Справа №487/571/16-к 07.11.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2016 року, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, раніше судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 185 ч.2, ст. 190 ч.2 КК України,
за участю:
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Миколаївської області просить вирок суду першої інстанції змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення остаточного покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим за ст. 185 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців та за ст. 190 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Провадження № 11-кп/784/756/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.185 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24.05.2016 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до 100 годин громадських робіт і остаточно призначено до відбування покарання у вигляді 2 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на те, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні, так як суд невірно застосував правила ст.71 КК України, оскільки мав призначити покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів скоєних 12.12.2015 року та 08.03.2016 року, а потім визначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком та вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24.05.2016 року. Прокурор просить визначити ОСОБА_5 на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за ч.1 ст.190 КК України вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24.05.2016 року та покарання, призначеного за оскаржуваним вироком, за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі.

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.12.2015 року, близько 11 год., ОСОБА_5 перебував за місцем мешкання своєї матері ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 орендував кімнату. В цей час у нього виник умисел направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_10 . Скориставшись відсутністю уваги з боку своєї матері ОСОБА_9 та власника майна ОСОБА_10 за місцем свого тимчасового проживання, шляхом вільного доступу, ОСОБА_5 зайшов до кімнати ОСОБА_10 і таємно заволодів його майном: системним блоком ATHLON 2 X4 640 3, Ghz/RAM 4096МВ/ HDD500GB/VIDEO 512/DVDRW. Після цього ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 5695 гривень.
08.03.2016 року, близько 10 год., ОСОБА_5 , знаходячись на перехресті вул. Мала Морська та Скороходова в м. Миколаєві, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, увійшов в довіру до ОСОБА_12 , який наглядно був йому знайомий, та під приводом необхідності зробити телефонний дзвінок попросив у нього мобільний телефон. Отримавши від ОСОБА_12 мобільний телефон марки Gsmart Ml v2, вартістю 1500 гривень, в якому знаходились дві сім-карти мобільного оператора «Лайф», які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, зловживаючи довірою останнього, ОСОБА_13 відійшов розмовляти по телефону на відстань. Вийшовши з поля зору ОСОБА_12 , утримуючи майно при собі, ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, а розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальні збитки на загальну суму 1500 гривень.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ст.185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ст. 190 ч.2 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав доводи, викладені в апеляції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи, наведеними у вироку.

Фактичні обставини, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 , апелянтом не оскаржуються. Кримінальне провадження розглянуто в порядку ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з правилами ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, тобто за сукупністю злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Заводського районного суду від 19.07.2016 року ОСОБА_5 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень 12.12.2015 року та 08.03.2016 року, які він скоїв до ухваленого відносно нього вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.05.2016 року, яким його засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, з призначенням покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Зазначене покарання, згідно матеріалів кримінального провадження, на час ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_5 не відбуте.

Відтак, суд мав призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів від 12.12.2015 року та 08.03.2016 року, а потім визначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком та вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24.05.2016 року.

Однак, суд, правильно призначивши покарання за ст.185 ч.2, 190 ч.2 КК України і застосувавши правила ч.1 ст.70 КК України, невірно визначив остаточне покарання за правилами ст.71 КК України, замість застосування правил ч.4 ст.70 КК України. При цьому вид та розмір остаточного покарання визначено вірно.

За такого, вирок відносно ОСОБА_5 в частині призначення остаточного покарання підлягає змінити.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_4 - задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2016 року відносно ОСОБА_5 в частині призначення остаточного покарання змінити.

Визначити ОСОБА_5 на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за ч.1 ст.190 КК України вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24.05.2016 року та покарання, призначеного за оскаржуваним вироком, за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той же строк, з дня отримання її копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3