АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/5491/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/492/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 30 червня 2016 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , прокурора за кримінальним провадженням №0001557 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, працює слюсарем , не одруженого, має на утриманні неповнолітню доньку 2013р. народження, мешкає АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ІПН НОМЕР_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який визнаний винним та засуджений, за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавленні волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання.
Цивільний позов задовольнено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну та здоров`ю потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 82885,19 грн. ( вісімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят п`ять грн.. дев`ятнадцять коп.).
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 1609,25 (одна тисяча шістсот дев`ять грн. двадцять п`ять коп..)
Всього стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_8 82885,19 + 1609,25 = 84449,44 грн. (вісімдесят чотири тисячі чотириста сорок дев`ять грн.. сорок чотири коп.).
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну потерпілого 108990 (сто вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому 90000 (дев`яносто тисяч) грн..
А всього стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 108990 + 90000 = 198990 (сто дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн.
Речові докази - автомобілі «Chery Tiggo» передано власнику ОСОБА_8 , ВАЗ 21113 залишено власнику (а.п. 26-27, 33-34, 31-32, 38).
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8 ,
представник потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , просить змінити вирок Нікопольського міськрайонного суду від 14.04.2016 р. в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, застосувавши ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням. В частині задоволення цивільного позову змінити розмір моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.04.2016 стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши покарання: ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_6 11.05.2015р., приблизно о 11.00 год., керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21113» д/з НОМЕР_2 , рухався по вулиці Кооперативній зі сторони вул..Леніна у бік автодороги «Кіровоград-Запоріжжя» Дніпропетровської області, де під`їхавши до перехрестя нерівнозначних доріг з автодорогою «Кіровоград-Запоріжжя» 268 км. + 560 м метрів, не прийнявши заходів, належної уваги та обережності, не прийнявши заходів до зупинки транспортного засобу, виїхав на автодорогу «Кіровоград-Запоріжжя», то б то не надав дорогу транспортному засобу автомобілю марки «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по автодорозі «Кіровоград-Запоріжжя» зі сторони м.Нікополя у напрямку м.Марганець. У наслідок чого сталось зіткнення та пасажир автомобіля «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_8 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи № 359 від 14.07.2015р., тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому правої плечової кістки, рваної рани правого плеча, забитої рани волосяної частини голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Керуючи автомобілем марки ВАЗ 21113 водій ОСОБА_6 грубо порушив Правила дорожнього руху, а саме :
П.1.3 ПДР України. Учасники дорожнього руху забов`язані знати і неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само бути взаємно ввічливими.
П.16.11 ПДР України. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Вказане порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху ОСОБА_6 і стали причинним зв`язком у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Яких не будь перешкод для водія ОСОБА_6 технічного характеру не було. Згідно з висновком авто технічної експертизи № 70/27-471 від 24.07.2015р. при виконанні п. 16.11 Правил дорожнього руху ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді.
Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим у зв`язку з тим, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку захисника, судом першої інстанції не дотримано вимог ст.65 КК України,при визначені міри покарання суд не врахував той факт, що ОСОБА_6 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що ОСОБА_6 є законослухняним громадянином та не схильний до протиправної поведінки, кримінальне правопорушення є ненавмисним, ОСОБА_6 щиро покаявся, давав правдиві, щирі показання та допомагав слідству.Також, не врахував ту обставину, що ОСОБА_6 є батьком малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що у нього на утриманні перебуває син його дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на даний час є студентом Нікопольського професійного ліцею № 42, обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце роботи, працює слюсарем-сантехніком у ФОП ОСОБА_14 і позитивно характеризується за місцем роботи.

Крім того, на ОСОБА_6 покладені обов`язки водія, тому позбавлення його права керування транспортними засобами на три роки значно утруднює виконання трудових обов`язків. Захисник вважає, що всі вказані пом`якшувальні обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, оскільки ОСОБА_6 не є небезпечним для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства

У зв`язку з цим, вважає, що суд має можливість застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Таке покарання буде достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових правопорушень.

Крім того, стягнута з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 заподіяна моральна шкода в розмірі 90 000,00 грн. не відповідає принципу справедливості та співмірності. При цьому ОСОБА_6 не заперечує сплатити ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 40 000, 00грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК Українипосилається на ті обставини, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

На думку прокурора судом першої інстанції при застосуванні відносно ОСОБА_6 , мінімального покарання, передбаченого санкцією ст.286 КК України - не дотримано принципів справедливості відповідно до ст.65 КК України , обґрунтованості та індивідуалізації покарання з огляду на наступне.

ОСОБА_6 , вчинив тяжкий злочин, в результаті його, хоча і не навмисних дій, потерпілий ОСОБА_8 , отримав згідно висновку судово-медичної експертизи № 359 від 14.07.2015 року тяжкі тілесні ушкодження. До теперішнього часу потерпілий позбавлений можливості нормально жити, його рука належним чином не працює та попереду у нього ще декілька операцій. Обвинуваченим ні на досудовому слідстві, ні в ході судового розгляду провадження не відпікодовано ніякої матеріальної шкоди, навіть витрати потерпілого на лікування та операції.

При призначенні покарання обвинуваченому, судом належним чином не було враховано наслідки, які стались в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_6 .

В судовому засіданні при апеляційному розгляді:

Обвинувачений ОСОБА_6 просив задовільнити апеляційну скаргу його захисника в повному обсязі на підставах зазначених в апеляційній скарзі та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора. Вказав, що на теперішній час у нього немає можливості відшкодувати потерпілому шкоду, раніше він шкоду не відшкодовував, але він не відмовляється відшкодовувати шкоду .

Захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі прохав колегію суддів її задовільнити, вирок суду першої інстанціїї змінити на підставах зазначених в його апеляції, проти апеляційної скарги прокурора заперечував.

прокурор просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник кожен окремо в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження просили вирок суду залишити без змін . Вказали на те, що обвинувачений ніяким чином не відшкодував і не відшкодовує шкоду , навіть не приніс пробачення.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - потерпілий ОСОБА_15 просить залишити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.04.2016 року - без змін.Також зазначає що з дати скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у томі числі й під час судового розгляду, ні він, ні його сім`я від ОСОБА_6 вибачення не почули, ОСОБА_6 жодного разу не висловив жаль з приводу вчиненого. Будучи працевлаштованим, ОСОБА_6 навіть не намагався хоч якимось чином компенсувати йому та його сім`ї ті збитки які він завдав своїми злочинними діями і це у той час коли йому довелося навіть розпродувати майно та витрачати гроші на ліки.
Також додає, що під час скоєння ДТП його син ОСОБА_16 1996 року народження, переніс стрес, який у подальшому почав прогресувати і на сьогоднішній день знаходиться в Медичній клініці «Олександр» де проходить курс лікування у психіатра, психотерапевта .Попри того, що дані обставини не впливають на кваліфікацію складу злочину в якому обвинувачується ОСОБА_6 , натомість вважає, що це є ще однією підставою для відмови у клопотанні адвоката ОСОБА_7 щодо зменшення призначеної судом першої інстанції суми на відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 .

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції також було правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність з урахуванням положень ст. 50 КК України,загальних засад призначення покарання та ст.65 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування та зміни судового рішення , вважає, що судом першої інстанції всі положення на які посилається захисник обвинуваченого та прокурор у апеляційних скаргах повністю враховано.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши мінімальне покарання передбачене санкцією частини 2 статті 286 КК України, з реальним відбування покарання, без застосування ст. 75 КК України. ,

На думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, скоєних з необережності, дані про особу винного, який визнав провину у скоєному злочині в повному обсязі, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога на час скоєння злочину не перебував ( т.1, а.кп.зв.143,144 ), раніше не судимий ( т.1, а.кп.145), за місцем проживання та роботи характеризується позитивно ( т.1, а.кп.149)

До обставин що пом`якшують покарання судом першої інстанції у відповідності до ст.66 КК України,віднесено визнання своєї вини, наявність на утриманні малолітньої дитини; обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.Не наведені вони і в апеляції прокурора .

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні особі покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які не враховані судом першої інстанції і не вбачає підстав для призначення покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України .

Для застосування положень статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено підстав .

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. ст.75,76 КК України не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають, а постановлений щодо ОСОБА_6 вирок колегія суддів вважає законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Крім того, визнання вини та щире каяття у вчиненому допомага слідству,наявність на утриманні малолітніх дітей, постійне місця роботи, та позитивної характеристики, всі ці підстави на які посилається захисник в апеляційній скарзі , з огляду на характер та суспільну небезпеку кримінального правопорушення не є такими, що суттєво знижують його тяжкість, крім того, суд першої інстанції врахував як ці обставини так і думку потерпілого,врахував повністю дані про особу обвинуваченого, дав належний аналіз при обранні покарання останньому в мінімальному розмірі, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України.

Тому за наведених обставин,як апеляційна скарга захисника так і вимоги апеляційної скарги прокурора в частині необхідності призначення ОСОБА_6 покарання, у вигляді 4 років позбавлення волі, не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 як основне покарання у вигляді позбавлення волі , так і додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про невідповідні висновки суду щодо розміру стягнутої моральної шкоди, то вони не грунтуються на доказах, законі і також не підлягають задоволенню.

Оскільки, як вбачається з цивільного позову потерпілі обґрунтували суму заподіяної їм моральної шкоди (т.2 , а.кп 33-91), а суд обґрунтовано стягнув моральну шкоду .

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ….
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках… та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди із обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки у судовому засіданні доведено, що саме внаслідок дій обвинуваченого потерпілий та його члени родини отримали тяжки тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 в частині відшкодування йому моральної шкоди, завданої злочинними діяннями обвинувачениго, врахував характер вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого та його членів продини, ступінь вини обвинуваченого, дослідив повністю позовні вимоги ,дослідив надані докази на обгрунтування позовних вимог і враховуючи вимоги ст. 91, ст. 129, КПК України ухваливи законне і обгрунтоване рішення стосовно розміру стягнення як матеріальної так і моральної шкоди з обгрунтуванням рішення у цій частині у вироку з посиланням на вимоги закону ,виходячи з принципів розумності,справедливості спираючись на доведеність і обгрунтованість.

Тому , на думку колегії суддів, підстави для зменшення суми стягнення моральної шкоди- відсутні.Крім того, колегія суддів звертає увагу на те , що визнаючи суму моральних збитків у 40 000грн. обвинувачений на теперішній час і цю суму так і не відшкодував потерпілому

Будь-яких порушень кримінального чи кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б слугували підставою для скасування вироку суду або його зміні, колегія суддів не вбачає, враховуючи установлені судом фактичні обставини кримінального провадження, на підставі досліджених у проваджені доказів, колегія суддів дійшла висновку, що вирок щодо ОСОБА_6 є законним та вмотивованим, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , прокурора такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , та прокурора -залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України - залишити без змін.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 - не обирався.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3