УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа № 293/1005/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
потерпілого: ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клітище Черняхівського району Житомирської області, українця, громадянина України, з освітою вищою, тимчасово не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених, ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 ухвалено звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ, періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації та повідомляти КВІ про зміну місця проживання навчання.
Речовий доказ - автомобіль марки "ВАЗ-2107" реєстраційний номер НОМЕР_1 ухвалено повернути ОСОБА_7 ..
Речовий доказ - мотоцикл марки "LIDER" д.н. НОМЕР_2 ухвалено повернути потерпілому ОСОБА_8 ..
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 04 год. 20 хв. 14 червня 2015 року, керував технічно справним автомобілем марки "ВАЗ-2107" реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким рухався по 181 км+870 м. автодороги сполученням "Майдан Копищанський-Котлярка" поблизу с. Клітище Черняхівського району Житомирської області в напрямку смт. Черняхів. Проїжджаючи заокруглення дороги вліво водій ОСОБА_7 , в порушення вимог пункту 2.3.6 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог пункту 10.1. цих же Правил, перед зміною напрямку руху не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу, виїзд на яку заборонено лінією дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, де передньою правою частиною свого транспортного засобу здійснив зіткнення із передньою частиною мотоцикла марки "LIDER" д.н. НОМЕР_2 , яким у зустрічному напрямку керував водій ОСОБА_10 .
В наслідок вказаної дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді: відкритих уламкових переломів обох кісток обох гомілок в верхній частині, відкритого перелому обох кісток правої гомілки в середній частині, закритого перелому лівого стегна, перелому обох гілок правої долонньої кістки, садна правого стегна з переходом на тулуб, синців тулуба по передній поверхні, ран обличчя, синця та саден обличчя, множинних саден обох кистей, перелому кісток основи черепа з геморагічним забоєм головного мозку, перелому нижньої та верхньої щелеп, перелому хребта в грудному відділі між 1 та 2 , 9та 10 хребцями з повними розривами спинного мозку, перелому грудини між 2 та 3 ребрами, переломів всіх ребер з обох сторін по двом анатомічним лініям з пошкодженням плеври та легень з двобічним гемотораксом та масивним геморагічним забоєм правої легені, розмізження печінки з гемоперітонеумом, розривів правої нирки з крововиливами в навколо ниркову клітковину, від ясих настала смерть на місці пригоди.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3.6. та 10.1. Правил дорожнього руху України, знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та фактичних обставин провадження просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Також просить прийняти рішення щодо знищення наступних речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: зі скрибу плями бурого кольору з лівої водійської дверці автомобіля марки «ВАЗ-2107», змиву плями бурого кольору з лівої водійської дверці даного автомобіля з речовиною бурого кольору та уламки автомобіля з речовиною бурого кольору, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Черняхівського ВП. Виправити наявні в судовому рішення описки. виходячи із змісту положень ч. 2 ст. 394 КПК України, вважаю, що вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.01.2016 відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного останньому покарання через застосування закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те,що що вирок суду відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного останньому покарання через застосування закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що при обранні міри покарання для ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, наявність на утриманні малолітньої дитини, однак не враховано один із основних критеріїв - наслідки, які настали від злочину, оскільки жодні посилання суду на вказану обставину у вироку відсутні Вважає, що врахування наслідків, які настали від злочину, при визначенні виду та розміру покарання є одним із визначальних чинників, оскільки саме через них визначається кваліфікація злочину та його тяжкість. Також зазначає, що судом належним чином не враховано і той факт, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст 89 - КК України вважається не судимим, про що зазначено у мотивувальній частині вироку. Виходячи із змісту мотивувальної частини вироку, вважає, що рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ч.1 ст. 75 КК України є не вмотивованим та не обґрунтованим. Таким чином, вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.. 75 КК України в даному випадку не є достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення особою нових злочинів. Крім цього вказує, що згідно п.12 ч.1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку судом вирішується питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації. Однак судоми не прийнято рішення щодо ряду речових доказів у провадженні, а саме саме зіскрібу плями бурого кольору з лівої водійської дверці автомобіля марки "ВАЗ-2107" , змиву плями бурого кольору з лівої водійської дверці даного автомобіля з речовиною бурого кольору та уламки автомобіля з речовиною бурого кольору, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Черняхівського ВП. Разом з тим, рішення щодо вказаних речових доказів приймалось у вироку суду від 15.09.2015, який було скасовано. Вважає, що вказані недоліки не можуть бути виправлені та усунуті в порядку ст.379 КПК України.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор у повному обсязі підтримав доводи апеляційної скарги та її вимоги. Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляції та визначення йому покарання у виді позбавлення волі, посилався на те, що щиро кається у вчиненому, просить вибачення у потерпілого, вирішив з ним питання відшкодування шкоди та не потребує ізоляції від суспільства. Потерпілий при цьому також заперечував проти апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін, зазначив, що до обвинуваченого не має ніяких претензій, втому числі і матеріальних, просив його не позбавляти свободи.
Заслухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого та потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та прокурором не оскаржуються.
Що ж стосується питання щодо призначення обвинуваченому покарання, то слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст..ст. 75, 76 КК України, зазначених вимог закону дотримався.
Так ОСОБА_7 вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який відноситься до категорії тяжких злочинів та є злочином, який вчинений з необережності. Суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції не встановлено.
Покарання засудженому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.2 ст.286 КК України із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки, які від нього настали смерть потерпілого. Судом враховано особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину., в силу ст.89 КК України є не судимим. Тому суд першої інстанції з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_8 , який є сином загиблого і який претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мав, при призначенні обвинуваченому покарання потерпілий покладався на розсуд суду, тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання, не пов`язане з позбавленням волі та застосував звільнення від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.
Твердження прокурора про те, що судом не враховано тяжких наслідків, які настали від скоєння злочину є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 , засуджений за ч.2 ст.286 КК України, яка передбачає настання саме таких наслідків і вони були враховані судом при призначенні покарання.
Посилання прокурора на те, що вирок суду в частині призначення покарання є необгрунтованим та не вмотивованим, оскільки не враховано особу винного, який є в силу с.89 КК України не судимим проте особою, що притягувалася до кримінальної відповідальності та те що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність є безпідставними, спростовуються матеріалами провадження та наведеними вище доводами. Всі обставини, які впливають на вид та розмір покарання були враховані судом першої інстанції при призначення ОСОБА_7 покарання.
Безумовно такий критерій як тяжкість наслідків злочину, а в нашому випадку смерть людини, є одним із визначальних чинників для визначення характеру та ступеню покарання. Однак слід зазначити, що судом даний чинник враховано у повному обсязі, тим більш, що саме потерпілий, який є сином загиблого та поніс невиповну втрату, при розгляді апеляційної скарги наполягав на залишенні вироку без змін, просив не призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, пояснивши, що не має до нього претензій.
Разом з тим заслуговують на увагу суду доводи прокурора про те, що судом не було вирішено долю речових доказів, а саме: саме зіскрібу плями бурого кольору з лівої водійської дверці автомобіля марки "ВАЗ-2107", змиву плями бурого кольору з лівої водійської дверці даного автомобіля з речовиною бурого кольору та уламки автомобіля з речовиною бурого кольору, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Черняхівського ВП.
Відповідно п.12 ч.1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку судом вирішується питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
З огляду на викладене вирок суду в частині вирішення долі речових доказів, перерахованих в апеляційній скарзі прокурора підлягає зміні, а доля даних речових доказів підлягає вирішенню в порядку п.3 ч.6, ч.8 ст.100 КПК України, шляхом їх знищення.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурору з приводу виправлення описок у вироку суду першої інстанції, слід зазначити, що виправлення описок у рішеннях суду першої інстанції виходить за межі компетенції апеляційного суду. Крім того, дані описки не впливають на правильність вироку суду загалом та на правильність призначеного обвинуваченого покарання, тому дані описки підлягають вирішенню відповідно до ст.379 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 100, 408 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, змінити.
Зазначити в резолютивній частині вироку суду, що речові докази: зіскріб плями бурого кольору з лівої водійської дверці автомобіля марки «ВаЗ-2107», змиву плями бурого кольору з лівої водійської дверці даного автомобіля з речовиною бурого кольору та уламки автомобіля з речовиною бурого кольору, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Черняхівського ВП, згідно п.3 ч.6, ч.8 ст.100 КПК України передати на знищення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: