ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 15 вересня 2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2015 року щодо виправданого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу скасувати зазначені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Мотивував вимогу безпідставністю невизнання судами рапортів, складених ОСОБА_5 , офіційними документами, що не породили та не були здатні породити наслідки правового характеру, оскільки, як зазначено у касаційній скарзі, недостовірна інформація з рапортів про начебто проведені дільничним інспектором ОСОБА_5 профілактичних бесід із засудженим ОСОБА_7 породили необ`єктивну картину належного виконання покладених на засудженого обов`язків при відбуванні умовного покарання, чим позбавлено кримінально-виконавчу інспекцію належного контролю за виконанням засудженим вироку суду. Крім того, зазначив про необґрунтованість виправдання ОСОБА_5 , так як суди, відкинувши усі доводи прокурора, не визнали рапорти офіційними документами, а лише такими, що мають інформаційний характер, що були не зареєстрованими належним чином, не мали певних реквізитів, не скріплені печаткою установи, один з рапортів не містив підпису ОСОБА_5 , але при цьому суди не взяли до уваги, що останнім власноручно у рапорті записано своє прізвище і таким чином засвідчено його складання.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 серпня

2015 року ОСОБА_5 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України через відсутність у його діянні складу кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування він обвинувачувався у вчиненні злочину за таких обставин.

ОСОБА_5 наказом начальника УМВС України в Миколаївській області від 11 березня 2013 року № 19о/с призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. Наказом начальника Заводського райвідділу від 26 квітня 2013 року № 127 за ним закріплено адміністративну територію Заводського району м. Миколаєва, розташовану в мікрорайоні «Слободські» дільниця № 20. На підставі наказу начальника зазначеного райвідділу від 15 квітня 2013 року № 26о/с у зв`язку з хворобою дільничного інспектора міліції ОСОБА_5 взаємозаміняв цього інспектора, обслуговуючи розташовану в мікрорайоні «Слободські» дільницю № 21, до складу якої входять житлові будинки, розташовані на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 14 квітня 2013 року, перебуваючи у службовому кабінеті згаданого райвідділу на АДРЕСА_1 , будучи службовою особою, самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків щодо проведення профілактичної роботи з особами, засудженими за вчинення злочинів до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, та у заздалегідь підготовлений бланк рапорту на ім`я начальника райвідділу власноручно вніс як до офіційного документа відомості про те, що він начебто 11 квітня 2013 року здійснив державний контроль за поведінкою і способом життя особи, засудженої до покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, а саме: начебто перевірив за місцем проживання ОСОБА_7 , 1990 року народження, який перебував на обліку у Корабельному МВ КВІ ДПС України у Миколаївській області, і з яким він начебто провів профілактичну бесіду про недопущення вчинення повторного злочину, не відвідуючи фактично останнього за місцем проживання.

Крім того, 11 червня 2013 року ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, за аналогічних обставин, перебуваючи там само, самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків щодо проведення профілактичної роботи з особами, засудженими за вчинення злочинів до покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, та у бланк рапорту на ім`я начальника райвідділу власноручно вніс як до офіційного документа, відомості про те, що він начебто 11 червня 2013 року здійснив державний контроль за поведінкою і способом життя тієї самої особи ОСОБА_7 і з яким він начебто провів профілактичну бесіду про недопущення вчинення повторного злочину, фактично не відвідуючи останнього за місцем проживання.

Пізніше, 25 червня 2013 року, складені ОСОБА_5 рапорти від 14 квітня та 11 червня 2013 року, які містили в собі недостовірну інформацію, були надані начальнику СДІМ Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області для їх подальшої видачі Корабельному МВ КВІ ДПС України та які були потім приєднані до особової справи перебуваючого на обліку у зазначеній кримінально-виконавчій інспекції ОСОБА_7 як підтвердження того, що стосовно нього було здійснено щомісячний контроль за його поведінкою та способом життя.

Своїми злочинними діями дільничний інспектор міліції СДІМ Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області молодший лейтенант міліції ОСОБА_5 грубо порушив службову дисципліну щодо виконання своїх завдань неупереджено, у точній відповідності із законом, та порушив вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, чим підірвав авторитет правоохоронного органу Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України як службове підроблення, тобто складання і видача завідомо неправдивих офіційних документів службовою особою.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2015 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду від 11 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу частково в частині скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_5 , не визнав рапорти у цьому кримінальному провадженні офіційними документами, оскільки вони лише мають інформаційний характер, не зареєстровані належним чином, не мають певних реквізитів та не скріплені печаткою установи, а рапорт від 11 червня 2013 року також не містив підпису ОСОБА_5 . Неправдиві відомості, які містяться у рапортах, не впливають на зміст фактів, що мають юридичне значення, суть і правильність прийняття рішення. Складання та видача ОСОБА_5 рапортів від 14 квітня і 11 червня, які містять у собі недостовірну інформацію, не породили та не були здатні породити наслідки правового характеру.
Прокурор, не погодившись із вказаним вироком суду, подав апеляційну скаргу, наголошуючи на допущених судом першої інстанції істотних порушеннях вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, зокрема, відсутності у вироку належно мотивованої конкретної підстави для виправдання. Через що поставив вимогу за необхідне на підставі ч. 3 ст. 404 КПК України під час апеляційного розгляду провести судове слідство повторно дослідити надані суду першої інстанції письмові та речові докази, а саме: рапорти, складені ОСОБА_5 , та особові справи кримінально-виконавчої інспекції щодо засудженого ОСОБА_7 . Мотивував свою вимогу про проведення судового слідства тим, що судом першої інстанції при їх дослідженні надана невірна оцінка.

У абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України передбачено, що мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Частиною 2 статті 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала апеляційного суду не може вважатись такою, що постановлена у відповідності із наведеними положеннями кримінального процесуального закону.

Так, апеляційний суд, не провівши судового слідства, залишив вирок суду без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, прийнявши висновки суду першої інстанції про те, що рапорти, складені ОСОБА_5 , не є офіційними документами, оскільки носять інформаційний характер.
При цьому, апеляційний суд, проаналізувавши положення діючого законодавство та посадової інструкції дільничного інспектора, вказав й на таку підставу до виправдання ОСОБА_5 , (що не було предметом дослідження в суді першої інстанції), те, що дільничний інспектор міліції не є службовою особою, яка уповноважена на складання і видачу офіційних документів, що породжують наслідки правового характеру при здійсненні кримінально-виконавчою інспекцією контролю за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

Отже, недотримання повною мірою наведених положень кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції у наслідку призвело до того, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості на даному етапі зробити висновок щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при виправданні ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в апеляційному суді за результатами проведення якого слід постановити законне судове рішення, мотивоване належним чином.
Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2015 року щодо виправданого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-876км16 Категорія: ч. 1 ст. 366 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_8
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1