Справа № 183/4206/16
№ 1-кп/183/781/16
В И Р О К
іменем України
29 липня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, старшого солдата, навідника-оператора 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
Наказом № 65 від 27.03.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), військовослужбовця призваного за мобілізацією старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

02 червня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини. 27 серпня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе.

Також, 03 вересня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 06 червня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 02 червня 2014 року до 27 серпня 2014 року та з 03 вересня 2014 року до 06 червня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини справи не оспорює. Показав, що в березні 2014 року був призваний за мобілізацією до Збройних Сил України. У зв`язку із тим, що він хворіє на псоріаз в квітні 2014 року звернувся до медичної частини військової частини за допомогою. Звідти його направили на обстеження до Дніпропетровського військового госпіталю де його було визнано непридатним до військової служби. Однак згодом Одеський військовий госпіталь визнав його частково придатним до військової служби. Під час проходження служби його непокоїла хвороба, яка почала прогресувати. У зв`язку із цим він на початку червня 2014 року самовільно залишив військову частину та поїхав до дому в м. Синельникове. Через деякий час йому зателефонували з військової частини з приводу його відсутності на службі і він 27 серпня 2014 року повернувся до військової частини. Однак приблизно через тиждень він знову самовільно залишив військову частину через хворобу, оскільки в умовах військової частини він не міг повноцінно лікуватися. 06 червня 2016 року повернувся до військової частини, оскільки дізнався про те, що його справою займається військова прокуратура. У скоєному щиро кається, вважає свої дії неправильними.

В судовому засіданні судом були досліджені докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення, а саме:

- витяг з кримінального провадження № 0000188 від 09.06.2016 року, згідно якого до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2014 року були внесено відомості за фактом самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_4 ;

- витяг з наказу № 65 (по стройовій частині) від 27.03.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 , яким старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду;

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 №931 від 07.06.2014 року про призначення службового розслідування за фактом відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_4 ;

- акт службового розслідування від 23.09.2014 року за фактом відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_4 ;

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 №2334 від 23.09.2014 року про результати службового розслідування за фактом відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про хворобу №157 від 08.04.2014 року ВЛК військової частини НОМЕР_2 , відповідно до якого старший солдат ОСОБА_4 хворіє на псоріаз, визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Постановою ВЛК Південного регіону №63 від 16.04.2014 року старший солдат ОСОБА_4 визнаний обмежено придатним до військової служби, постанову ВЛК в/ч НОМЕР_2 скасовано.

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони кожний окремо, а також в сукупності, доповнюючи один одного, підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, і підтверджують вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не судимий, за місцем проходження військової служби загалом характеризується посередньо, за місцем проживання характеризується позитивно, працює неофіційно, має на утриманні малолітню дитину 2005 року народження. Судом також приймається до уваги стан здоров`я обвинуваченого. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 3 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить.

Однак, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1