приїхати до своєї військової частини та пройти там лікування, але бажав пройти лікування у знайомого лікаря, якому довіряє. Йому доводили про відповідальність військовослужбовців, в тому числі і стосовно запізнення з відпустки. Під час з 16.01.2016р. по 13.03.2016р. він постійно перебував на телефонному зв`язку із своїм командиром, той знав про те, що він хворіє. З усіх родичів у нього є тільки мати, яка досягла пенсійного віку, яку він утримує. Про наявність у м. Святогірську військового шпиталю йому невідомо. Зараз він розкаюється у скоєному, повідомляє про те, що більше такого не вчинить. Просить суд не карати його суворо, врахувати те, що він мешкає разом із матір`ю, яка досягла пенсійного віку та утримує її.

За згодою учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визначив об`єм обсягу доказів, обмежившись допитом підозрюваного ОСОБА_4 , який в суді не оспорював фактичних обставин справи та його показання не суперечать фактичним обставинам справи, та дослідженням в судовому засіданні характеризуючи ОСОБА_4 документів.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, вину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової служби в умовах особливого періоду.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, щиросердно розкаявся, офіційно не працює, бере участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 20 червня 2015р., за час проходження військової служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів-наркологів та лікарів-психіатрів не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивовуючи своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України або призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.
Суд, приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є учасником антитерористичної операції, з 20.06.2015р. по 20.12.2015р. перебував на бойовому чергуванні на нульовому рубежі біля Донецького аеропорту, за місцем несення військової служби характеризується цілком позитивно, має позитивні характеристики, має на утриманні матір, яка досягла пенсійного віку та відсутність настання тяжких наслідків в результаті вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення та тим, що його діями не було завдано шкоди державі, вважає можливим при призначенні покарання застосувати вимоги ст. 69 КК України стосовно призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням цих даних у їх сукупності суд вважає, що виправлення і перевиховання підозрюваного ОСОБА_4 можливо без ізоляції його від суспільства, а ОСОБА_4 при призначенні покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України можливо перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, так, як саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення як ОСОБА_4 , так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судових витрат немає.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що станом на 16 червня 2016 року складає 13600 грн. 00 коп.
Запобіжний засіб ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1