Справа № 612/152/16-к
1 кп /612/25/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
- прокурора ОСОБА_2 ,
- неповнолітнього ОСОБА_3 ,
- законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- захисника адвоката ОСОБА_5 ,
- представника служби у справах дітей ОСОБА_6 ,
при секретарі - ОСОБА_7 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Близнюки, Харківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
ВСТАНОВИВ :
В середині липня 2015 року, близько 21.00 години, більш точної дати та часу встановити не виявилося можливим, неповнолітній ОСОБА_3 , попередньо домовивившись з неповнолітнім ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_9 з метою викрадення чужого майна, прийшли до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_3 залишився за територією вище зазначеного домоволодіння, та спостерігав за обстановкою на вулиці, щоб в разі появи сторонніх осіб попередити інших співучасників, тим самим забезпечував таємність. В цей час, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, та що на території вище зазначеного домоволодіння відсутні господарі, проникли в будинок, де спільно викрали особисті речі, які належали ОСОБА_10 та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд.
Крім, цього на другий день, близько 21.00 години, більш точної дати та часу встановити не виявилося можливим, неповнолітній ОСОБА_3 разом з неповнолітнім ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_9 , продовжуючи доводити до кінця свій умисел, знову повернулися до вище вказаного домоволодіння. Так, розподіливши ролі між учасниками, ОСОБА_8 , залишився за територією вище зазначеного домоволодіння, та спостерігав за обстановкою на вулиці, щоб в разі появи сторонніх осіб попередити інших співучасників, тим самим забезпечував таємність. В цей час, ОСОБА_3 разом з неповнолітнім ОСОБА_9 діючи з прямим
умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, та що на території вище зазначеного домоволодіння відсутні господарі, проникли в будинок, де спільно викрали особисті речі, які належали ОСОБА_10 та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Зас. проф. М.С. Бокаріуса № 8479 від 15.09.2015 загальна ринкова вартість викраденого майна у ОСОБА_10 , станом на 18.07.2015 складала 5104 грн. 20 коп.
У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 винним себе у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю та пояснив що вчинив викрадення майна за обставин як вони викладені в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру. У скоєному щиро розкаявся. До вчиненого ним діяння ставиться негативно, усвідомлює протиправний характер вчинених ним дій.
Враховуючи пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 , а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. А тому суд обмежується допитом ОСОБА_3 , дослідженням матеріалів щодо його особи.
Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що неповнолітній ОСОБА_3 дійсно вчинив при вищевикладених обставинах суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.
Суд, вислухавши клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді передання малолітнього під нагляд матері, думку прокурора який клопотання підтримав, а інші учасники кримінального провадження заперечень не мали, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальні відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_3 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_4 . На
обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. За місцем навчання характеризується формально позитивно. Навчається у 9 Б класі Близнюківського ліцею Близнюківської районної ради. До кримінальної відповідальності не притягувався.
У судовому засіданні достовірно встановлений факт, що ОСОБА_3 вказане суспільно-небезпечне діяння вчинив неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 - його мати ОСОБА_4 завірила суд про те, що син не вийшов з- під її контролю, піддається виховному впливу та заходам з цього приводу, не має намірів вчиняти правопорушення та виправив свою поведінку по відношенню до оточуючих.
Представник Служби у справах дітей ОСОБА_6 клопотання прокурора та законного представника підтримала.
Зазначені обставини суд враховує і при визначенні виду виховного заходу.
Отже, враховуючи відомості про особу неповнолітнього, стан його здоров`я та рівень розвитку, його соціально-психологічні риси, ставлення до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання, суд приходить до висновку про необхідність застосувати до ОСОБА_3 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.
Згідно ч.2 ст.500 КПК України судовий розгляд при вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_3 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, відповідно ч.2 ст. 501 КПК України,судом не виявлено.
Керуючись ст.ст. 500, 501 КПК України суд,-
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері, задовольнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його строком на 2 (два) роки під нагляд матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області, шляхом подання апеляційної скарги через Близнюківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1