Провадження № 1-кс/185/1509/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 року м. Павлоград Дніпропетровської області

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 оскаржує слідчому судді дії органу досудового розслідування щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням скаржника про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, про вчинення якого скаржник повідомив Павлоградський МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 16 жовтня 2015 року заявою.
В судове засідання на розгляд скарги на бездіяльність слідчого ОСОБА_4 не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду скарги. Будь-яких заяв суду не надавала, про причини своєї неявки не повідомила.
Прокурор в судовому засіданні, посилаючись на відсутність правових підстав для внесення до ЄРДР відомостей, викладених у заяві ОСОБА_4 просив в задоволенні скарги відмовити.
Вивчивши зміст скарги, з`ясувавши обґрунтування скарги заявником, перевіривши надані заявником копії відповідних документів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, вислухавши думку прокурора, який приймав участь при розгляді скарги, проаналізувавши та зіставивши вказане між собою та в сукупності, приходжу до наступного висновку.
Главою 26 статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.
Зокрема, п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності (ч. 1 ст. 304 КПК України).
Як вбачається з вимог п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, слідчий суддя за наявності відповідних заяви та підстав, може поновити строк подання скарги, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України.
З точки зору дотримання права заявника на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, доводи наведені заявником з приводу обґрунтування поважності причин пропуску строку, а саме отримання відповіді на запит щодо результатів розгляду заяви про вчинене кримінальне правопорушення лише 26 листопада 2015 року,- є належними підставами для поновлення строку подання скарги.
Даючи оцінку вимогам ОСОБА_4 викладеним в скарзі щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно вчинення відносно неї кримінального правопорушення, приходжу до наступного висновку.
Так, у відповідності до ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, не пізніше 24 годин після подання заяви, зобов`язаний внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості, але лише ті, які стосуються повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, або які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Так, згідно частини 1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно ст. 60 КПК України заявником є фізична чи юридична особа, яка звернулась із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженому розпочати досудове розслідування і йому надано право отримати від органу, до якого він подав заяву, щодо підтвердження її прийняття та реєстрацію. Положеннями ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Відповідно п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 року № 69, згідно якого заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вноситься до ЄРДР та вважаються поданими з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність по ст. 383 КК України.
Так, при розгляді скарги встановлено наступне.
В порядку передбаченому п.1 ч.1 ст.303 КПК України, якою ОСОБА_4 надано право оскаржувати бездіяльність слідчого, прокурора, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, остання не зверталась.
Так само, слідчому судді не надано відомостей щодо вчинення відносно ОСОБА_4 будь-яких процесуальних дій, пов`язаних з виконанням вимог ст.ст.207-209 КПК України.
При цьому слідчим суддею приймається до уваги правова позиція, викладена у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Так, 16 жовтня 2015 року до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (на час розгляду скарги Павлоградський ВП ГУНП в Дніпропетровській області) ОСОБА_4 було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до положень ст.94 КПК України, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Доводи скаржника щодо обов`язковості внесення відомостей по його заяві до ЄРДР Павлоградським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (на час розгляду заяви Павлоградський ВП ГУНП в Дніпропетровській області), до якого надійшла заява, з посиланням на положення ч.4 ст.214 КПК України є безпідставними, оскільки цими положеннями заборонена відмова в прийнятті та реєстрації заяви, що не стосується розгляду заяви та внесення відомостей по заяві до ЄРДР.
Окрім того, оскільки заява ОСОБА_4 , яка хоча й складена таким чином, що має назву, як заява про кримінально-каране діяння, сама по собі містить лише суб`єктивну позицію скаржника, яка пов`язана з незгодою щодо проведених відносно неї процесуальних дій: проведення обшуку, здійсненого в межах кримінального провадження №0000967, вилучення речей в ході обшуку тощо.
Таким чином, невнесення відомостей до ЄРДР із заяви, яка за своєю суттю не є заявою про кримінальне правопорушення, не є бездіяльністю слідчого чи прокурора в розумінні положень п.1 ч.1 ст.303 КПК України та відповідно не є предметом судового контролю з огляду на положення п.18 ч.1 ст.3 КПК України.
Таким чином, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для внесення до ЄРДР відомостей, викладених у заяві ОСОБА_4 і необхідності відмови в задоволенні поданої нею скарги.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.306,307 КПК України, слідчий суддя -
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_4 процесуальний строк для звернення зі скаргою на бездіяльність слідчого.
В задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1