У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області по кримінальному провадженню № 0000356 по ч.1 ст.358 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
09.11.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000356 по ч.1 ст.358 КК України.
У скарзі зазначає,що до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ст.358 ч.1 КК України ,яке розпочато у 2010 р.,в провадженні слідчого відділу Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться з вересня 2014 р.,у провадженні слідчого ОСОБА_5 з вересня 2016 р.В порушення вимог КПК України,кримінальне провадження фактично не розслідується,процесуальні дії не проводяться,процесуальні рішення не приймаються,відповіді на його звернення про хід досудового розслідування не надаються.
Посилаючись на ці обставини,скаржник просить визнати бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню протиправною, зобов*язати слідчий відділ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надати відповідь на його звернення про хід розслідування даного кримінального провадження.
При розгляді скарги в суді ОСОБА_4 просив її задовольнити та посилався на те,що протягом з 2010 р.розслідується дане кримінальне провадження,яке з вересня 2016 р.передано у провадження слідчого ОСОБА_5 .Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у кінці вересня 2016 р.він дізнався,що слідчі органи та прокуратура фактично дієвого ефективного розслідування не проводять,слідчим ОСОБА_5 процесуальних дій не здійснюється та процесуальних рішень не приймається, що затягує розслідування на невизначений термін,а про хід розслідування на його останню заяву як потерпілого відповіді взагалі не надали.Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просить скаргу задовольнити.
Слідчий ОСОБА_5 на розгляд скарги в суді не з*явилась.
Прокурор ОСОБА_3 по суті скарги пояснив,що з квітня 2016 р.він є процесуальним прокурором у даному кримінальному провадженні,по якому ще у 2015 р.,іншими процесуальними прокурорами були надані вказівки слідчому,не виконані до теперішнього часу.Як процесуальний прокурор він 28.10.2016 р.надав слідчому вказівки із строком виконання до 28.11.2016 р.,іншим чином вплинути на діяльність слідчого він не може.
Заслухавши учасників процесу, перевіривши обґрунтованість скарги наданими матеріалами кримінального провадження,слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги,виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження,яке було судом витребувано та досліджено в межах скарги,30.12.2012 р.до ЄРДР в порядку ст.214 КПК України внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.358 КК України на підставі заяви ОСОБА_4 від 12.04.2010 р.про вчинення невстановленою особою підпису від імені ОСОБА_4 на нотаріально посвідченій довіреності про надання повноважень ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4 весті всі справи та вирішувати всі питання у всіх установах та організаціях,в тому числі про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 ,який належить ОСОБА_4 на праві власності(а.с.1 т.1),по даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 визнаний потерпілим.
26.06.2014 р.кримінальне провадження було передано для продовження розслідування до СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області,визначена група процесуальних прокурорів(т.2 а.с.без номерів).
Справа розслідувалась слідчим СВ Шевченківського ВП ОСОБА_7 ,на теперішній час кримінальне провадження перебуває у провадженні слідчого ОСОБА_5 ,проте з її матеріалів неможливо встановити дату та підстави призначення вказаних слідчих.
Відповідно до ст.9,28 КПК України,слідчий та прокурор зобов*язані протягом розумного строку всебічно,повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження,виявити всі обставини,надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.
05.03.2015 р.по даному кримінальному провадженню прокурором ОСОБА_8 було надано вказівки про проведення слідчих дій із строком виконання до 19.03.2015 р.та інформуванням прокуратури про хід розслідування(т.2 а.с.без номера)
Востаннє 28.10.2016 р.процесуальним прокурором були надані письмові вказівки слідчому провести допити певних осіб ,впізнання особи за фотокартками,ініціювати тимчасовий доступ до речей та документівз подальшим призначенням експертиз,із строком виконання вказівок до 28.11.2016 р.
З матеріалів справи вбачається,що 20.10.2016р.,02.11.2016 р.від ОСОБА_4 надійшли письмові заяви про надання йому як потерпілому інформації про хід розслідування.
30.10.2016 р.та 04.11.2016 р.на ім*я ОСОБА_4 виготовлені письмові відповіді формального характеру про те,що досудове розслідування триває,проте жодного процесуального рішення з моменту надходження справи в провадження слідчого ОСОБА_5 нею не прийнято,процесуальні дії не проводяться,виконання вказівок прокурора від 28.10.2016 р.відповідними процесуальними документами не оформлюється.
18.10.2016 р.слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за скаргою ОСОБА_4 вже приймалось рішення про визнання бездіяльності слідчого ОСОБА_5 протиправною,проте жодних змін в організації розслідування не відбулося.
По даному провадженню протягом з 30.03.2016 р.до теперішнього часу не прийнято жодного процесуального рішення,не проведено ніяких слідчих дій,останнім процесуальним документом у матеріалах справи є постанова про призначення групи процесуальних прокурорів(т.2 а.с.без номера)
З пояснень прокурора встановлено,що досудове розслідування зводиться до листування між процесуальним прокурором та слідчим щодо надання їй вказівок по справі,які очевидно не виконуються.
Така процесуальна бездіяльність слідчого є протиправною,формально вказує на невиконання ним своїх службових обов*язків по розслідуванню кримінального провадження,ігнорування вказівок процесуального керівника та судових рішень про протиправність її бездіяльності.
Крім того,процесуальне керівництво Запорізької місцевої прокуратури № 1 здійснювалось у формі надання письмових вказівок у березні та серпні 2015 р.,28.10.2016 р.,які слідчим,за поясненнями процесуального прокурора,дотепер не були виконані,при цьому процесуальний прокурор посилається на відсутність механізмів реагування та впливу на слідчого.
Враховуючи обсяг повноважень,наданих процесуальному прокурору під час проведення досудового розслідування ст.36 ч.2 КПК України,формальне листування із слідчим щодо надання йому вказівок з боку органів прокуратури не може розглядатись як процесуальний контроль за додержанням законів під час проведення досудового розслідування і містить ознаки невиконання з боку групи процесуальних прокурорів вимог КПК України щодо процесуального керівництва по кримінальному провадженню.
Відтак,жодних дієвих заходів для ефективного досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не було вжито ані слідчим,ані процесуальними прокурорами,внаслідок чого протягом тривалого часу справа не розслідувана, рішення по ній не прийнято.
При розгляді даної скарги прокурор не надав достатнього обґрунтування такої істотної затримки та не довели,що слідчі органи та прокуратура зробили все від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного встановлення обставин справи,фактично визнали,що досудове розслідування не відбувається.
Оскільки у відповідності до норм ст. 219 КПК України початок строку досудового розслідування пов`язується з моментом повідомлення особи про підозру, тож у цьому кримінальному провадженні, не повідомляючи відповідну особу про підозру слідчий, фактично не здійснюючи досудового розслідування всупереч вимогам чинного законодавства, не обмежений у своїй бездіяльності будь-якими термінами, що безумовно призводить до порушення прав інших учасників кримінального провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є потерпілим у цьому кримінальному провадженні, тобто одним з учасників кримінального провадження, тож суд вважає, що норма ст. 6 Конвенції щодо права на справедливий розгляд його справи упродовж розумного терміну у тій же мірі розповсюджується на потерпілого, як і на підозрюваного (обвинуваченого) у кримінальному провадженні, адже недотримання розумного строку розслідування та неможливість протягом кількох років отримати відновлення своїх прав та можливість їх захисту в судовому порядку безумовно не відповідає критеріям Конвенції та нормам Конституції України.
Як вказував Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/2003 від 30.01.2003 року законом встановлено загальне правило - досудове слідство повинно бути закінчено протягом двох місяців, а продовження цього строку є винятком з цього правила. Додержання строків слідства є однією з умов виконання завдань швидкого і повного розкриття злочинів.
Строки досудового слідства відповідно до міжнародних договорів України повинні бути розумними. Статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року передбачено, що кожен має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому кримінального обвинувачення бути судимим без невиправданої затримки (підпункт "с" пункту 3).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "розумний строк досудового слідства" є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів). Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо.
Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Зокрема, стаття 13 Конвенції вказує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Питання щодо недотримання розумних строків у кримінальному провадженні вже обговорювалось у рішеннях Європейського суду «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, «Вергельський проти України» від 12.03.2009 року, «Тучін та Тучіна проти України» від 26.05.2016 року(Заява № 40458/08) тощо.
Також ЄСПЛ у своїх рішеннях проти України неодноразово наголошував на відсутності в Україні ефективного національного засобу юридичного захисту стосовно надмірної тривалості кримінального провадження, у зв`язку з чим допускаються порушення статті 13 Конвенції.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 , який неодноразово скаржився до вищестоящих органів поліції та прокуратури з приводу недотримання розумних строків слідства та бездіяльності слідчих та прокурорів у цьому кримінальному провадженні, на час розгляду скарги практично вичерпав усі позасудові можливості захисту своїх прав як потерпілого, а бездіяльність слідства та прокуратури фактично позбавила його можливості захистити свої права у інший спосіб, ніж в судовому порядку.
Враховуючи обов`язок судів застосовувати практику ЄСПЛ як джерело права, наголошення ЄСПЛ на необхідності створення в Україні належного та ефективного механізму захисту прав осіб від надмірної тривалості кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_4 може бути розглянута в межах ст. 303 КПК України.
За таких обставин, виходячи з пріоритетності прав та свобод людини в Україні, безумовність права особи на справедливий суд та дієвий захист гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод прав з боку держави, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_4 щодо бездіяльності слідчих органів та процесуальних прокурорів під час досудового розслідування кримінального провадження знайшла своє підтвердження.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може скасувати рішення слідчого чи прокурора, зобов*язати припинити дію, зобов*язати вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.
За змістом скарги ОСОБА_4 просить слідчого суддю зобов*язати слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 надати відповідь на його звернення про хід розслідування даного кримінального провадження та покарати її за невиконання своїх обов*язків.
Обов*язок належним чином провести розслідування кримінального провадження та завершити його з прийняття законного рішення покладений на слідчого та процесуального прокурора безпосередньо КПК України,тому слідчий суддя в межах своєї компетенції не може приймати відповідного рішення про зобов*язання зазначених службових осіб належним чином виконувати свої службові обов*язки,так само і карати слідчого за невиконання ним своїх службових обов*язків.
Особисто потерпілий може ініціювати проведення перевірки відносно слідчого за невиконання ним своїх службових обов*язків шляхом звернення із відповідною заявою до ГУНП в Запорізькій області.
Враховуючи вищевикладене,слідчий суддя, встановивши бездіяльність слідчого та процесуальних прокурорів під час досудового розслідування даного кримінального провадження,задовольняє скаргу частково про визнання бездіяльності слідчого протиправною(в межах заявлених скаржником вимог),в іншій частині передбачених законом підстав для задоволення скарги не вбачає.
Керуючись статтями 303-305,307,376 Кримінального процесуального кодексу України,слідчий суддя-
У Х В А Л И Л А :
Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області по кримінальному провадженню № 0000356 по ч.1 ст.358 КК України - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000356 по ч.1 ст.358 КК України протиправною.
В іншій частині скаргу залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не оскаржується.
Слідчий суддя ОСОБА_1