Справа № 159/103/16-к Провадження №11-кп/773/227/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ст.164 ч.2 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.164 КК України на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2016 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився м.Чарджоу Руспубліки Туркменістан, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, працює, раніше неодноразово судимий: 03.03.2015р. вироком Ковельського міськрайонного суду за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт; 09.12.2015р. вироком Ковельського міськрайонного суду за ст.ст. 122 ч.1, 75, 76 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, встановлений іспитовий строк 1 рік

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань до покарання за даним вироком приєднано частково невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2015р. у виді обмеження волі строком 6 місяців та остаточно визначено ОСОБА_8 до відбування покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, будучи зобов`язаний згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.09.2011р. сплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, в період з 01.03.2015р. по 30.11.2015р. злісно ухилявся від сплати аліментів, на неодноразові попередження державного виконавця про необхідність працевлаштуватися з метою сплати аліментів та про кримінальну відповідальність у разі несплати таких коштів не реагував, не працевлаштовувався та заходів по працевлаштуванню не вживав, у Ковельський центр зайнятості з метою працевлаштування не звертався, у добровільному порядку рішення суду не виконував та не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, внаслідок чого за вищевказаний період часу утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 4500 гривень.
У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального законів, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання нижчого, ніж це передбачено санкцією статті, застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.ст. 65, 69 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.164 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. Вирок від 09.12.2015р. постановити виконувати самостійно.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ст.164 ч.2 КК України є правильною і також не оскаржується.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 вчинив злочин невеликої тяжкості, однак раніше неодноразово судимий, негативно характеризується.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття та повне визнання своєї вини, а обставиною, що обтяжує покарання, рецидив злочинів, і це не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Врахувавши ці та інші обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді обмеження волі. З даною обставиною про необхідність призначення даного виду покарання погоджується і апеляційний суд.

Що стосується тверджень прокурора про невмотивованість призначення покарання нижчого, ніж це передбачено санкцією статті, то вони є обгрунтованими, тому заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Всупереч вказаних вимог закону, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.164 ч.2 КК України, не врахував, що санкція статті передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від двох до трьох років.

За таких обставин вирок суду щодо призначеного покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його м`якості, а тому скарга прокурора підлягає задоволенню в цій частині.

Таким чином, на підставі п.2 ч.1 ст.378 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому мінімальне покарання у виді обмеження волі.

На думку суду, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_8 , так і іншими особами.

Разом з тим, ОСОБА_8 після лікування в лікаря-нарколога змінив свій спосіб життя, став позитивно характеризуватися, про що стверджує поліція, працевлаштувався.

Враховуючи наведене та обставини, що пом`якшують покарання, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від покарання на підставі ст.75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.164 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, до покарання за даним вироком приєднати частково невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2015р. у виді обмеження волі строком 6 місяців та остаточно визначити ОСОБА_8 до відбування покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді