АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/209/15-к Номер провадження 11-кп/786/278/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.115 КК о.т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем - ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , прокурора прокуратури Полтавської області, представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:
Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_7 03.01.2015 року близько 12 години, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 разом зі своєю пристарілою матір`ю - потерпілою ОСОБА_11 , 1944 року народження та співмешканкою ОСОБА_12 , 1979 року народження, вживали спиртні напої. В ході спільного вживання спиртних напоїв між обвинуваченим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_12 виникла сварка з мотивів ревнощів, у ході якої обвинувачений ОСОБА_7 наніс удар рукою в обличчя своєї співмешканки ОСОБА_12 . Побачивши це потерпіла ОСОБА_11 стала заступатися за ОСОБА_12 , в результаті чого ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на вбивство ОСОБА_11 , умисно наніс їй руками, зігнутими у кулак, не менше 7 ударів в область голови. Після чого штовхнув ОСОБА_11 на підлогу, де наніс їй не менше 2 ударів в область грудної клітини спереду та 4 ударів в область спини ногою у взутті, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження у вигляді подвійного поперечного перелому грудного відділу хребта на рівні 4-го та 10-го грудних хребців з пошкодженням спинного мозку на рівні перелому 4 - го грудного хребця та перелому остистого відростку 10-го грудного хребця, які відносно живої людини та окремо від інших ушкоджень, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх нанесення і які безпосередньо викликали її смерть. Множинні двосторонні переломи ребер по декільком анатомічним лініям з пошкодженням тканини легенів, паріетальної та вісцеральної плеври, відносно живої людини та окремо, від інших ушкоджень, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Множинні синці, садна голови, обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, подряпини обличчя та лівої гомілки, припухлість м`яких тканин голови та крововиливи в м`які тканини голови відносно живої людини та окремо від інших тілесних ушкоджень, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла на місці події.

В апеляційній скарзі із внесеними доповненнями захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати на підставі неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

Зокрема, в матеріалах провадження відсутній висновок психофізіологічної експертизи, яка призначена судом ухвалою суду від 12.10.2015р., та відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-імунологічної експертизи. Судом не взяті до уваги показання експерта ОСОБА_13 , також у вироку суд не зазначив місця, часу вчинення кримінального правопорушення та мотивів неврахування доказів захисту.

Вважає, що обвинувальним вироком районного суду притягнуто до кримінальної відповідальності особу яка не вчиняла інкримінований злочин та просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через його м`якість.

Зазначає, що тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину та його суспільно-небезпечні наслідки, наявність обтяжуючих покарання обставин (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння відносно особи похилого віку) та відсутність пом`якшуючих обставин, не дають достатніх підстав вважати, що покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років є справедливим та достатнім у даному випадку для перевиховання обвинуваченого та досягнення мети самого покарання.

Просить дослідити матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 у виді 12 років позбавлення волі.

В апеляції із внесеними змінами за межами строку на апеляційне оскарження представник потерпілої-адвокат ОСОБА_10 зазначає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу, які б підтверджували вину ОСОБА_7 в скоєному кримінальному правопорушенні. Крім цього, судом першої інстанції перекручені докази, які надані стороною обвинувачення та невраховані докази надані стороною захисту.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 .

Інші учасники процесу вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідача, доводи апелянта захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу із внесеними доповненнями, подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та просив її задовольнити з підстав у ній наведених, вказував, що вина ОСОБА_7 у вбивстві матері не доведена, тому вважав, що за результатами апеляційного розгляду слід винести виправдувальний вирок, просив дослідити ухвали суду першої інстанції про задоволення клопотання захисту про призначення психофізіологічної експертизи та про відмову у проведенні судово імунологічної експертизи, а також дослідити шляхом прослуховування у залі технічного запису показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , показань експерта ОСОБА_13 , думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, вказував, що не убивав свою матір та просив виправдати його, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, а проти апеляцій захисника обвинуваченого та представника потерпілої заперечував, не оспорюючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого вважав призначене покарання занадто м`яким, у зв`язку з чим просив постановити новий вирок, яким визначити покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі, а також просив повторно дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, доводи апелянта представника потерпілої ОСОБА_15 , який подану апеляційну скаргу змінив та просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з невинуватістю обвинуваченого ОСОБА_7 , а також вважав за необхідне дослідити ухвали суду про призначення психофізичної експертизи та про відмову у призначенні судовоімунологічної експертизи, думку потерпілої ОСОБА_16 , яка підтримала апеляційну скаргу свого представника, вказувала, що вважає свого брата обвинуваченого ОСОБА_7 невинуватим у вбивстві їх матері, оскільки злочин, на її думку, вчинила ОСОБА_12 , колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг приходить до висновку, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг у відповідності з вимогами ст.404 КПК України колегія суддів не знаходить підстав для повторного дослідження доказів, як про це просять апелянти.

Так, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається з апеляційних скарг захисника та представника потерпілої вони просять про дослідження двох ухвал суду першої інстанції та технічних записів, на яких зафіксовані показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , судово-медичного експерта ОСОБА_13 .

Ухвали місцевого суду в розумінні ст.84 КПК України доказами у даному кримінальному провадженні не являються, тому не можуть досліджуватись під час апеляційного розгляду.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні клопотання про проведення додаткової судовоімунологічної експертизи щодо можливої належності слідів крові, виявлених на одязі потерпілої, свідку ОСОБА_12 суд обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для призначення такої експертизи під час судового розгляду з огляду на вимоги ч.2 ст.332 КПК України та належним чином мотивував своє рішення з урахуванням засад диспозитивності та змагальності сторін у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає такі висновки судової колегії правильними, оскільки у відповідності з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення

Безпідставними колегія суддів вважає і доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_10 про те, що призначена судом психофізіологічна експертиза із застосуванням поліграфа не була проведена з вини суду.

Згідно матеріалів кримінального провадження захисник обвинуваченого ОСОБА_17 та обвинувачений ОСОБА_7 відмовились від проведення вказаної експертизи, і даний факт в апеляційному суді учасники судового провадження не заперечували.

Як убачається з матеріалів судового провадження ухвала суду про призначення вищевказаної експертизи дійсно була направлена для відому Полтавському СІЗО та ТОВ "Центральне бюро розслідувань та безпеки" і при бажанні зацікавлених осіб така експертиза могла бути проведена.

Однак, як під час судового розгляду, так і при з`ясуванні думки сторін про можливість закінчити судове слідство та перейти до судових дебатів жоден з учасників процесу на її проведенні не наполягав.

Крім цього, такий вид судової експертизи як психофізіологічна експертиза із застосуванням комп`ютерного поліграфа не передбачений КПК України.

Не заслуговують на увагу і клопотання захисника та представника потерпілого про дослідження показань свідків шляхом прослуховування у залі судових засідань запису технічного фіксування процесу, оскільки діючий КПК України передбачає безпосередність сприйняття показань свідків, а про їх повторний допит клопотання апелянтами не заявлялось.

Також, у відповідності з вимогами ст.404 КПК України колегія суддів не убачає підстав для повторного дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , як про це просить у своїй апеляційній скарзі прокурор, оскільки усі докази були ретельно перевірені судом першої інстанції.

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційних скарг колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дав їм належну юридичну оцінку.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ґрунтується на належним чином досліджених і перевірених доказах у кримінальному провадженні, які суд обґрунтовано визнав належними і допустимими.

Так, заперечуючи свою причетність до вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_7 вказував, що точно він сказати не може, але допускає, що убивство його матері могла вчинити його співмешканка ОСОБА_12 .

Обвинувачений надав в ході судового розгляду провадження судом першої інстанції свої письмові пояснення, які підтвердив.

Його показання суд обґрунтовано визнав способом захисту і колегія суддів вважає такі висновки правильними.

Згідно пояснень ОСОБА_7 після 12 години 03 січня 2015 року у будинку, крім нього, залишились його мати потерпіла ОСОБА_11 та співмешканка ОСОБА_12 . Усі були у стані алкогольного сп`яніння.

Спростовуючи твердження обвинуваченого про те, що він виходив з будинку у цей час поратись біля худоби суд послався на показання свідка ОСОБА_18 доньки померлої, яка зазначала, що доглядав за худобою ОСОБА_7 близько 7 години ранку, після чого вона доїла корів.

Непереконливими є і показання ОСОБА_7 у тій частині, що повернувшись у будинок він виявив матір уже лежачою на підлозі з тілесними ушкодженнями та не міг повірити, що вона уже нежива. Після чого він переклав її на ліжко і разом зі співмешканкою пішов до родичів останньої.

Його показання в цій частині є нелогічними, оскільки виявивши матір мертвою внаслідок дій, нібито, вчинених співмешканкою, він, будучи люблячим сином, як про це стверджує його сестра потерпіла ОСОБА_16 , не прийняв міри до надання їй медичної допомоги та пішов з будинку, залишивши потерпілу одну.

Разом з тим, згідно показань свідка ОСОБА_12 причиною сварки обвинуваченого ОСОБА_7 з його матір`ю ОСОБА_11 стало те, що остання стала захищати її від нападок сина. В цей день 03.01.2015 року після 8 год. ранку вони випили приблизно 1 літр горілки зі співмешканцем, його матір`ю та сестрою ОСОБА_18 . Після 10 год. ранку ще 1 літр горілки приніс ОСОБА_19 , яку вони також випили усі разом. Коли ОСОБА_19 та ОСОБА_18 пішли з будинку близько 12 год. ОСОБА_7 почав ревнувати її до ОСОБА_19 , влаштував сварку та ударив її кулаком в обличчя, від чого вона присіла та закрила обличчя руками, бо удар прийшовся по носі. Захищаючи її ОСОБА_11 встала з ліжка і ОСОБА_7 став сваритися з матір`ю.

Свідок чула якусь штовханину, бо сиділа закривши голову руками, крики потерпілої: «за що ти мене б`єш, доки це буде», і бачила як її співмешканець ударив свою матір, що уже лежала на підлозі, ногою в область спини.

ОСОБА_7 був дуже розлючений, тому свідок вийшла у іншу кімнату звідки чула, як він запитував: «Мамо, ти чого?»

По дорозі до матері - ОСОБА_20 , яка живе неподалік, куди свідок пішла з будинку свекрухи, її наздогнав ОСОБА_7 та став падати на коліна і казати, що матері вже немає. Через деякий час він пішов до себе додому, а коли повернувся повідомив, що ОСОБА_11 померла.

Показання свідка ОСОБА_12 суд першої інстанції визнав логічними і послідовними.

Колегія суддів також не убачає підстав їм не довіряти і вважає, що суд правильно визнав їх достовірними доказами та поклав в основу обвинувачення.

Крім показань свідка ОСОБА_12 винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Як убачається з відеозапису слідчого експерименту в ході його проведення свідок ОСОБА_12 на місці вчинення злочину показала, як ОСОБА_7 спочатку ударив її, потім під час сварки спричинив удар ногою у спину потерпілій ОСОБА_11 .

Твердження в апеляційній скарзі захисника про суттєві суперечності у показаннях свідка ОСОБА_12 колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, свідок ОСОБА_12 у своїх показаннях не заперечувала, що 03.01.2015 року перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, її твердження про заподіяння їй удару ОСОБА_7 кулаком в обличчя підтверджуються висновком судово-медичного експерта ОСОБА_13 , які він підтвердив під час судового розгляду.

Згідно висновку судово-медичного експерта №1 від 05.01.2015 року ОСОБА_12 були заподіяні ушкодження у вигляді синців та садна на обличчі, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею.

За вказаних обставин її свідчення про те, що під час сварки між обвинуваченим і його матір`ю ОСОБА_11 вона сиділа, закривши голову руками, та не бачила скільки ударів завдав ОСОБА_7 своїй матері, а також коли саме потерпіла померла об`єктивно спроможні.

Крім цього, показання свідка ОСОБА_12 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які відразу після вчинення злочину чули від ОСОБА_7 , що саме він убив свою матір.

Свідок ОСОБА_22 підтвердив, що чув крик, а потім побачив як обвинувачений стояв на колінах у дворі і плакав, говорячи, що убив свою матір.

Вищевикладені показання свідків повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_23 , яка підтвердила, що її, як фельдшера, викликали ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які повідомили про вбивство ОСОБА_26 своєї матері. Коли вона прийшла у будинок ОСОБА_11 та була уже мертва.

Згідно показань ОСОБА_18 вона дійсно ночувала в будинку своєї матері ОСОБА_11 в ніч з 2 на 3 січня 2015 року і разом з іншими вживала спиртні напої, а ближче до обіду пішла додому.

Свідок ОСОБА_19 підтвердив, що приносив горілку в будинок ОСОБА_11 та випивав разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_18 .

Також, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства підтверджується висновком судово-медичного експерта № 5 від 05.02.2015 року, згідно якого смерть громадянки ОСОБА_11 настала від пошкодження спинного мозку, внаслідок подвійного перелому грудного відділу хребта на рівні 4-го та 10-го грудних хребців, з пошкодженням спинного мозку, які відносно живої людини та, окремо від інших ушкоджень, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх нанесення і які безпосередньо викликали її смерть. Потерпілій ОСОБА_11 було нанесено не менше 15 ударів.
Допитаний в судовому засіданні судово - медичний експерт ОСОБА_13 підтвердив надані висновки та повідомив, що вказані тілесні ушкодження могли бути заподіянні ОСОБА_11 як взутою ногою так і без взуття у короткий проміжок часу. Тілесні ушкодження по передній поверхні могли бути заподіяні коли потерпіла була на животі, або коли крутилася на підлозі, захищаючись від ударів. У ОСОБА_11 виявленні синці та садна на обличчі в області носа та на обличчі зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень при чому лінійні подряпини на обличчі зліва утворитися за 5-7 днів до обстеження , а синець в області носа - від не менш ніж 1 удару рукою та відповідає строку, вказаному у постанові - 03.01.2015 року. Подряпину на лівій щоці потерпіла могла отримати за 5-7 днів до обстеження.
Заперечуючи факт заподіяння смерті ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_16 та її сестра свідок ОСОБА_18 вказували, що їх брат не міг убити матір.

Однак, суд обґрунтовано зазначив у вироку, що їх показання носять характер припущення, основаному на загальноприйнятих нормах моралі любові і поваги дітей до своїх батьків і не підтверджуються будь-якими доказами про причетність до вбивства іншої особи.

Як правильно зазначив суд наявність неприязних стосунків між потерпілою ОСОБА_11 і свідком ОСОБА_12 не свідчить про заподіяння останньою тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Спростовуючи доводи захисту про характерні для бійки жінок тілесні ушкодження у свідка та померлої суд послався на показання судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який вказував, що механізм спричинення вказаних тілесних ушкоджень не є характерним для заподіяння нігтями.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині правильними і належним чином обґрунтованими.

Доводи представника потерпілого під час апеляційного розгляду провадження про неправильну кваліфікацію за ч.1 ст.115 КК України замість ч.2 ст.121 КК України спростовуються наступним.

Так, з урахуванням правових позицій, викладених у постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України №5-35 кс.14-1 від 22.01.2015 року відповідно до роз`яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, які мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальними при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до їх настання характеризується необережністю.

Як було встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_7 завдав руками, зігнутими у кулак не менше 7 ударів в область голови ОСОБА_11 . Після чого штовхнув потерпілу на підлогу, де наніс їй не менше 2 ударів в область грудної клітини спереду та 4 ударів в область спини ногою у взутті, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді подвійного поперечного перелому грудного відділу хребта на рівні 4 - го та 10 - го грудних хребців з пошкодженням спинного мозку на рівні перелому 4 - го грудного хребця та перелому остистого відростку 10 - го грудного хребця, які відносно живої людини та, окремо від інших ушкоджень, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх нанесення і які безпосередньо викликали її смерть.
При цьому ОСОБА_7 заподіюючи тілесні ушкодження у спосіб та за обставин, викладених у вироку, розумів можливі наслідки своїх дій, в тому числі і ті, що фактично настали.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками судової колегії суду першої інстанції, що завдаючи численні удари у життєво важливий орган - голову потерпілої, а коли та упала, продовжив завдавати удари ногами у спину, враховуючи вік потерпілої, якій 72 роки, обвинувачений усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що посягають на її життя, і передбачав, що наслідком таких дій може настати її смерть.

Як установлено в ході судового розгляду свої дії ОСОБА_7 припинив після того, як зрозумів, що потерпіла померла.

Таким чином, вважати, що завдаючи значну кількість ударів у життєво важливі органи престарілій жінці, яка до того ж перебувала у стані алкогольного спяніння, обвинувачений не мав умислу на вбиство колегія суддів підстав не убачає.

Крім цього, ретельно перевіряючи докази у кримінальному провадженні суд допитав свідка ОСОБА_27 , яка показала, що до сільської ради постійно надходила інформація про те, що ОСОБА_7 бив свою матір ОСОБА_11 та співмешканку ОСОБА_12 . З ним неодноразово з цього приводу проводились профілактичні бесіди дільничним інспектором.

Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 42 від 30.01.2015 року щодо обвинуваченого, згідно якого в теперішній час та в період інкримінованого йому протиправного діяння хронічним психічним захворюванням чи тимчасовим психічним розладом не страждає і не виявляє ознак іншого психічного розладу характеру, а виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді легкої розумової відсталості.
Твердження у апеляціях захисника та представника потерпілої про те, що у вироку не визначено місце та час вчинення кримінального правопорушення, форму вини і мотив колегія суддів вважає безпідставними.

Порушень кримінального процесуального законодавства в ході судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судова колегія виходила з вимог ст.65 КК України, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що характеризують його особу, який раніше не судимий, негативно характеризується за місцем проживання, обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і щодо особи похилого віку, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та визначила покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і перевиховання, тому підстав для його посилення чи пом`якшення не убачається.

Доводи апеляції прокурора про те, що судом не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого злочину, його наслідки та наявність обтяжуючих покарання обставин колегії суддів вважає непереконливими.

З огляду наведеного апеляційні скарги захисника, прокурора та представника потерпілого слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , прокурора відділу прокуратури Полтавської області, представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - у той же строк з часу вручення копії судового рішення.

с у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3