печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання заступника начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання заступника начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що управлінням з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000628 від 16.07.2014 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст.110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Прокурор клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_10 підозрюється у організації розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, а також у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей, а також у організаційному та іншому сприянні створенню та діяльності терористичної організації, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст.110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

В ході проведення досудового розслідування ОСОБА_10 21.09.2016 та 18.11.2016 року повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст.110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

В клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу тримання під вартою зазначається, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Індекспром», ТОВ «ДС-8», ПП «Портекс», ПП «КОНСЕНТ», ТОВ «Торговий дім Краснолуцький машинобудівний завод» та ДП «Луганськвугілля», протягом 2011-2013 років організував розтрату державних коштів у сумі 135 075 663,00 грн в інтересах підконтрольних йому суб`єктів господарської діяльності.

Крім того, ОСОБА_10 протягом лютого-травня 2014 року, будучи представником законодавчої влади, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та іншими невстановленими на цей час особами, в тому числі з числа громадян Російської Федерації, шляхом організації проведення мітингів на території міста Луганськ, метою яких була дестабілізація суспільно-політичної обстановки в Луганській області та державі зокрема, надання організаційної та іншої допомоги в створенні та діяльності терористичної організації «Луганська народна республіка», організації проведення незаконного опитування у формі референдуму на території Луганської області, вчинив дії, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, внаслідок чого розпочалось збройне протистояння представників незаконно проголошеної Луганської народної республіки та Збройних сил України, що призвело до загибелі людей.

01.08.2016 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відносно підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яка в подальшому залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року строк тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 продовжено до 24.11.2016 року включно.

Обгрунтовуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор вказує, що в ході досудового розслідування встановлено, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, запобігти яким неможливо, інакше як продовживши застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного захід у вигляді тримання під вартою, зокрема:
- підозрюваний буде незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні. У зв`язку із тим, що на свідків може бути здійснено тиск з метою зміни показань або відмови від надання показань, трьом свідкам змінено анкетні дані для забезпечення їх безпеки, та трьох свідків допитано в порядку ст. 225 КПК України;
- оскільки ОСОБА_10 підтримував тісні стосунки із колишніми вищими посадовими особами держави, які на даний час оголошені в розшук Генеральною прокуратурою України, то на теперішній час існують реальні ризики, що останні можуть сприяти йому переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Зокрема останній може виїхати до тимчасово окупованого міста Луганськ, тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим або до Російської Федерації;
- ОСОБА_10 зареєстрований в м. Луганськ, де він тривалий час проживав та працював на керівних посадах, здобувши при цьому стійкі суспільні та трудові зв`язки, які може використати для ухилення від кримінальної відповідальності. Також ОСОБА_10 та його близькі родичі мають нерухомість (квартира та приватний будинок) на території міста Луганськ;
- матеріальний стан ОСОБА_10 дозволяє йому виїхати за межі країни та переховуватись для уникнення кримінальної відповідальності. Зокрема, досудовим слідством встановлено що на рахунках які належать близьким родичам останнього (син та невістка) в банківських установах Швейцарської Конфедерації наявні грошові кошти в сумі 33 млн. швейцарських франків.
Крім того прокурор зазначає, що вже після проведення незаконного референдуму в Луганській області, ОСОБА_10 в кінці червня 2014 року перебував на тимчасово окупованій території міста Луганська, де давав інтерв`ю на телеканалі «ЛОТ» в передачі «Позиція».
Таким чином ОСОБА_10 може вільно виїжджати на тимчасово окуповану територію, йому ніхто не перешкоджає в пересуванні зазначеною територією та останній навіть має можливість виступати в засобах масової інформації так званої «ЛНР».
Також, прокурором стверджується про те, що в ході досудового розслідування встановлено, що серед керівників так званої «Луганської Народної Республіки» багато осіб, які підтримували тісні стосунки з ОСОБА_10 та можуть йому допомагати у переховуванні від органів досудового розслідування України з метою уникнення кримінальної відповідальності.
З огляду на викладене єдиним запобіжним заходом на думку прокурора, який не дасть підозрюваному спілкуватись з іншими співучасниками злочину, а також який не допустить виїзд за межі країни, є тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурори клопотання підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_10 , його захисники адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 проти задоволення клопотання категорично заперечували, посилаючись на незаконність затримання ОСОБА_10 у зв`язку з тим, що він не мав статусу підозрюваного, необґрунтованістю повідомленої йому підозри, яка на їх думку не підтверджується матеріалами кримінального провадження, наданими суду, а також відсутністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вивчивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про необхідність задоволення клопотання, виходячи з наступного.

01.08.2016 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відносно підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яка в подальшому залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року строк тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 продовжено до 24.11.2016 року включно.

На підставі матеріалів клопотання слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, постановою заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора ОСОБА_17 від 21.09.2016 строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000628 продовжено до шести місяців - до 30.01.2017.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя, встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 - ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст.110, ч. 1 ст.258-3 КК України. Такий висновок слідчого судді грунтується на доданих прокурором до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зокрема такими даними є відомості, які містяться в протоколах оглядів, висновках експертиз, протоколах допитів свідків, інших протоколах слідчих дій та документах, зібраних під час досудового розслідування, що були надані стороною обвинувачення слідчому судді.

Вказані факти та інформація в сукупності відповідно до визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», щодо обґрунтованої підозри, є достатніми для здійснення слідчим суддею висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_10 підозри у вчиненні інкримінованих йому правопорушень та для застосування щодо нього запобіжного заходу.
Розглядаючи зазначені доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про їх наявність з огляду на підвищену суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_10 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження. Зокрема наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, всупереч твердженням захисників, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, експертів, спеціалістів та інших учасників у кримінальному провадженні та на час розгляду слідчим суддею вказаного клопотання, ризики, наведені стороною обвинувачення, продовжують існувати.
Таким чином, доводи захисників про відсутність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КК України, є непереконливими.
Окрім того суд бере до уваги, що відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_10 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Також при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу та перевірки відповідного рішення було встановлено в провадженні ряд передбачених ст. 177 КПК України ризиків щодо ОСОБА_10 , на які посилався прокурор у своєму клопотанні, та на даний час даних, що ризики зменшились, слідчим суддею протягом розгляду клопотання не встановлено.
При вирішенні клопотання слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного та його виключно позитивні характеристики, проте вважає, що з урахуванням встановлення обґрунтованості підозри, наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, кваліфікації діяння, застосування у даному випадку більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.
Зважаючи на викладені обставини, належна процесуальна поведінка та виконання покладених процесуальних обов`язків підозрюваного можуть бути забезпечені шляхом продовження застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу тримання під вартою.
Крім того, у разі не продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_10 останній може знищувати докази у кримінальному провадженні, перешкоджати досудовому розслідуванню, погоджувати свої дії з іншими співучасниками, які на даний час не встановлені та допомагати їм уникнути кримінальної відповідальності.
Запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначеним у клопотанні, не застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неможливо, оскільки:

- реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі спонукає людину, не дивлячись на родинні та суспільні стосунки, матеріальний стан та характеристику, вживати всі можливі заходи спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності, зокрема переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, знищувати речові докази у провадженні, тощо;

- тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом, який унеможливлює спілкування між собою співучасників вчинення злочину та втечу, у тому числі за межі території України;

- матеріальний стан ОСОБА_10 дозволяє йому виїхати за межі країни та переховуватись для уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали долучені до клопотання про обрання запобіжного заходу, а саме: протоколи оглядів, висновки експертиз, протоколи допитів свідків, інші протоколи слідчих дій та документів, зібрані під час досудового розслідування, встановив вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень та допустимість їх використання в якості доказів у кримінальному провадженні. Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу, то з огляду на вищенаведені дані на теперішній час існують підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Частиною 4 статті 199 КПК України зобов`язано слідчого суддю розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, таким чином граничним строком розгляду вказаного клопотання є 24.11.2016 року.

Разом з тим слідчий суддя приймає до уваги, що під час розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту допущено зловживання передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом України процесуальними правами, що мало наслідком затягування відповідного розгляду стороною захисту.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду.
Пунктом 21 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, зокрема, відносяться розумність строків.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.
Критерієм для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачених та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, ч. 5 ст. 28 КПК України визначено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Статтею 199 КПК України встановлено відповідні строки, яких мають бути дотримані під час подання та розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Так, відповідно до ч. 1 вказаної статті відповідне клопотання має бути подане прокурором, слідчим за 5 днів до закінчення строку дії попередньої ухвали. Зважаючи, що попередня ухвала від 26.09.2016 про продовження дії запобіжного заходу закінчує свою дію 25.11.2016, прокурором дотримано вказані вимоги та 19.11.2016 подано до Печерського районного суду м. Києва клопотання про продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане клопотання відповідно до ст. 35 КПК України за результатом розподілу автоматизованої системи документообігу суду передано до розгляду слідчому судді ОСОБА_1 . В цей же день судом призначено провадження для розгляду, та після початку розгляду стороною захисту заявлено відвід слідчому судді. Відповідну заяву в порядку ст. 81 КПК України суддею ОСОБА_18 , якою постановлено рішення про відсутність підстав передбачених ст. 75 КПК України. Після чого слідчим суддею вимушено оголошено перерву у розгляді справи до 21.11.2016.
Після продовження судового розгляду 21.11.2016 стороною захисту повторно заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_1 , який у цей же день розглянуто суддею ОСОБА_19 , крім того заявлено відводи прокурора ОСОБА_5 та секретарю судового засідання ОСОБА_2 , що в свою чергу мало наслідком затягування розгляду слідчим суддею клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Таким чином, безпосередній розгляд клопотання по суті судом розпочато лише 21.11.2016.

Стороні захисту під час розгляду клопотання надано достатній час для обґрунтування своєї позиції та надання заперечень щодо поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу. Так, не враховуючи час, наданий на ознайомлення підозрюваного з матеріалами досудового розслідування, які додатково витребувано в сторони обвинувачення під час розгляду клопотання, загальна тривалість виступу сторони захисту тривала понад 19 годин, при цьому на 19.11.2016 та 21.11.2016, зважаючи на час, витрачений на розгляд заявлених останніми відводів слідчому-судді, прокурору, секретарю судового засідання, припадає менше однієї години. Аналогічним чином 22.11.2016 мала місце незначна активність сторони захисту, виступи якої загалом тривали менше ніж 2 години, решта ж часу була витрачена на потворне ознайомлення з додатковими матеріалами кримінального провадження, які надавалися стороною обвинувачення за клопотанням захисту.

Аналізом журналу судового засідання встановлено, що 23.11.2016 стороною захисту здійснено виступ загальна тривалість якого становила приблизно 10 годин, з яких захисником ОСОБА_6 приблизно 8 годин, ОСОБА_7 приблизно 1 годину, та підозрюваним ОСОБА_10 близько 40 хвилин. Тривалість виступів сторони захисту 24.11.2016, обумовлена продовженням розгляду о 10-45 годин, зважаючи на невчасне доставляння підозрюваного та неявку адвокатів у судове засідання, становила 6 годин, з яких захисником ОСОБА_6 приблизно 2 годин, ОСОБА_7 приблизно 45 хвилин, ОСОБА_9 більше 2 годин, та підозрюваним ОСОБА_10 більше години.

КПК України не містить загального положення про заборону зловживання процесуальними правами. Заборона зловживання процесуальними правами не потребує закріплення у нормах КПК України, оскільки вона є загально правовим (конституційним) принципом і поширюється на всі галузі права. За таких обставин, вимагання підозрюваним ОСОБА_20 та захисником ОСОБА_7 додаткового часу на обґрунтування своєї позиції, що мало місце перед видаленням суддею до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті заявленого клопотання про продовження запобіжного заходу - свідчить про фактичне позбавлення суду часу для прийняття мотивованого та обґрунтованого рішення.

Також, після повідомлення слідчим суддею учасників розгляду про закінчення висловлювання позицій, з боку підозрюваного ОСОБА_10 надійшла заява про відмову від адвокатів.

Відповідно до ст. 458 КПК України висновки Верховного суду України є щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

У рішенні Верховного суду України від 21.04.2016 №5-381кс15 у пунктах 7-10 надано правовий висновок щодо порядку та підстав відмови від захисника.

Так, у висновку зазначено, що відповідно до пункту 13 статті 7 КПК однією із загальних засад кримінального провадження є забезпечення права на захист, складові якого визначені у статті 20 КПК, доктринальний аналіз якої свідчить, що забезпечення права на захист передбачає три форми реалізації цього права:

- самостійна реалізація підозрюваним, обвинуваченим, виправданим, засудженим права на захист, а саме право надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні;

- користуватися правовою допомогою захисника;

- наявність у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обов`язку сприяти підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому в реалізації права на захист шляхом роз`яснення йому прав та забезпечення права на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Наведене відповідає міжнародним стандартам, викладеним у частині першій статті 11 Загальної декларації прав людини, пункті «d» частини третьої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та пункті «с» частини третьої статті 6 Конвенції.

Конкретизація статусу та діяльності осіб, які у кримінальному провадженні належать до сторони захисту, міститься у параграфі 3 глави 3 КПК, зокрема пункт 3 частини третьої статті 42, гарантують підозрюваному, обвинуваченому право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку із відсутністю коштів на її оплату.

Разом з цим, Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на захист не є абсолютним, а за змістом статті 6 Конвенції прийнятними є лише вкрай необхідні заходи, які обмежують право на захист (рішення від 23 квітня 1997 року у справі „Ван Мехелен та інші проти Нідерландів", від 25 вересня 2008 року у справі „Полуфакін і Чернишов проти Росії"). Як зауважив Європейський Суд, підпункт „b" пункту 3 статті 6 Конвенції гарантує обвинуваченому мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту", а це означає, що така підготовка охоплює все, що є „необхідним" для підготовки розгляду справи судом. Однак питання адекватності часу і можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі „Корнєв і Карпенко проти України").

Зважаючи на встановлені національним законодавством граничні строки розгляду слідчим суддею клопотання про продовження запобіжного заходу, з огляду на завершення сторонами судового розгляду висловлення своїх позицій, та з`ясування слідчим суддею обставин клопотання та позицій сторін, відмова підозрюваним ОСОБА_10 від захисників, не перешкоджає видаленню слідчим суддею до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи положення ч. 5 ст. 176 КПК України згідно якої запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України, слідчий суддя дійшов висновку про неможливості задоволення клопотання ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 про застосування відносно підозрюваного особистої поруки.
На підставі викладеного і керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 22 січня 2017 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 29.11.2016 року о 12.50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1