Дата документу Справа № 313/1822/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/587/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоолександрівка Веселівського району Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 засуджено за те, що він будучи неповнолітнім, 29.11.2015 року приблизно о 19.00 год. діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи у кімнаті будинку АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу з гаманця, який знаходився у шафі кухні, таємно викрав золотий хрестик вагою 0,49 гр. 585 проби вартістю 235 грн., який належить потерпілій ОСОБА_10 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Йому призначено покарання у виді 30 годин громадських робіт.

Вирішено питання про речові докази і заходи забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність винуватості ОСОБА_9 , кваліфікацію дій обвинуваченого, просив зазначений вирок суду в частині призначеного йому покарання змінити, оскільки при визначенні покарання суд призначив покарання нижче від найнижчої межі без застосування положень ст.69 КК.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, який наполягав на доводах і вимогах апеляції; вислухавши обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника та законного представника, які заперечили проти вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_9 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт, суд в повній мірі врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до злочинів невеликої тяжкості.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК, є щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст.67 КК, під час судового розгляду не встановлено.

При призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_9 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, який за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, потерпіла будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

Суд не звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності і від призначеного покарання на підставі ст.ст. 97, 105 КК оскільки обвинувачений раніше вже притягався до кримінальної відповідальності, проте був звільнений від неї із застосуванням заходів виховного характеру. Такі заході вочевидь належного результату не дали, оскільки ОСОБА_9 знову вчинив злочин. Суд обґрунтовано не призначив найменше покарання у виді штрафу, оскільки обвинувачений не має самостійного заробітку, навчаючись у вечірній школі.
Вирішуючи питання про законність призначення ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт в розмірі 30 годин без застосування статті 69 КК, судова колегія виходить з заступного.
Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у статті 65 КК, якою встановлено загальні засади призначення покарання. Згідно з частиною першою цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Ураховуючи ці положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й тих положень, що передбачені статтею 100 КК України.
Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх" визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити перш за все з відповідних положень статей 99-102 КК.
Таким чином, визначаючи розмір покарання для неповнолітнього ОСОБА_9 у виді 30 годин громадських робіт, а не мінімально передбачених частиною 1 ст.185 КК - 80 годин без застосування положень ст.69 КК, суд діяв у повній відповідності до приписів кримінального закону.
За таких обставин апеляційні вимоги прокурора є безпідставними і необґрунтованими, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відтоді вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2016 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4