Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/270/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000032 від 25 червня 2014 року,

про обвинувачення ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селі Грузевиця Хмельницького району Хмельницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, пенсіонер, освіта вища, одружений,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України,

встановив:
ОСОБА_4 було пред`явлене таке обвинувачення:

25 червня 2014 року близько 17 год. 15 хв. ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння біля свого гаража, по АДРЕСА_1 .

Неподалік вказаного гаража ОСОБА_4 побачив сусіда ОСОБА_5 , який сидів на водійському сидінні в салоні свого автомобіля марки «КIА Сееd», державний номерний знак НОМЕР_1 , і з яким упродовж значного періоду перебував у особистих неприязних відносинах.

Побачивши ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з мотивів помсти за попередні образи вирішив нанести йому тілесні ушкодження. З цією метою він пішов у гараж та дістав звідти косу, якою мав намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , на ґрунті неприязних відносин, підійшов до автомобіля ОСОБА_5 та через частково відкрите скло лівої передньої дверки умисно наніс ОСОБА_5 один удар гострим кінцем коси, яку приніс із собою з гаража, в область лівого плечового суглобу, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді 1 колото-різаної рани з крововиливом в шкіру в ділянці лівого плечового суглобу по передній поверхні над пахвовою ділянкою, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №162 від 27 червня 2014 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та тілесне ушкодження у вигляді 1 синця в ділянці лівого плеча у верхній третині по передній поверхні, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №162 від 27 червня 2014 року відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Після нанесеного удару ОСОБА_5 відштовхнув лезо коси від себе та підняв скло водійської дверки.

Однак, ОСОБА_4 продовжив вчиняти протиправні дії, а саме, наніс кілька ударів косою, вилами, сапою, які взяв у гаражі, та ногами по автомобілю марки «КІА Сееd», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , чим його пошкодив.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 12130,64 (дванадцять тисяч сто тридцять гривень шістдесят чотири копійки).

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України) (СР т.1 а.п. 2-4).

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, визнає дане обвинувачення недоведеним та виправдовує ОСОБА_4 з підстав.

Стаття 91 КК України визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Відповідно до частини першої цієї статті у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

В силу частини першої статті 92 КК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора.

Відповідно до частини першої та другої статті 84 КК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речові докази та документи прокурором у даній справі не заявлялись та не надавались. Доведення вини обвинуваченого здійснювалось за допомогою показів потерпілого ОСОБА_5 , показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та висновків експерта.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що 25 червня 2014 року він намагався загнати свій автомобіль марки «КIА Сееd», державний номерний знак НОМЕР_1 , в гараж, що поруч від його помешкання по АДРЕСА_1 . В той момент коли він сидів за кермом підбіг ОСОБА_4 з косою в руках та вдарив нею один раз йому у ліве плече, далі розпочав давити косою, намагаючись таким чином засунути лезо глибше. Йому, потерпілому, вдалось натиснути склопідіймач і припідняти вікно. ОСОБА_4 після цього наніс декілька ударів по атомобілю. ОСОБА_4 побіг у свій гараж та повернувся з вилами, намагався ними розбити скло автомобіля, але не зміг. Обвинувачений ще 2-3 рази вдарив зверху по даху. З криками з`явилась дружина ОСОБА_4 , розпочавши відтягувати останнього. ОСОБА_4 об дах автомобіля зломав вила, дві частини цих вил кинув собі в гараж. Взяв сапу і бив нею по автомобілю. Дружина обвинуваченого продовжувала його відтягувати. ОСОБА_4 кинув сапу у гараж, вдарив ногою по заднім дверцятам автомобіля. Під час цих дій обвинуваченого, він, потерпілий, був шокований, подзвонив своїй дружині (перебувала у м. Києві), та розповів про напад. Після цього подзвонив 102. Далі ОСОБА_4 закрив свій гараж, сів на мотоцикл і поїхав. Згодом приїхала міліція, опитала його та оглянула місце події. Він, потерпілий, поїхав у лікарню по медичну допомогу.

Дані показання ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_4 повністю заперечив, пояснивши, що 13 червня 2014 року ОСОБА_5 вдарив його ОСОБА_4 . З цього приводу існує кримінальна справа. А тому 25 червня 2016 року потерпілий та його тесть ОСОБА_8 спільно інсценувати злочин з метою помсти та покарання. Додав, що ОСОБА_8 разом з ним, обвинуваченим, працював в органах внутрішніх справ, а саме, був заступником Ярмолинецького райвідділу по оперативній частині, та у них тривають з того часу давні неприязні відносини через одне службове розслідування. Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є працівниками лікарні, в якій працює потерпілий та його дружина ОСОБА_6 . Дані лікарі перебувають у службовій залежності від ОСОБА_6 , яка займає посаду заступника головного лікаря з медичної роботи. У зв`язку з цим лікарі в силу корпоративної солідарності та службової залежності дають неправдиві показання. Зазначив, що жоден із свідків не був очевидцем події, про яку знають виключно з чужих слів, просив визнати їх показання недопустимими доказами.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що 16 червня 2014 року ОСОБА_4 обізвав її чоловіка ОСОБА_5 , налетів на нього, але чоловік відштовхнув його. Після чого ОСОБА_4 стукав їй у двері та лаявся. 25 червня 2014 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в м. Києві. Орієнтовно о 17 год. 20 хв. зателефонував її чоловік ОСОБА_5 , який розповів, що на нього напав ОСОБА_4 , вдарив косою, і продовжує бити по автомобілю. Вона, свідок, почула нецензурну лайку ОСОБА_4 та грохіт. Вона негайно зателефонувала своєму батькові ОСОБА_8 , попросила його допомогти на місці події. ОСОБА_5 розповів їй, що ОСОБА_4 вдарив його гострою частиною коси у ліву плечову ділянку через привідкрите скло водійських дверцят автомобіля.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що 25 червня 2014 року після 17 год. йому зателефонувала донька ОСОБА_6 та попросила приїхати до чоловіка, оскільки останнього ОСОБА_4 вдарив косою. За декілька хвилин він добрався до їх будинку по АДРЕСА_1 . По дорозі туди бачив ОСОБА_4 , який їхав на мотоциклі. На місці події сиділа дружина ОСОБА_4 та плакала, повідомила, що її чоловік знову «витворяє». У зятя були закривавлені руки, з футболки текла кров. Приїхала міліція. Зять про подію одночасно розповідав йому та співробітникам міліції, які проводили огляд. ОСОБА_5 розповів, що ОСОБА_4 вдарив його косою, побив автомобіль. Він, ОСОБА_5 переганяв автомобіль в гараж, було відкрите скло. ОСОБА_4 розпочав лаятись, погрожувати, замахнувся і вдарив лезом коси. ОСОБА_4 взяв вила і розпочав бити по даху, по склу автомобіля, ногами по дверях. Зять руками захопив косу і відштовхнув, натиснув кнопку і скло піднялось. Додав, що останні десять років з ОСОБА_4 не мав конфліктів. Один раз сховав у себе дитину ОСОБА_11 , бо ОСОБА_4 бив дружину і бігав за дитиною.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що працює фельдшером виїзної бригади Ярмолинецької ЦРЛ. В той день близько двох років тому вона була на чергуванні та бачила ОСОБА_5 , який показав їй колоту рану та повідомив, що це на нього напав сусід ОСОБА_4 з косою. ОСОБА_5 розповів їй, що їхав у машині, ОСОБА_4 йшов з городу з косою, замахнувся нею і добре, що попав йому у плече. Через деякий час вона побачила ОСОБА_4 у лікарні. ОСОБА_12 попросила її взяти кров на освідування у ОСОБА_4 тому, що він відмовляється, щоб це робила вона. ОСОБА_4 погодився, щоб вона, свідок, взяла кров. Свідок взяла кров у нього і віддала її ОСОБА_12 . Зазначила, що прямим свідком власне події конфлікту не була.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що працює лікарем - травматологом Ярмолинецької ЦРЛ. В червні 2014 року під вечір його викликали на роботу через травму хворого. У приймальному відділенні він зустрівся із ОСОБА_4 , який був у кайданках, позаду йшли два міліціонери. У ОСОБА_4 на лобі було садно невеликого розміру. Через 5-10 хв. з`явився ОСОБА_5 та розповів, що ОСОБА_13 намагався бити його косою, коли той сидів в автомобілі. Крім того, якимось сільськогосподарським інвентарем потовк йому машину. Від ОСОБА_4 несло алкоголем, він був агресивним до всіх, він відмовлявся від експертизи, перевірки на алкотестер. Оскільки він знає ОСОБА_4 30 років, то був шокований від його такого стану. Свідок зазначив, що бачив тілесні ушкодження у ОСОБА_5 , рана була отримана нещодавно, оскільки кровила.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що працює лікарем-наркологом Ярмолинецької ЦРЛ. В червні 2014 року її викликали на освідчення на стан сп`яніння ОСОБА_4 , якого доставили працівники ДАІ. На її думку, очевидно, що ОСОБА_4 , був у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, усіх звинувачував у змові. ОСОБА_4 спочатку відмовлявся, але потім виявив бажання здати кров на перевірку. Слідчий ОСОБА_14 дала запит (постанову) на забір крові. Свідок відібрала кров у флакон, опечатала та передала слідчій ОСОБА_14 ; розписалась у протоколі. Працівники ДАІ повідомили їй, що ОСОБА_4 керував без документів, тому його зупинили. У той самий день, пізніше, потерпілий ОСОБА_5 розповів їй, що у нього з ОСОБА_4 виник конфлікт на політичному підґрунті. Потерпілий привітався «Слава Україні», а ОСОБА_4 це не сподобалось, зав`язався спір і ОСОБА_4 косою наніс йому удар в плече. Зі слів потерпілого знає про подію у загальному, а саме, те, що останній сидів у машині, а ОСОБА_4 наніс удар косою.

Відповідно до частини п`ятої статті 95 КК України особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 97 КК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 особисто не сприймали фактичні обставини на місці події, їх показання ґрунтуються на поясненнях потерпілого ОСОБА_5 .

Відповідно до частини шостої статті 95 КК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Однак, суду взагалі не надано інших доказів, окрім як показів потерпілого, у підтвердження події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення); винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення.

Лише одних показів потерпілого ОСОБА_5 , в тому числі наданих під час слідчого експерименту, недостатньо для того, щоб вважати доведеним подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму його вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, оскільки між потерпілим і обвинуваченим неприязні стосунки виникли і тривали до 25 червня 2014 року. Відсутні інші докази, які б дозволили суду встановити вказані вище обставини та відповідно спростувати доводи обвинуваченого.

Відповідно до частини першої та другої статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З цих підстав сторони рівні перед судом, а тому суд не може відхилити показання та відповідно версію обвинуваченого ОСОБА_4 щодо інсценування виключно на підставі показань потерпілого ОСОБА_5 , а тим більше визнати ОСОБА_4 винним.

Висновки експертиз мають значення лише щодо фактів тілесних ушкоджень потерпілого та завданої шкоди.

Прокурор та/або потерпілий не наводили мотивів та не просили суд скористатись його правом, а не обов`язком, передбаченим частиною другою статті 97 КПК України. Відповідно до цієї норми суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. Ні прокурор, ні потерпілий не вказували та не обґрунтовували винятковість даного випадку, а тому дана норма не підлягає застосуванню.

Крім того, як вбачається з показів свідків, вони обізнані про подію в загальному, що унеможливлює встановлення на основі їх показів конкретних обставин про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення.

З цих міркувань та на підставі статті 86 та частини шостої статті 95 КПК України суд визнає показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 недопустимими доказами, а отже, не використовує їх показання при прийнятті даного рішення. На дані докази суд посилається лише в контексті обґрунтування визнання даних доказів недопустимими, що не суперечить частині другій статті 86 КПК України.

Оглядом місця події фактично оглянуто лише автомобіль. Враховуючи, що речові докази у справі відсутні, то будь-який фактичних даних за результатом цієї слідчої дії не встановлено (ДР т.1 а.п.20-26).

З незрозумілих підстав суду не надано для огляду футболку, яка вилучалась протоколом огляду від 04 липня 2014 року за заявою потерпілого (ДР т.1 а.п. 99-103; СР т.1 а.п. 201). Без наявності речового доказу суд не може взяти до уваги відомості з протоколу огляду цієї футболки від 04 липня 2014 року. Крім того, подія сталась 25 червня, футболка негайно не вилучалась, а була вилучена на дев`ятий день від дати події.

Суд визнає незаконною процедуру відбирання біологічних зразків крові у ОСОБА_4 , оскільки відповідно до протоколу отримання зразків для експертизи дана дія була вчинена слідчим ОСОБА_14 25 червня 2014 року у проміжок час з 21 год 08 хв. до 21 год.14 хв, тобто в той час як слідчий у проміжок часу з 21 го. 00 хв. до 21 год. 35 хв. здійснювала допит потерпілого ОСОБА_5 . Проведення одночасно протягом 35 хв. даних процесуальних двох дій є неможливим. Крім того, як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_4 , останній о 21 год. 10 хв., о 21 год. 15 хв. та о 21 год. 20 хв. 25 червня 2016 року брав участь в їх оформленні писав пояснення в текстах протоколів (СР .1 а.п. 46-48).

Відтак, усі докази, що стосуються крові ОСОБА_4 (висновок експерта №1188 - ДР т.1 а.п. 49-49) є недопустимими, тобто не використовуються при прийнятті рішення (ДР т. 1 а.п. 29, 30, 45).

Надані стороною обвинувачення докази, досліджені судом під час судового розгляду, не доводять поза межами розумного сумніву вину обвинуваченого. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до частини четвертої статті 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На основі наведених підстав та мотивів відкидання доказів обвинувачення, суд на підставі пункту 2 частини першої статті 373 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки стороною обвинувачення не було доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, визнає останнього виправданим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Речові докази відсутні. Запобіжний захід не обирався та відповідні клопотання не заявлялись, а тому суд не приймає рішення щодо запобіжного заходу.

На підставі частини третьої статті 129 КПК України суд залишає позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди без розгляду (СР т.2 а.п. 151-154).

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 374 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України та виправдати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку видається присутнім учасникам кримінального провадження негайно після його проголошення. Відсутні під час оголошення вироку особи мають право отримати копію вироку в загальному порядку.

Суддя ОСОБА_1