Справа №584/685/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/866/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 29 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , працюючий на посаді електромонтера у філії «Путивльський район електричних мереж» Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів, що становить 2877 грн. 20 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 74 000 грн.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст.100 КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:
У відповідності з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 22 серпня 2015 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_1 , на території населеного пункту с. Нова Слобода Путивльського району Сумської області, на ділянці автодороги Т 1920 «Путивль-Линове-Нова Слобода» 14 км + 100 м, де діє обмеження руху 60 км/год, у напрямку центру села, в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля в кювет, у результаті чого автомобіль перекинувся та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля - потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя у момент заподіяння.

У поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій, порушують питання про зміну вироку суду та звільнення ОСОБА_7 на підставі положень ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, а також зменшення розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого до 40 000 грн. Вимоги апеляційних скарг обвинувачений та захисник мотивують тим, що в оскаржуваному судовому рішенні суд не навів мотивів щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 вимог ст.75 КК України, разом з тим при призначенні покарання не в повній мірі врахував обставини вказаного провадження, особу винного та пом`якшуючі покарання обставини, зокрема те, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав вину, щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував потерпілому матеріальну та частково моральну шкоду, вибачився перед ним, при цьому вказаний злочин обвинувачений вчинив не навмисно, а з необережності, наголошують, що саме на прохання потерпілого обвинувачений погодився відвезти його в сусіднє село та останній добровільно сів до автомобіля, при цьому вказують, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, одружений, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває, після дорожньо-транспортної пригоди вживав заходів для належного лікування потерпілого, окрім того зауважують, що потерпілий ОСОБА_9 неодноразово змінював свою позицію з приводу порушення перед судом питання про призначення ОСОБА_7 виду покарання в залежності від розміру матеріальної шкоди, що буде відшкодована обвинуваченим, разом з тим наголошують, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним.

У поданому запереченні прокурор, не погоджуються з апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , вважає, що їх доводи є безпідставними, при цьому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення прокурора ОСОБА_6 проти апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах і в апеляційних скаргах не оспорюються. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України також є вірною і в апеляційних скаргах не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 до ОСОБА_7 було пред`явлено позов, який було уточнено, про стягнення моральної шкоди в сумі 150000 грн., який суд задовольнив частково.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника щодо зависокого розміру стягнення моральної шкоди на користь потерпілого є необґрунтованими, оскільки розмір моральної шкоди судом визначений правильно з урахуванням всіх моральних страждань, які були понесені потерпілим в результаті вчинення протиправних дій відносно нього, виходячи з принципу розумності та справедливості. При цьому, суд врахував фізичний біль внаслідок отриманих травм, характер, обсяг та тривалість моральних страждань те, що потерпілий тривалий час знаходився на лікуванні, йому встановлено другу групу інвалідності, він втратив працездатність, потребує лікування два рази на рік та потребує оперативного лікування (а.п.46), порушено спосіб життя потерпілого. Тобто судом наведено мотиви для визначення розміру моральної шкоди і враховано відшкодування цієї шкоди потерпілому в сумі 6000 грн.

Виходячи з викладеного підстав для зменшення розміру моральної шкоди не вбачається.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Між тим, при встановленні і визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин, суд першої інстанції повинен співставити їх кількісну та якісні характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретної справи, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винному мінімального покарання в межах санкції відповідної статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, яке, згідно вимог ст.12 КК України, є тяжким, але вчинено з необережності, обставини, що передували події, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав, вибачився перед потерпілим, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, разом з тим, взято до уваги як пом`якшуючі покарання обставини те, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіяну ним майнову шкоду, частково - моральну шкоду, а також відшкодував витрати на лікування потерпілого на користь держави та взято до уваги наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином судом враховані в тому числі і обставини, що пом`якшують покарання, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений і захисник.

Співставляючи визнані пом`якшуючі покарання обвинуваченому обставини, які за своєю якісною та кількісною характеристиками, як такі що досить істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, місцевий суд, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому основного покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за даний злочин, а саме обмеження волі та обґрунтовано призначив додаткове покарання.

Саме такий розмір, вид та форма відбування обвинуваченим основного покарання є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, є належно обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і вважати його явно несправедливим внаслідок суворості, як на цьому наполягають обвинувачений і захисник, не вбачається підстав.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого і захисника про наявність у ОСОБА_7 захворювання, його працевлаштування, що він одружений, що частина односельців і трудового колективу просять звільнити обвинуваченого від відбування покарання, а потерпілий перед судовим розглядом змінював свою позицію щодо призначення покарання, колегія суддів з врахуванням даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, вважає необґрунтованими і такими, що істотно не впливають на законність прийнятого рішення і не є безумовними підставами для пом`якшення покарання.

Колегія суддів, враховуючи всі обставини і дані про особу ОСОБА_7 , та враховуючи те, що обвинувачений після постановлення вироку не приймав міри для відшкодування потерпілому моральної шкоди, а сам потерпілий в суді першої інстанції наполягав на призначенні покарання у виді позбавлення волі, вважає що немає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як на цьому наполягають в апеляційних скаргах ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 .

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційних скарг про те, що суд не навів мотивів щодо неможливості застосування обвинуваченому вимог ст. 75 КК України, оскільки відповідно до ст. 374 КПК України не передбачено зазначення у вироку мотивів незастосування обвинуваченому ст.. 75 КК України.

Тому, не знаходячи підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і захисника задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 29 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.