Ухвала
іменем україни
13 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника
ОСОБА_4 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 1 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області

від 1 лютого 2016 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тарноруда Волочиського району Хмельницької області, який мешкає у цьому АДРЕСА_1 , раніше судимого Волочиським районним судом Хмельницької області 11 квітня 2011 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, якому постановою Шепетівського міськрайонного суду від 10 квітня 2014 року невідбуту частину покарання у виді 1 року 3 місяців 26 днів позбавлення волі замінено на виправні роботи з утриманням 10 % із заробітку,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71, пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 72, ч. 6 ст. 82 КК України йому остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 день.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року вирок суду щодо ОСОБА_5 змінено.

Виключено з нього рішення про призначення ОСОБА_5 остаточного покарання згідно з ч. 1 ст. 71 КК України (за сукупністю вироків) та ухвалено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за те, що він 17 жовтня 2015 року приблизно о 02.00 год., перебуваючи на вул. Починка неподалік Волочиської дитячої школи мистецтва у м. Волочиську Хмельницької області, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, повторно відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_6 (рюкзаком, у якому знаходилися гаманець із грошима, парасолька, банківські картки без грошей тощо) на загальну суму 1550 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, просить постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення змінити, пом`якшити призначене засудженому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суди обох інстанцій належним чином не врахували дані про особу засудженого (його стан здоров`я, позитивні характеристики за місцем роботи і проживання, думку потерпілої, якій шкоду відшкодовано повністю, посткримінальну поведінку засудженого).

Заслухавши доповідача, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом ніким не оспорюються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд попри обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, повне визнання вини, сприяння слідству, відшкодування збитків), врахував і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, дані про його особу (стан здоров`я, позитивні характеристики), а тому дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання у виді реального позбавлення волі, але у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Апеляційний суд переглянув цю кримінальну справу за апеляційною скаргою захисника, у якій, окрім інших підстав зміни вироку суду стосовно засудженого, порушувалося питання про пом`якшення призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування положень цього закону. Зокрема, суд апеляційної інстанції послався на те, що засуджений вчинив новий злочин фактично під час відбування покарання у виді виправних робіт, на яке йому в порядку ст. 82 КК України було замінено покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду, а наведені у апеляційній скарзі захисника підстави визнав такими, що у своїй сукупності з даними про особу засудженого не дають підстав для застосування ст. 75 КК України.

Призначене ОСОБА_5 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 немає, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 2 ст. 428, статтями 434, 436 КПК України, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів
у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 1 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2