Справа № 296/4001/16-к
Вирок
Іменем України
14 липня 2016 року Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

законного представника

неповнолітнього

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001806 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Житомира, освіта середня, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, не судимий,

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.190, ч. 2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.03.2016, близько 00 години 00 хвилин ОСОБА_4 перебував поблизубудинку № 120 по вул. Київській в м. Житомирі, де побачив раніше незнайомого неповнолітнього ОСОБА_5 , який тримав в руці мобільний телефон марки «LENOVO». В цей час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, а саме вказаним мобільним телефоном, який належить ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою останнього.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 в цей же день, час та місці, зловживаючи довірою, попросив у неповнолітнього ОСОБА_5 передати йому мобільний телефон марки «LENOVO» моделі «А536» під приводом використання його у власних цілях та вказав, що поверне телефон одразу ж після здійснення дзвінка. Будучи впевненим у правдивості намірів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передав останньому вищезазначений телефон.

Отримавши від потерпілого телефон ОСОБА_4 зайшов в двір будинку АДРЕСА_3 , та в подальшому не повернувся.

Таким чином, ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою заволодів чужим майном, а саме мобільним телефоном марки ««LENOVO» моделі «А536», вартістю 2599 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, 02.04.2016 року близько 17 години ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився у ліфті будинку АДРЕСА_3 разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Вгауіs», який лежав у кишені куртки ОСОБА_7 та належить останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, в цей же час та місці ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав чуже майно, а саме мобільний телефон марки «Вгауіs» моделі «SOLO», вартістю 512,84 гривень,чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю і підтвердив, що дійсно при вище зазначених обставинах шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 , а також таємно викрав мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_7 . У вчиненому щиро розкаявся, прохав суворо його не карати. Запевнив суд, що найближчим часом відшкодує потерпілому завдану шкоду.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 07.03.2016 р. близько 00 год.00 хв. поблизу буд. №120 по вул. Київській в м.Житомирі до нього підійшов раніше незнайомий ОСОБА_4 та попросив мобільний телефон, щоб зателефонувати. Будучи впевненим в щирості намірів ОСОБА_8 , він передав йому свій мобільний телефон марки «LENOVO» моделі «А536». Після цього ОСОБА_8 зайшов у двір будинку та не повернувся, мобільний телефон не повернув. На суворості обвинуваченому не наполягає.

В судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 пояснила, що її син за власні кошти придбав мобільний телефон марки «LENOVO» моделі «А536». В ніч з 6 на 7 березня 2016 р. їй зателефонував син та повідомив що невідомий чоловік шахрайським шляхом заволодів його мобільним телефоном, після чого вона звернулася з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Належним чином викликаний в судове засідання потерпілий ОСОБА_7 не прибув, направив до суду заяву, в якій прохає розглядати справу у його відсутності, будь-яких претензій матеріального характеру до ОСОБА_4 не має, прохає суд суворо його не карати.

Суд не бачить перешкод до проведення судового засідання і ухвалення за його результатами відповідного рішення за відсутності потерпілого з огляду на положення ст. 325 КПК України.

Слід зазначити, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміють обвинувачений, інші учасники судового провадження, і які ніким не оспорюються. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_5 та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ч. 185 КК України, як умисні дії, що виразилися у заволодінні чужим майно шляхом зловживання довірою (шахрайство) та умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинені повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпечності скоєного, мотиви злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину та часткове відшкодування завданої шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При вирішенні питання про вид та міру покарання суд виходить з того, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 190,ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Враховуючи пом`якшуючі обставини, а також те, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не судимий, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психолога та нарколога не перебуває, частково відшкодував шкоду, завдану злочином, тяжких наслідків від його злочинних дій не наступило, потерпілі не наполягали на тяжкості призначеного покарання обвинуваченому, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливі в умовах без ізоляції від суспільства, а тому обирає йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Керуючись ст.ст. 75, 76 КК України, ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України 1(один) рік обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1(один) рік 6 місяців обмеження волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази: накладка на мобільний телефон марки «Леново», сім-карта мобільного зв`язку «Київстар», сім-карта мобільного зв`язку «Укртелеком», які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком чинності залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1