Справа № 336/5293/15-к
пр. 1кп/336/231/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , представників потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_19 адвоката ОСОБА_20 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005011 від 11.12.2015 р., відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.03.2016 року апеляційні скарги прокурора у провадженні, потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_22 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 задоволені частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2015 року щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 скасований, а матеріали кримінального провадження направлені до того ж районного суду на новий розгляд в іншому складі суддів.

Продовжений відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.05.2016 року.

Дане кримінальне провадження повернуто на адресу суду 30.03.2016 року (№ Е-65/16-вх.) та передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , належним чином повідомдені про час і місце слцхання справи, в підготовче судове засідання не з`явилися, ОСОБА_24 і ОСОБА_25 надали суду заяви про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив про відсутність процесуальних перешкод для призначення справи до судового розгляду, необхідність здійснення судового виклику до суду для допиту обвинувачених, потерпілих, просить суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив суду клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, передбачених кримінальним процесуальним законом, та є не конкретним, оскільки в обвинувальному акті відсутня належна правова кваліфікація та формулювання обвинувачення.

Інші обвинувачені, їх захисники, потерпілі, їх представники підтримали позицію прокурора, про виклик інших осіб клопотань не заявлено.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, суд дійшов висновку про неможливість призначення судового розгляду у зв`язку з наступним:

Згідно п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу, отже, кримінальний процесуальний закон принципово вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, чого зобов`язані неухильно дотримуватися слідчий і прокурор при складанні обвинувального акту, оскільки невиконання цих вимог робить юридично нікчемним сам процесуальний документ та перешкоджає судові у виконанні завдань кримінального провадження.

Обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, відповідно до п. 5 ч. 2 якої обвинувальний акт має містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Натомість в обвинувальному акті викладені фактичні обставини всіх кримінальних правопорушень, а після цього міститься підсумовуюча правова кваліфікація усіх цих дій з посиланням на статті і їх частини КК України, без конкретизації, яким саме фактичним обставинам дана правова кваліфікація за кожною зі статей і їх частин КК України (які дії по яким епізодам кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК україни, які - за ч. 2 ст. 289 КК України, а які - за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України), з огляду на що стороні захисту і суду, вочевидь, пропонується на свій розсуд обрати зі всіх епізодів ті, які мають бути кваліфіковані за кожною зі статей обвинувачення, що обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення (порушення права на захист ст. 20 КПК України) та забезпечення швидкого та повного судового розгляду кримінального провадження.

На необхідність приділення особливої уваги роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу неодноразово зазначено Європейским судом з прав людини (далі Суд), зокрема в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначено про ці вимоги, що містяться в тексті п.п. «а» п.3 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини (далі Конвенція). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19.12.1989 р. в справі «Камасінскі проти Австрії»).

Крім того, слід зазначити, що положення п.п. «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію , яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення Суду від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 р. у справі « І.Н. та інші проти Австрії»).

Відповідно до вимог ст. ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню слідчим, прокурором, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.Відповідно до вимог ст. ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню слідчим, прокурором, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається що органом досудового розслідування не встановлене коло осіб, крім тих осіб, що звернулись з заявами про вчинення злочинів, яким даними кримінальними правопорушеннями завдано моральної або майнової шкоди (з огляду на те, що в підготовчому судовому засідання потерпілі зазначили, що не всі вони є власниками викрадених транспортних засобів, а власників не встановлювали і не опитували щодо можливого завдання ним кримінальними правопорушеннями шкоди), що, з огляду на причини скасування вироку по цій справі, може вподальшому потягнути за собою сксасування будь - якого ухваленого по справі рішення суду, оскільки вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням підлягає обов`язковому доказуванню слідчим та на положення ч. 3 ст. 21 цього Кодексу, відповідно до яких кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, отже ці особи мають бути, принаймні, встановлені під час досудового розслідування, з огляду на обов`язок саме слідчого і прокурора під час проведення досудового розслідування виконати вимоги закону (ст. 91 КПК України) про обов`язковість доказування розміру шкоди, її характеру, що заподіяної злочином.
Разом з тим, вказані вимоги закону органом досудового слідства при розслідуванні наведеного кримінального провадження дотримано не було.
Єдиним носієм обвинувачення є обвинувальний акт, а його недоліки, які полягають у викладених суперечностях, невідповідностях та неповноті, перешкоджають призначенню справи до розгляду, оскільки це суперечить загальним засадам кримінального провадження ( ст. 7 КПК України), які відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України мають бути застосовані судом у випадках, коли положеннями КПК України не регулюються або неоднозначно регулюються питання кримінального провадження.

Отже, з огляду на те, що ст. ст. 7-9, 20 КПК України вимагають дотримання органом досудового розслідування загальних засад кримінального провадження, зокрема, щодо верховенства права, законності, забезпечення права на захист, а судом встановлено що ці вимоги в обвинувальному акті не дотримані, що є процесуальною перешкодою для призначення справи до судового розгляду, та, за своїми наслідками, тягне застосування судом вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, відповідно до якого в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи викладене, справа на підставі надісланого до суду обвинувального акту, що не відповідає зазначеним в ухвалі суду вимогам, не може бути призначена до судового розгляду, а обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 91, 291, 314, 392, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України, повернути прокурору Запорізької області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: