Дата документу Справа № 321/1576/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 317/1576/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1306/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 213 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2016 року місто Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції прокурора Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 8 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Василівка Василівського району Запорізької області, громадянку України, маючу середню технічну освіту, не працюючу, заміжню, маючу на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею вказаного кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 виправдано у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, у вчиненні якого вона обвинувачувалася за наступних обставин.

25 вересня 2015 року приблизно о 13 годині, знаходячись на території двору за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , діючи з умислом, направленим на прийом брухту чорних металів, здійснила прийом 430 кг. брухту чорних металів за ціною 1 грн. 80 коп. за 1 кг., усього а суму 774 грн. у ОСОБА_10 .

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 213 КК України, як здійснення прийому брухту чорних металів фізичними особами.

В обґрунтування прийнятого рішення суд у вироку зазначив, що жоден з допитаних в судовому засіданні свідків обвинувачення не дав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а письмові докази, надані обвинуваченням є недопустимими, тому у відповідності до ст. 62 Конституції України суд всі сумніви у вчиненні нею інкримінованого їй злочину тлумачив на користь обвинуваченої та прийшов до висновку про недоведення стороною обвинувачення вчинення нею кримінального правопорушення, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України є підставою для її виправдання.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 вирок суду просить скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.

В обґрунтування доводів про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження прокурор зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд, викладаючи покази свідка ОСОБА_11 , невірно дійшов до висновку щодо вмовляння обвинуваченої здійснити купівлю у нього металобрухту.

Покази обвинуваченої з приводу того, що вона металобрухт у ОСОБА_11 не купувала, а взяла під заставу, як вважає прокурор, спростовані матеріалами провадження та показами свідків, жодного доказу на підтвердження факту укладання обвинуваченою із ОСОБА_11 договору застави стороною захисту надано не було, що як вважає прокурор, свідчить що така угода не укладалась. Крім того свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що обвинувачена та ОСОБА_11 є малознайомими особами, а гроші, яка йому передала обвинувачена, були майже всіма наявними в родині.

Також прокурор зазначає, що у порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України суд не навів мотивів, з яких він відкидає докази обвинувачення.

Висновки суду про грубі порушення вимог КПК України на стадії досудового розслідування є безпідставними, оскільки 14 серпня 2015 року надійшло повідомлення ОСОБА_13 про прийняття заходів до ОСОБА_14 , який незаконно приймає лом металу. Відомості за цією заявою були внесені до ЄРДР № 0000393 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК країни. Ухвалою слідчого судді від 21 серпня 2015 року органу досудового розслідування надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 . З огляду на наведене прокурор вважає, що суд прийшов до необґрунтованого висновку, що обшук проведено у ОСОБА_15 , а не у ОСОБА_12 , оскільки згідно ухвали надано дозвіл на проведення обшуку у певному домоволодіння, а не у певної особи.

Таким чином, прокурор вважає, що є допустимими та належними доказами у провадженні протокол обшуку та похідні від цієї слідчої дії докази, а саме покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , відеозапис обшуку, постанови про визнання речовими доказам вагів та металобрухту, протокол огляду грошей, постанова про визнання їх речовими доказами.

Прокурор вважає необґрунтованим висновок суду щодо розбіжностей в кількості придбаного та вилученого металобрухту, оскільки інкриміновано ОСОБА_18 було придбання саме 430 кг. металобрухту, а інший металобрухт було вилучено, як предмет злочину, передбаченого ст. 213 КК України.

Висновки суду щодо не підтвердження того, що вилучений та інкримінований металобрухт є саме металобрухтом, як зазначає прокурор, спростовується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та самої обвинуваченої.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо істотних поршень судом вимог КПК України, прокурор зазначає, що судом було допитано свідка захисту ОСОБА_19 , разом з тим стороною захисту у порушення вимог ст. 290 КПК України сторону обвинувачення не було повідомлено про існування цього свідка, крім того під час проведення підготовчих дій стороною захисту про бажання допитати цього свідка заявлено також не було. Крім того, судом після судових дебатів сторонам не було надано право обмінятися репліками.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 просила задовольнити клопотання прокурора, який подав апеляційну скаргу про повторне дослідження доказів сторони обвинувачення, підтримала апеляційну скаргу, вважала, що висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються доказами обвинувачення, просила вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вирок суду вважала законним, оскільки інкримінований їй злочин вона не вчиняла, кримінальне провадження щодо неї вважає сфабрикованим працівниками правоохоронних органів, які навмисно з метою приховання злочинів, вчинених іншими особами, спровокували подію, під час якої вона нібито, отримавши металобрухт, купила його у ОСОБА_11 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, рішення суду про виправдання ОСОБА_7 вважав законним і обґрунтованим та єдиним можливим у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинувачену та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів обвинувачення, оскільки підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України для їх повторного дослідження як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні прокурором зазначено не було.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування вироку в апеляційному порядку може бути неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів провадження вбачається, що як досудовим слідством так і прокурором в судовому засіданні вина ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення обґрунтовувалась показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , а також документами, зокрема протоколом прийняття заяви ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення від 14 серпня 2015 року, ухвалою слідчого судді від 25 вересня 2015 року про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 , протоколом обшуку від 25 вересня 2015 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , відеозаписом проведення обшуку за вказаною адресою, постановою слідчого від 25 вересня 2015 року про визнання речовими доказами вагив, протоколом огляду вилученого у ОСОБА_7 металобрухту від 25 вересня 2015 року, постановою слідчого від 25 вересня 2015 року про визнання речовим доказом 650 кг металобрухту, протоколом огляду грошових коштів від 25 вересня 2015 року, постановою слідчого від 25 вересня 2015 року про визнання грошових коштів речовими доказами, а також протоколом пред`явлення особи для впізнання від 4 листопада 2015 року.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 винною себе у пред`явленому їй обвинуваченні не визнала та показала, що дійсно дозволила ОСОБА_11 залишити у дворі металобрухт на зберігання, а гроші дала йому в борг, зробила це після того, як їй зателефонував її чоловік, який знайомий з ОСОБА_11 та попросив дати йому гроші у борг.

З суб`єктивної сторони склад злочину, передбаченого ст. 213 КК України характеризується тільки прямим умислом.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що наданими стороною обвинувачення доказами вчинення ОСОБА_7 злочину в суді не доведено, оскільки показання ряду свідків є неналежними доказами, а інші, надані стороною обвинувачення докази, є недопустимими.

Так суд першої інстанції обґрунтовано відкинув показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , оскільки будь-яких фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, доведення вчинення злочину саме ОСОБА_7 вони дійсно не містять.

Також суд дав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_12 , та не врахував їх в якості доказу, який доводить вину ОСОБА_7 , оскільки фактично він підтвердив версію обвинуваченої та показав, що ОСОБА_11 вмовляв його позичити йому гроші, а у заставу пропонував залишити металобрухт.

Фактично в суді першої інстанції лише свідок обвинувачення ОСОБА_11 вказав, що обвинувачена за грошові кошти придбала у нього металобрухт.

Разом з тим показанням цього свідка суд першої інстанції також дав належну оцінку та не врахував їх в якості доказу обвинувачення, оскільки іншими належними та допустимими доказами фактичні обставини, повідомлені ним, підтверджені в судовому засіданні не були.

Судова колегія повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а також звертає увагу на те, що фактично згідно показань цього свідка вбачається, що його дії мали характери провокації вчинення злочину і викликають обґрунтований сумнів в їх об`єктивності. Викликає обґрунтований сумів в дійсності обставин, зазначених цим свідком, випадковий збіг у місті та часі його прибуття з смт. Михайлівка до селища Плодородне Михайлівського району, збут металобрухту обвинуваченій і відразу після цього випадкову зустріч з працівниками міліції, на запитання яких він повідомив, що щойно збув металобрухт. Наявність вже на цей час у працівників правоохоронних органів заздалегідь отриманого дозволу на проведення обшуку за адресою, де ОСОБА_11 збув металобрухт, дає обґрунтовані підстави вважати, що збут цей було проведено під контролем з боку працівників правоохоронних органів.

При цьому з показань цього ж свідка в суді першої інстанції вбачається, що він проявляв наполегливу ініціативу купити у нього металобрухт, ОСОБА_7 відмовилась від його придбання, пояснюючи тим, що вона побоюється притягнення до відповідальності, але він сказав, що у нього проблеми та йому потрібно терміново їхати, отримав згоду ОСОБА_7 прийняти у нього металобрухт.

Таким чином вказаний свідок не лише підтвердив показання обвинуваченої з приводу того, що вона відмовлялась приймати металобрухт і ОСОБА_11 умовляв її зробити це, а і що є найважливішим факт провокації вчинення особою кримінального правопорушення, що законом заборонено.

Продовжуючи послідовну оцінку наданих стороною обвинувачення доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку з приводу того, що всі похідні від проведення обшуку докази є недопустимими, оскільки отримані внаслідок грубих порушень вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 241 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань . Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обшук із застосуванням відеозапису в присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , за участю ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , в ході якого було вилучено металобрухт та ваги за адресою: АДРЕСА_2 було проведено 25 вересня 2016 року (а.с. 110-111, 135).

Відомості про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України внесені до ЄРДР були лише 30 листопада 2015 року (а.с. 108).

Також матеріали кримінального провадження свідчать, що орган досудового розслідування двічі 21 серпня 2015 року та 25 вересня 2015 року звертався до слідчого судді із клопотаннями про проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , мотивуючи необхідність його проведення тим, що за вказаною адресою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 може незаконно займатися прийомом брухту чорного металу.

Ухвалами слідчого судді від 21 серпня 2015 року та 25 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000393 було надано дозвіл на проведення обшуку на території вказаного домоволодіння, де проживає ОСОБА_12 з метою відшукання вагів, на яких він зважує брухт чорного металу (а.с. 109, 173).

Як також свідчать матеріали кримінального провадження, дійсно на час звернення із вказаним клопотаннями до слідчого судді в провадженні Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області знаходилось кримінальне провадження № 0000393 від 14 серпня 2015 року за заявою ОСОБА_13 , згідно якій вона просила прийняти заходи до ОСОБА_12 , який за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 незаконно приймає лом чорного металу (а.с. 172).

Таким чином, на час проведення обшуку, в результаті якого органом досудового розслідування були отримані докази, які в наступному стороною обвинувачення були надані суду, відносно ОСОБА_7 кримінальне провадження не здійснювалось, відомості до ЄРДР внесені не були, а відтак всі докази, отримані в результаті проведеного обшуку та докази, які є похідними від проведення цієї слідчої дії у відповідності до ст. 86 КПК України є недопустимими.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження висновки суду з приводу грубих порушень вимог кримінального процесуального закону та недопустимості отриманих доказів, разом з тим, наведені вище фактичні обставини кримінального провадження в їх сукупності свідчать, що такі порушення органом досудового розслідування допущені були і в цій частині доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими.

Судова колегія погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо втрати в якості доказу грошових коштів, які були залучені в якості речового доказу та передані на відповідальне зберігання свідку ОСОБА_11 , оскільки останній в суді першої інстанції пояснив, що цих грошей в нього не має.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях й усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, (зокрема, подія кримінального та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення) покладений на слідчого та прокурора.

Судом першої інстанції були досліджені усі подані стороною обвинувачення докази, додаткових доказів вини ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не наведено, в судовому засіданні їх надано не було. Суд першої інстанції у вироку зазначив про те, що зібрані та досліджені в ході судового засідання докази не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, що є обставиною, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України для ухвалення виправдувального вироку.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, то як вважає судова колегія, цих висновків суду першої інстанції вони не спростовують та на незаконність прийнятого рішення не вказують з огляду на наступне.

Прокурор в апеляційній скарзі на підтвердження доводу про невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам провадження посилається на те, що суд першої інстанції невірно виклав та оцінив показання свідка ОСОБА_11 , якій не вмовляв обвинувачену придбати у нього металобрухт.

Разом з тим, в судовому засіданні суду першої інстанції вказаний свідок показав що із пропозицією придбати у нього металобрухт до обвинуваченої звертався він неодноразово. ОСОБА_7 відмовилась купувати у нього лом металобрухту, пояснила, що побоюється відповідальності, але ж він посилаючись на те, що у нього проблеми та йому терміново потрібно їхати, знов звернувся до неї з пропозицією купити металобрухт. З огляду на наведені показання свідка ОСОБА_11 , навіть не беручи до уваги показання ОСОБА_7 та її чоловіка ОСОБА_12 , які стверджували, що лом ОСОБА_11 залишив на їх подвір`ї у якості застави, оскільки йому були терміново потрібні гроші, вбачається, що він дійсно умовив обвинувачену прийняти у нього металобрухт.

Що стосується доводів прокурора про те, що версія обвинуваченої з приводу отримання лому в якості застави є вигаданою та не підтверджується наданими доказами, то судова колегія вказаний довід також вважає непереконливим, оскільки така позиція обвинуваченої є її позицією захисту і належними та допустимими доказами вона не спростована.

Не є обґрунтованими, на думку колегії суддів, апеляційні доводи прокурора з приводу того, що суд у порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України не навів мотивів, з яких він відкидає докази обвинувачення, оскільки зміст мотивувальної частини вирку суду свідчить про те, що судом першої інстанції проаналізовано кожний доказ як обвинувачення, так і захисту і з приводу виключно всіх доказів обвинувачення суд зазначив мотиви неприйняття їх в якості тих, що доводять вину.

Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд безпідставно прийшов до висновку про наявність розбіжностей між вагою металобрухту придбання якого було інкриміновано ОСОБА_20 та вагою вилученого на території домоволодіння металобрухту, на суть прийнятого судом рішення не впливають, оскільки в якості доказів відповідні протоколи судом відкинуті з інших підстав.

Не погоджується судова колегія з апеляційними доводам прокурора про те, що судом було допущено істотні порушення вимог процесуального закону, які є підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.

Що стосується допиту свідка захисту ОСОБА_19 , про наявність якого сторону обвинувачення не було повідомлено та допит якого не було включено до обсягу доказів, які підлягали дослідженню в суді, то допитавши вказаного свідка, суд у вироку зазначив, що його покази до уваги не приймає, оскільки на наявність певних фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, його показання не вказують.

Аудіозапис судового засідання від 2 червня 2016 року свідчить про те, що прокурор, обвинувачена та її захисник виступили з промовами в судових дебатах, в часі обмежені не були. Після закінчення промов суд по справі оголосив перерву для останнього слова обвинуваченої. Відповідно до ч. 7 ст. 364 КПК України висловлення репліки є правом учасників судових дебатів. Аудіозапис судового засідання свідчить, що учасники судових дебатів у можливості реалізації такого права обмежені не були, але цим правом не скористувались.

Таким чином судова колегія не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а апеляційні доводи прокурора в цій частині вважає необґрунтованими.

За результатами розгляду колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких обставин, які б свідчили про неповноту судового розгляду чи невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також про те, що суд з достатньою повнотою дослідив надані докази в межах, визначених ст. 337 КПК України. Неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду постановити законне та справедливе судове рішення, як про це вказує в апеляційній скарзі прокурор, встановлено не було.

За таких умов апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції прокурора Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 8 червня 2016 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4