Ухвала
іменем україни
20 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який мешкає у цьому АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року за ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України виправдано у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у такому:

24 лютого 2009 року у період із 22.30 год. до 04.00 год., перебуваючи на вул. Берлінського, 31 у м. Києві, з метою заволодіння чужим майном шляхом підбору ключів він відімкнув належний ОСОБА_7 автомобіль «Fiat Cinguecento», державний номерний знак НОМЕР_1 , завів двигун та почав рух в напрямку вул. О. Теліги. В подальшому вказаний автомобіль було виявлено та вилучено на вул. Баумана, 60 в м. Києві;

05 серпня 2009 року приблизно о 04.30 год. він разом із ОСОБА_8 , щодо якого цим же судом постановлено інше судове рішення (його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України), прибули до будинку АДРЕСА_2 та, діючи за попередньою змовою між собою на заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження заднього лівого скла проникли до належного ОСОБА_9 автомобіля «Мазда 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , звідки таємно викрали особисті речі потерпілого на загальну суму 2 585 грн;

07 серпня 2009 року приблизно о 05.00 год., перебуваючи поблизу будинку № 3 на просп. Свободи у м. Києві, він з метою заволодіння чужим майном шляхом пошкодження заднього правого скла автомобіля проник до належного ОСОБА_10 автомобіля «Фіат Гранде Пунто», державний номерний знак НОМЕР_3 , звідки таємно викрав документи на ім`я потерпілої, її особисті речі, автоколонку «JVC», а всього заволодів майном на загальну суму 8000 грн.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалені щодо ОСОБА_6 судові рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили істотні порушення КПК при їх постановленні. Зокрема, стверджує про порушення принципу безпосередності дослідження показань свідків за усіма епізодами пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, без належного мотивування вибірковість доказів при ухваленні вироку. Через це вважає, що суд першої інстанції зміненим на користь ОСОБА_6 у суді показанням свідків дав хибну оцінку. Зазначає, що цей суд, досліджуючи протокол відтворення обстановки та обставин місця події від 24 вересня 2009 року, без належної перевірки дійшов хибного висновку про застосування до обвинуваченого фізичного насильства, тоді як матеріалами провадження не було встановлено, що останній не звертався до правоохоронних органів із відповідними заявами або скаргами. У зв`язку з цим вважає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 374 КПК України, постановляючи виправдувальний вирок, належним чином не мотивував своє рішення та не спростував наявні докази обвинувачення ОСОБА_6 у провадженні. Апеляційний суд, у свою чергу порушуючи вимоги ст. 419 КПК України, наведені недоліки не виправив та прийняв передчасне рішення про залишення вироку районного суду без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який просив касаційну скаргу прокурора задовольнити частково, скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через недотримання цим судом вимог ст. 419 КПК України, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Матеріалами провадження встановлено, що, не погоджуючись із вироком, прокурор у цьому кримінальному провадження подав на нього апеляційну скаргу, яка була розглянута апеляційним судом і залишена без задоволення, а виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.

Відповідно до ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які її визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд такі вимоги закону належним чином не виконав.

Зокрема, як вбачається з апеляційної скарги прокурора, він, стверджуючи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, наводив доводи про те, що висновки суду про відсутність достатніх доказів винуватості ОСОБА_6 безпідставні, що при оцінці доказів у провадженні суд давав їм вибіркову оцінку, що висновки суду містять істотні суперечності. Зокрема, прокурор піддавав сумніву змінені показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а також обвинуваченого ОСОБА_8 . Наголошував, що причини такої зміни у їхніх показаннях на користь обвинуваченого ОСОБА_6 фактично судом першої інстанції не з`ясовувалися. Вказував, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України (злочин ним вчинено за попередньою змовою з ОСОБА_6 ) було закрито на підставі ст. 49 КК України, тоді як за цим епізодом ОСОБА_6 було виправдано. Зазначав, що свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 допитувалися судом виключно з метою перевірки версії обвинуваченого про застосування стосовно нього незаконних заходів, але судом ці показання безпідставно покладені в обґрунтування виправдання останнього. Стверджував, що суд дійшов хибного висновку про те, що відомості про крадіжку з автомобіля «Фіат» (належав потерпілій ОСОБА_7 ) не було внесено до ЄРДР. Враховуючи це, прокурор порушував питання про скасування згаданого вироку й ухвалення стосовно ОСОБА_6 нового (обвинувального) вироку з призначенням відповідного покарання.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційний суд під час її розгляду суті всіх зазначених в апеляційній скарзі прокурора доводів в ухвалі не навів, їх ретельно не перевірив і не проаналізував, відповіді на них не дав і свого рішення про залишення апеляції без задоволення належним чином не мотивував.

Дійшовши правильного висновку про те, що показання свідків працівників міліції ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , котрі були присутні при відтворенні обстановки та обставин події за участю ОСОБА_6 , коли той визнавав себе винним, не можна вважати допустимим доказом відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК України, цей суд у той же час взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 на підтвердження версії обвинуваченого в суді про самообмову (зокрема про те, що обвинувачений при проведенні цієї слідчої дії плутався в адресах).

Дослідивши за клопотанням прокурора показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на досудовому слідстві, де вони опосередковано вказували на причетність ОСОБА_6 до крадіжки майна з автомобіля «Фіат» у лютому 2009 року (стверджували, що той приїздив до них на автомобілі такої марки, повідомив їх про те, що викрав цей автомобіль задля продажу з нього дисків, пропонував їм продати диски з цього автомобіля), апеляційний суд дійшов висновку що автомобіль потерпілого за своїм кольором відрізняється від того, який ці свідки бачили наочно, та погодився з їхніми твердженнями про те, що вони були змушені обмовити ОСОБА_6 на вимогу працівників міліції, оскільки були наркозалежними. Втім саме ця обставина нічим не підтверджена.

Так само фактично не перевірялися доводи ОСОБА_6 про застосування до нього недозволених методів ведення слідства, що, як він стверджував, призвело до самообмови. Ним та стороною захисту не було надано жодних доказів на підтвердження цього. Натомість суд погодився з такими твердженнями обвинуваченого, дослідивши візуально фототаблиці до протоколу відтворення обстановки й обставин події від 24 вересня 2009 року, де, на думку суду, «права щока ОСОБА_6 має помітну припухлість».

Не знайшло свого спростування в ухвалі суду і посилання прокурора у апеляційній скарзі на суперечливість показань ОСОБА_8 у судовому засіданні щодо обставин викрадення ним з належного потерпілому ОСОБА_9 автомобіля його майна, тоді як кримінальне провадження стосовно нього за цим обвинуваченням (вчинення крадіжки за попередньою змовою з ОСОБА_6 ) було закрито на підставі ст. 49 КК України.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого наведені недоліки необхідно усунути та постановити законне й обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3