АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №610/1213/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа №11кп/790/1248/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України
26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 29.03.2016р. стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволене подання начальника виправної колонії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , якого звільнено на невідбуту частину покарання 03 місяці 29 днів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищезазначену ухвалу скасувати оскільки суд першої інстанції не правильно прийшов до висновку про те, що цілі покарання ОСОБА_7 досягнуті в більш коротший термін, ніж це визначено вироком суду.

Вислухав доповідь головуючого, заслухавши прокурора в підтримку поданої апеляції, з`ясувавши позицію засудженого, який вважав рішення районного суду правомірним, дослідивши доводи і перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції згідно ухвали встановив, що засуджений ще 29.11.2013р. відбув передбачену п.3 ч.3 ст.81 КК України 3/4 частини строку покарання проте комісією ВК 11.12.2013р. було відмовлено у внесенні до суду подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Внаслідок захворювання на туберкульоз, 29.03.2014р. засуджений був переведений до Жовтневскої виправної колонії №17.

В ЖВК (№17) засуджений зарекомендував себе виключно позитивно, виконує вимоги персоналу, добровільно працевлаштований, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», «Правова освіта». Змінив свою позицію, вину визнає повністю, розкаюється. Протягом 2015 року засуджений був заохочений 3-ри рази за сумлінну поведінку і ставлення до праці, а у 2016 розі 1 раз з аналогічних підстав. Жодного стягнення за останні 2 роки не мав, крайнє накладалося 2010 року, всі погашені. Всього з 2006 року має 13 заохочень і всі за сумлінну поведінку і ставлення до праці.

За висновком характеристики засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Юридично значимою обставиною для вирішення даного подання є поведінка засудженого за декілька останніх років, за які він, за матеріалами особової справи, характеризується виключно позитивно, виконує вимоги персоналу і режиму, поводить себе і ставиться до праці сумлінно тощо.

Згідно ч.3 ст.6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч.2 ст.123, ч.2 ст.127 КВК України, участь засуджених у програмах диференційованого виховного впливу, у виховних заходах, у самодіяльних організаціях враховується при визначенні ступеня його виправлення.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.042002р. «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Таким чином, позитивні характеристики засудженого за останні роки, його поведінка під час відбування покарання, ставлення до праці та навчання, за переконанням суду першої інстанції свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. При цьому невідбута частина покарання є незначною. Сама по собі тяжкість вчинених злочинів за таких обставин не є безумовною підставою для відмови в УДЗ.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо задоволення подання, а доводи апеляції вважає спростовними.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 29.03.2016р. стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді