Справа № 191/1549/16-к
Провадження № 1-кп/191/121/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоселиця Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, працюючого ПП Будмайстер» будівельник, військовозобов`язаного, неодруженого, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

а також за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 01.01.2016 року перебував в квартирі АДРЕСА_2 , при цьому мав безперешкодний доступ до майна потерпілого ОСОБА_5 , яке знаходилось у вказаній квартирі. 01.01.16 року, маючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у вказаній квартирі, вирішив викрасти ноутбук марки «НР Pavilion» (POD 005Н0), що належить ОСОБА_5 . В цей же день (01.01.2016 року) приблизно о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що в кімнаті крім нього нікого не перебувало, при цьому впевнившись в тому, що за йото діями ніхто не спостерігає, з квартири АДРЕСА_2 , викрав ноутбук марки «НР Pavilion», вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 157-16 від 26.01.16 року становить 6 970 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок, що належить потерпілому ОСОБА_5 . З викраденим майном ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 6 970 гривень 00 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, та пояснив, що все було так як викладено в обвинувальному акті. Також доповнив, що вчинив даний злочин, оскільки у нього зник мобільний телефон та він подумав що можливо це зробив потерпілий ОСОБА_5 , а тому в рахунок компенсації вирішив забрати в нього ноутбук. В подальшому він зрозумів, що скоїв крадіжку та зрозумів наслідки своїх дій, у зв`язку з чим 19.01.2016 року повернув ноутбук поліції.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у суворій відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують його особу, дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та встановлена винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації та проживання характеризуються посередньо, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся в скоєному, а саме, добровільно відшкодував матеріальну шкоду шляхом повернення майна.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його відношення до скоєного, наслідки суспільно-небезпечного діяння, а саме, потерпілому повністю відшкодовано матеріальну шкоду, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим та враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України, із застосуванням ст. 75, ст. 76 п. п. 2, 3 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України суд покладає на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід засудженому не обирався.

Речові докази, що знаходяться під зберігальною розпискою у потерпілого ОСОБА_5 (а. с. 26), залишити в його володінні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1