23 листопада 2016 року
Справа №: 127/6351/16-к
Провадження №: 1-кп/127/720/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2016 року місто Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 22.02.2016 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могилівка, Жмеринського району, Вінницької області, українця, громадянина України, одруженому, працюючого, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , обіймаючи відповідно до наказу першого заступника начальника управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області № 10 ос від 28.02.2011 посаду заступника чергового помічника начальника установи сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№ 1) та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» являючись працівником правоохоронного органу, 16.09.2015, маючи за мету отримати неправомірну вигоду, шляхом зловживання своїм службовим становищем, одержав від засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , що відбуває покарання у Вінницькій УВП (№ 1), грошові кошти в сумі 507,24 грн.
Так, згідно ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, зокрема, зобов`язані: забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення.
Також, посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів мають право: вимагати від засуджених, додержання норм кримінально-виконавчого законодавства; проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, огляд інших осіб та їх речей, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи.
Відповідно до ч. 7 ст. 102 Кримінально-виконавчого Кодексу України перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Відповідно до ч. 4 статті 107 КВК України передбачено, що засудженим забороняється мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.
Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені Наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 (далі - Правила) визначено, що засудженим заборонено придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (Розділ 3, п. 3) зокрема радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, 8ІМ-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо).
Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол вилучення.
Також, персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, що не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами (Розділ 4 п. 2).
Так, ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вищевказаних норм та посадової інструкції, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, достовірно знаючи про наявність у засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 в камері № 226 заборонених до використання предметів, а саме мобільного телефону невстановленої слідством марки улаштованого 8ІМ-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , користування якими згідно п. 3 Розділу 3 Правил засудженим забороняється, на дане порушення не реагував, маючи намір на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , вступив з ним у нерегламентовані кримінально-виконавчим законодавством стосунки, за недокументування даного порушення (не вилучення мобільного телефону та зазначеної SIM-картки), у невстановлений слідством час надав останньому номер карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» на ОСОБА_8 , на який 16.09.2015 отримав грошові кошти в сумі 507,24 грн., зараховані дружиною ОСОБА_6 - ОСОБА_9 .
Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди, за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 17.11.2016 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Як вбачається з змісту укладеної угоди сторони дійшли згоди, щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 та покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання угоди та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний в результаті затвердження угоди судом. Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю та зазначив, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполіг на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду та ухвалити вирок, яким визначити узгоджене сторонами покарання.
Захисник ОСОБА_4 не заперечував, щодо затвердження угоди.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у «Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка» не перебуває, на обліку у Вінницькому обласному диспансері «Соціотерапія» не перебуває, має на утриманні дитину 2012 року народження.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК вбачається, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
У судовому засіданні встановлено, що вказана угода укладена добровільно без застосування насильства, примусу, погроз, дана угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Враховуючи викладене, суд вважає, що угода від 17.11.2016 укладена між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 підлягає затвердженню та призначенню обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.
Процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 472 475 КПК України та ст. 65 КК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 17.11.2016 укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості у кримінальному провадженні відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000054 від 22.02.2016.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, строком на 2 роки.
Запобіжний захід до набрання вироку законної сили у виді застави скасувати.
Заставу внесену за ОСОБА_5 у розмірі 97 440 грн. повернути застводавцю.
Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави у сумі 4669,08 грн.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з дня його проголошенні з підстав передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку Вінницького міського суду Вінницької області в суді.
Суддя: