Справа № 492/122/16-к
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в затвердженні угоди про примирення

18 квітня 2016 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в місті Арцизі Одеської області у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження на підставі угоди про примирення за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 27 липня 2015 року приблизно о 08:00 годині, більш точний час встановити не виявилось можливим, перебуваючи за місцем свого мешкання АДРЕСА_1 , керуючись раптово виниклим умислом, розуміючи та усвідомлюючи свій намір направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи з корисливих мотивів, в супереч волі власника майна, з метою отримання грошових коштів, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме мопедом марки «Honda Dio», номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , чорного кольору, об`ємом двигуна 49 см. куб. Далі, вказаний мопед завантажив до багажного відділення власного автомобіля марки ЗАЗ «Славута» та перевіз до м. Арциз, Одеської області, де незаконно, без будь-якого передбаченого законом дозволу продав вищевказаний мопед невідомому чоловіку на ім`я ОСОБА_7 , в результаті чого неправомірно отримав грошові кошти в розмірі 4000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, в результаті чого завдано майнової шкоди потерпілій ОСОБА_5 .

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом.

28 січня 2016 року між потерпілою ОСОБА_5 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_6 , з іншого, укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України, та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Згідно вказаної угоди підозрюваний ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 289 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі на строк три роки зі звільненням його від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на один рік шість місяців. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, угоду про примирення, заслухавши думки прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисника, прийшов до висновку, що в затвердженні угоди слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ч. 1 ст. 471 КПК України встановлює вимоги щодо змісту угоди про примирення, зокрема в ній зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Частиною 7 ст. 474 КПК України встановлено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону. У такому разі досудове розслідування продовжуються у загальному порядку.

При перевірці судом угоди про примирення на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та/або закону встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Проте, при формулюванні обвинувачення у наданій суду для затвердження угоді про примирення не зазначено яким чином ОСОБА_6 незаконно заволодів транспортним засобом потерпілої (спосіб вчинення), та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 289 КК України, можна встановити у його діях склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

З викладеного випливає, що в угоді про примирення, неповно та неточно викладене обвинувачення, що тягне за собою неконкретність у його формулюванні в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, тому суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду угоди про примирення. Крім того, неповний і неточний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконуючи вимоги абз. 2 ч. 5 ст. КПК України, суд, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення, з`ясував у потерпілої, чи цілком вона розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

В судовому засіданні потерпіла заявила суду, що вона заперечує проти затвердження угоди про примирення з ОСОБА_6 , оскільки на підписання угоди її вмовив слідчий, який провадив досудове розслідування, на що вона, в силу своєї юридичної необізнаності, погодилася, та їй не в повному обсязі відшкодовано завдану злочином шкоду.

Згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд вправі відмовити в затвердженні угоди в разі, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися (п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України).

Судом також враховується позиція Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», викладена у абз. 4 п. 16, згідно із якою суд шляхом вивчення витребуваних документів, проведення опитування сторін, інших учасників судового провадження зобов`язаний переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою. Якщо суд матиме обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або ж сторони в дійсності не примирилися, він відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК зобов`язаний відмовити в затвердженні угоди.

Таким чином, зважаючи на те, що потерпіла в судовому засіданні заявила про те, що заперечує проти затвердження угоди про примирення з ОСОБА_6 , оскільки на підписання угоди її вмовив слідчий, який провадив досудове розслідування, на що вона, в силу своєї юридичної необізнаності, погодилася, та їй не в повному обсязі відшкодовано завдану злочином шкоду, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним та сторони не примирилися, що також є підставою для відмови у затвердженні угоди про примирення на підставі 4 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Таким чином, при перевірці угоди про примирення на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та/або закону, суд прийшов до висновку, що умови угоди в частині формулювання обвинувачення, а також в частині добровільності укладення угоди та примирення сторін угоди, суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України, що є підставою для відмови в затвердженні угоди.

Керуючись ст. ст. 314 316, 369 372, 376 КПК України, суд
ухвалив:
Відмовити в затвердженні угоди про примирення від 28 січня 2016 року, укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 289 КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування у загальному порядку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Арцизького районного суду