Справа № 346/3456/13-к
Провадження № 11-кп/779/204/2016
Категорія ч. 5 ст. 191 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

номер кримінального провадження, внесеного 21.11. 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань -120 120 900 200 000 76,

про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жуковин Коломийського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року ,-

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах установах, організаціях всіх форм власності строком на 2 роки, з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання із покаранням призначеним вироком Коломийського міськрайонного суду від 04 квітня 2013 року призначено остаточне покарання у виді 5 років 7 місяців місяць позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах установах, організаціях всіх форм власності строком на 3 роки, з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання засудженому рахувати з 04 квітня 2013 року тобто з часу затримання.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України в загальний строк відбування покарання по даному вироку зарахувати строк попереднього ув`язнення в період з 04.04.2013 року по 07.05.2014 року та перебування обвинуваченого в СІЗО м.Івано-Франківська в період розгляду кримінального провадження після скасованих Вищим Спеціалізованим Судом України від 22 січня 2015 року судових рішень по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_6 у 2010 році привласнив чуже майно, яке йому було ввірене, вчинене у особливо великих розмірах.

Злочин вчинено за таких обставин. ОСОБА_6 будучи приватним підприємцем, в період часу з 22 жовтня 2010 року до 31 грудня 2010 року діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, реалізував ввірений йому цукор-пісок в кількості 50 тон, який на підставі договору зберігання від 22 жовтня 2010 року передав йому на відповідальне зберігання директор ПП "Агропромисловий комплекс "Артем" ОСОБА_10 .. Вартість даного цукру на той час становила 325 000 грн., що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, а виручені від реалізації цукру кошти привласнив та використав на власні потреби. Тим самим, ОСОБА_6 завдав матеріальної шкоди ПП "Агропромисловий комплекс "Артем" на суму 325 000 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що він не погоджується з висновками суду. Докази на які посилається суд є неналежними та недостатніми для доведення його винуватості в скоєнні злочину. Вказує, що судом не було встановлено обставини вчинення злочину та наявність умислу, а рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, не були взяті до уваги покази обвинуваченого та безпідставно відхилено клопотання про проведення судово-бухгалтерської експертизи. Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 22.02. 2016 року скасувати з підстав, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 409 КПК України та закрити кримінальне провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу вражають вирок суду незаконним та несправедливим, думку прокурора, який висловився проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у розтраті чужого майна, яке було йому ввірене, вчиненому у особливо великих розмірах, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну юридичну оцінку. При цьому, суд першої інстанції навів достатню сукупність доказів, які підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні неправомірних дій щодо ввіреного йому чужого майна, зокрема об`єктивними даними показань потерпілого ОСОБА_10 , письмового договору зберігання майна від 22 жовтня 2010 року, який підписаний представником ПП «Артем» ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої, акту-прийому передачі майна від 22 жовтня 2010 року. Так факт отримання зазначеної кількості продукту-цукру обвинуваченим є безспірним і ним не заперечується. Крім цього цей факт констатується і судовими рішеннями Господарського суду Івано-Франківської області від 29. 03. 2011 року та наказом Господарського суду Івано-Франківської області від 11.04. 2011 № 668 про примусове виконання рішення від 29 березня 2011 року.

Наявність таких судових рішень та інших рішень господарських спорах ніяким чином не вказують на наявність виключно цивільно-правових відносин між обвинуваченим та потерпілим, оскільки ОСОБА_6 в процесі здійснення своїх зобов`язань, що випливали з договору зберігання, вчинив діяння, які визнаються злочином.

Не відповідають дійсності і покликання апелянта на те, що він втратив контроль над майном, яке йому було ввірене, з об`єктивних причин, а до зникнення майна причетні інші особи. Суд першої інстанції досліджував заявлені обставини і їх не встановив, а навпаки спростував їх показаннями свідків, які ствердили протилежне поясненням обвинуваченого і наполягали на тому, що розпоряджався товаром цукром виключно ОСОБА_6 . Поряд з цим, обвинувачений постійно визнавав себе винним при розгляді провадження в судах різних інстанцій та давав показання, які узгоджувалися з іншими доказами. Зміну показань в останньому судовому розгляді суд першої інстанції правильно оцінив, виходячи з встановлених ним обставин події.

При апеляційному розгляді ОСОБА_6 , підтримуючи свою апеляцію, не вказав, які саме обставини можуть вказувати на його непричетність до злочину і в чому на його думку полягає невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи. Наполягання обвинуваченого на наявність судових рішень з приводу господарських спорів як на підставу скасування вироку та закриття провадження у справі є юридично неспроможним, оскільки ці рішення не спростовують наявність складу злочину в особи, яка привласнила чуже майно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 щодо відхилення клопотань обвинуваченого та покликання на те, що судом здійснена неправильна оцінка доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно приписів ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на достатність доказів для прийняття правильного рішення є безпідставними твердження апелянта на необхідність проведення судово-бухгалтерської чи інших експертиз.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам, передбачених ст. ст. 370, 374 КПК України.

Істотних порушень кримінально - процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження, які потягли б за собою скасування вироку суду та закриття кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Інших апеляційних підстав для скасування вироку не зазначено та не встановлено.

Поряд з цим, суд в резолютивній частині при зарахуванні в загальний строк відбування покарання засудженим некоректно вказав «період з 10 лютого 2015 року по день набрання вироку законної сили», що може при наявності проблем виконання вироку бути уточнено в порядку чинного кримінально-процесуального закону. Тому такі помилки є незначними та не повинні тягнути скасування чи зміну вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками апеляційного розгляду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2