АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1299/16 Справа № 205/2356/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003923 від 02.10. 2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей,проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у кримінальному правопорушенні за ч. 1, 2 ст. 125 КК України

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_8
потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілих: ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року, ОСОБА_6 , визнано винним за:

- ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 680 гривень .

- ч.2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу, в дохід держави в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 1360 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 1360 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 , процесуальні витрати 1839 гривень 55 копійок, відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 , процесуальні витрати 2219 гривень 67 копійок, майнова шкода 797 гривень 88 копійок, моральна шкода в сумі 5000 гривень.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку, ОСОБА_6 21 вересня 2014 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, знаходився в прихожій кв. АДРЕСА_2 , де реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, на грунті особистих неприязних стосунків, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_9 та схопив її правою рукою за волосся, після чого лівою рукою, в якій знаходилась відеокамера, наніс один удар потерпілій в область лівого плеча. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_6 , схопив потерпілу ОСОБА_9 руками за обидва плеча та почав виштовхувати її із вищевказаної квартири, після чого схопив її рукою за волосся та штовхнув, від чого остання вдарилась корпусом тіла о кут стінки. Виштовхнувши потерпілу ОСОБА_9 в загальний коридор, обвинувачений ОСОБА_6 схопив її руками за обидві руки в області плечей та таким чином штовхав її, після чого правою рукою, в якій знаходився мобільний телефон, наніс їй удар в область зовнішньої поверхні лівого плеча та удар ребром долоні по зовнішній поверхні правої кісті, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді шести синців, які розташовані по зовнішній поверхні обох плечей, які за своїм характером відносяться до категорії легких, як таких, що мають незначні скороминущі наслідки.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_6 , в той же день, тобто 21 вересня 2014 року, близько 09 години 35 хвилин, знаходився у загальному коридорі біля кв. АДРЕСА_2 , де реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, на грунті особистих неприязних стосунків, підійшов впритул до потерпілої ОСОБА_10 та наніс їй правою рукою, в якій знаходився мобільний телефон, один удар в область лівої частини виличної ділянки ліворуч, однак потерпіла ОСОБА_10 підняла для захисту ліву руку, у зв`язку з чим удар прийшовся також по другому пальцю лівої кісті, після чого обвинувачений штовхнув потерпілу.

Таким чином, в результаті умисних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в проекції основної фаланги другого пальця лівої кісті, садна тильної поверхні лівої кісті в проекції голівки середньої фаланги 2-го пальця, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає що судом першої інстанції було зроблено хибний та безпідставний висновок щодо злочинного умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та вказує що ОСОБА_9 була добровільно впущена на територію квартири яка знаходиться у особистій власності у обвинуваченого, але потерпіла відмовилась покинути приміщення за вимогою власників, тобто обвинувачений вказує що у нього був відсутній злочинний умисел на завдання тілесних ушкоджень потерпілим.

Разом з тим, обвинувачений вказує що діти відмовились від прогулянки з потерпілою ОСОБА_9 ( бабусею, яка згідно рішення суду прийшла до дітей), тільки після цього потерпілій було запропоновано покинути приміщення квартири.

Крім того, обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок необґрунтовано не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та неповнолітніх дітей, та побудував висновок про доведеність вини на показах потерпілих та зацікавлених свідків.

Як на підставу скасування рішення, обвинувачений посилається на те, що досліджені в судовому засіданні судово- медичні експертизи суперечать одно одній, та звертає увагу що відповідно до експертизи КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 22 вересня 2014 року № 3662 було проведено огляд потерпілої ОСОБА_10 та виявлено один синець на фаланзі другого пальця лівої руки, розміром приблизна 0,5 на 3 см, інших тілесних ушкоджень не було виявлено. Тільки 19 грудня 2014 року, через три місяці після вказаного огляду , ОСОБА_10 знову звернулася до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР із заявою про обстеження, та надала документи про наявні в неї тілесні ушкодження у виді струсу мозку .

ОСОБА_6 звертає увагу на те, що походження цих документів нічим не підтверджено, та в судовому засіданні не надавалася оцінка даним документам та не з`ясовувалася думка експерта, також не було допитано лікарів які здійснювали лікування та не дана відповідь на питання, яким чином у потерпілої ОСОБА_10 збільшився об`єм тілесних ушкоджень, які не були виявлені експертом одразу після проведення експертизи.

ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції безпідставно було визнано належним та допустимим доказом висновок експерта № 5042е від 29 грудня 2014 року та 539е від 10.02.2015 року, у зв`язку з тим що експертизи проведені на підставі медичних документів, джерело яких не встановлено и належним чином не перевірено.

Апелянт також звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_9 раніше неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ з заявами та скаргами, зверненнями які містили в собі наклепи, з метою тероризування обвинуваченого ОСОБА_6 та членів його сім`ї.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника ,які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, думку потерпілих та їх представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити вирок без змін, думку прокурора який був проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок без змін,перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду в межах апеляційних скарг, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо ним не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Згідно до технічного запису судового засідання, в ході судового розгляду у суді першої інстанції було встановлено,що потерпілі прийшли до дому обвинуваченого та подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_14 впустили до свого помешкання потерпілу ОСОБА_9 та оскільки неповнолітні діти не побажали йти на прогулянку з бабусею- ОСОБА_9 подружжя Вілісових побажало щоб потерпіла ОСОБА_9 покинула їх помешкання та саме на цьому ґрунті виникли події 21 вересня 2014 року та вже потім потерпіла ОСОБА_10 приєдналася до вказаних подій.

Вказане не було спростовано у судовому засіданні сторону обвинувачення та навпаки підтверджено потерпілими та обвинуваченим , свідками.

Органами досудового розслідування вказані факти не були перевірені та не знайшли свого відображення при формулюванні обвинувачення. Суд першої інстанції не звернув на це уваги та сам допустився помилки та не встановив мотив кримінального правопорушення та чи були дії обвинуваченого спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим.
Обвинувачення, яке було висунуто ОСОБА_6 взагалі не має вказівки про наявність причинно- наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 з наслідками, що настали.

Враховуючи наведене, колегія суддів не може не погодитися з доводами обвинуваченого про те, що суд не обґрунтував своє рішення що саме закрита черепно- мозковая травма, струс мозку(наявність яких було встановлено 19.12. 2014 року, тоді як події злочину відбувалися 21.09. 2014 року та попередній огляд потерпілої тим же судово-медичним експертом не вказував на спричинення саме вказаних тілесних ушкоджень) є наслідками дій ОСОБА_6 ( а.п.21 т.1).

Крім вказаного, висновки експерта від 30.12. 2014 року містять вказівку що саме виявлені тілесні пошкодження могли утворитися і в наслідок падіння з висоти власного зросту, що може визивати сумніви щодо терміну утворення, саме 21.09. 2014 року та суд першої інстанції, не допитав з цього приводу судово- медичного експерта з метою встановлення обставин провадження( чим саме об`єктивно підтверджується закрита черепно-мозкова травма, струс мозку, якщо в матеріалах провадження наявний висновок дослідження Кт- головного мозку ОСОБА_10 та не встановлено змін та особливостей).

Вказані недоліки досудового розслідування та судового розгляду свідчать про те, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок, не встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, не дав належну оцінку наявним доказам, які були надані обвинуваченням та стороною захисту та на думку колегії суддів необґрунтовано відмовив стороні захисту у проведенні додаткової судово- медичної експертизи, враховуючи, що об`єктивна сторона ч. 2 ст. 125 КК України характеризується діянням(дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження та наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком .
Крім того, не можна вважати обґрунтованим рішення суду, якщо взято при наявності суперечливих доказів,які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не приведено обґрунтованих доводів, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так, суд допитав у судовому засіданні дітей Вілісових, які були безпосередніми свідками сварки, яка сталася 21 вересня 2014 року , але не обґрунтував чому дані докази не бере до уваги,хоча для усунення сумнівів та суперечностей, суд мав змогу допитати вказаних свідків у присутності психолога.

Покази свідка ОСОБА_12 судом також не були взяті до уваги, хоча вказаний свідок був очевидцем сварки у коридорі безпосередньо між обвинуваченим та обома потерпілими у загальному коридорі, що саме встановлено досудовим слідством.

Приведене свідчить про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому вирок суду не може були визнано законним та обґрунтованим ( ст. 411КПК).
ЄСПЛ мотивованості судового рішення саме пов`язує з належним здійсненням правосуддя т.я. у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( п.1 ст. 6 КЗПЛ- «Кузнецов та інші проти Росії», « Гірвісаарі проти Фінляндіі»).
Вказані порушення вимог кримінально- процесуального закону є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на поспішне вирішення питання про невинуватість обвинуваченого, а тому вирок підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду щодо вирішення цивільного позову.

Відповідно ч. 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1195 ЦПК, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпіла заявила цивільний позов про відшкодування обвинуваченою заподіяної їй матеріальної шкоди та моральної шкоди. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цивільний позов щодо моральної шкоди підлягає розгляду судом після сплати судового збору, оскільки згідно п.6 ч.1 ст. 5 «Закону про судовий збір» від сплати звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих вчиненням злочину. Так, моральна шкода не охоплюється дією зазначеної норми Закону та відноситься до вимоги майнового характеру.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, не створив необхідних умов для реалізації потерпілими своїх процесуальних прав щодо належного обґрунтування цивільного позову в суді першої інстанції з дотриманням вимог ст. 315 КПК( якщо у сторін виникають труднощі при отримання певних доказів та суд вважав що вимоги потерпілої не підтверджені документами, саме суд повинен сприяти учасникам судового провадження шляхом запитів та ін.)
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення та такими що перешкоджали суд першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд

При новому розгляді суду належить врахувати наведене, детально дослідити обставини кримінального правопорушення, допитати свідків обвинувачення та захисту, при необхідності провести додаткову судово- медичну експертизу, встановити фактичні обставини провадження( мету та відповідно до вимог кримінального процесуального закону з урахуванням положень кримінального закону, постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 , за ч. 1, 2 ст. 125 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалу суду остаточна та не підлягає оскарженню.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_15 ,як ОСОБА_16