Дата документу Справа № 314/4075/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1046/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/4075/15-к
Категорія: ст. 125 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000993, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербурга Російської Федерації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_7 /а.п. 144/, в якій просить вирок Вільнянського районного суду від 06.04.2016 року щодо ОСОБА_8 /а.п. 138-142/ скасувати в повному обсязі та закрити щодо нього кримінальне провадження, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки докази сторони обвинувачення є суперечливими та надані зацікавленими особами, висновки СМЕ суперечать показанням потерпілої, при цьому, судом не прийняті до уваги докази сторони захисту, які не суперечать один одному, достовірно не встановлено, де, коли та ким потерпілій спричинено тілесні ушкодження, а також не доведено його причетності до вказаних тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд безпідставно не врахував пояснення обвинуваченого, не надав належної оцінки висновку судово-медичної експертизи та показам свідка ОСОБА_9 , не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також не врахував поведінку потерпілої, порушив вимоги ст. 91 КПК України та не встановив мотив та мету умисних дій обвинуваченого.

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт.

До набрання вироком законної сили захід забезпечення кримінального провадження у виді особистого зобов`язання залишений без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, апелянта та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України вирок переглядається в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги, в якій оскаржується доведеність вини обвинуваченого у скоєнні злочину, за який він засуджений, з вимогами про скасування вироку із закриттям кримінального провадження на підстави невірної, на думку апелянта, оцінки доказів обвинувачення, досліджених судом.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого винним у тому, що 21 червня 2015 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, він, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_12 , схопив останню за праву руку, викрутивши її, після чого наніс ОСОБА_12 один удар ступнею лівої ноги в область верхньої частини правої ноги, тим самим завдавши останній тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком експерта № 183 від 25 червня 2015 року ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_12 ушкодження у вигляді синця правого плеча, синця і садна правого стегна, які викликали незначні скороминущі наслідки на строк не більше 6 днів та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі не наведено і колегією суддів не встановлено обставин, які вказують на допущення судом зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження, судовий розгляд по ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування чи зміну судового рішення, у провадженні не допущено, а висновки суду про винність обвинуваченого у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, винність засудженого суд обґрунтував показаннями потерпілої та свідків.

Так, потерпіла ОСОБА_12 суду пояснила, що ввечері 21 червня 2015 року вона знаходилась вдома, чекала на вітчима, який мав повернутися з магазину. В цей час додому повернувся ОСОБА_8 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений почав чіплятися до неї, схопив за руку, викрутивши її, штовхнув на диван. Після цього вона вийшла з кімнати в коридор, однак ОСОБА_8 прослідував за нею і наніс їй удар ногою в область верхньої частини правої ноги.

Допитаний у судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_13 малолітній свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що був очевидцем конфлікту між потерпілою та обвинуваченим ОСОБА_8 , в ході якого останній вивернув ОСОБА_12 руку та наніс удар ногою по нозі.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що, прийшовши ввечері 21 червня 2015 року з роботи, вона побачила у дочки ОСОБА_12 тілесні ушкодження, а саме синець на правому плечі, подряпину на нозі. Зі слів потерпілої їй стало відомо, що дані ушкодження їй наніс обвинувачений ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_16 під час допиту в суді пояснив, що 21 червня 2015 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, він повертався з магазину додому за адресою: АДРЕСА_2 . Зайшовши у під`їзд, він почув крик про допомогу. Піднявшись на 5-й поверх та зайшовши у квартиру, він побачив у дочки ОСОБА_12 , яку заспокоювала сусідка ОСОБА_17 , тілесні ушкодження у вигляді синця та саден на руках. Зі слів потерпілої йому стало відомо, що дані ушкодження їй наніс обвинувачений ОСОБА_8 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона проживає по сусідству з потерпілою та обвинуваченим. Влітку 2015 року вона була вдома та почула крики. Вийшовши з квартири, вона побачила потерпілу ОСОБА_12 , яка плакала. Підійшовши до дівчини, вона намагалась заспокоїти її та з її слів дізналась, що її побив ОСОБА_8 .

Покази, надані суду потерпілою та зазначеними свідками, узгоджуються між собою і підтверджуються даними, зафіксованими протоколом слідчого експерименту від 04 серпня 2015 року, проведеного у присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 за участю потерпілої ОСОБА_12 , а також з висновком судово-медичної експертизи № 183 від 25 червня 2015 року, згідно з яким у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча, синця і садна правого стегна, які викликали незначні скороминущі наслідки на строк не більше 6 днів та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 184 від 25 червня 2015 року, тілесні ушкодження у ОСОБА_12 утворились в результаті травматичної дії тупого предмету, які припали: одна - в область правого плеча і одна - в область правого стегна і ці ушкодження могли виникнути у строк та при обставинах, вказаних потерпілою.

Докази, надані стороною обвинувачення, судом були досліджені і стороною захисту, у тому числі в апеляційній скарзі захисником, у спосіб, передбачений нормами кримінального процесуального закону, не спростовані, у тому числі висновки наведених судових експертиз.

Крім того, обвинувачений під час надання пояснень суду не заперечував, що в день і час, зазначений в обвинуваченні. у нього був конфлікт з потерпілою, яку він схопив за руку, викрутивши її, штовхнув її на диван. Що стосується отримання потерпілою ушкоджень в області правого стегна, то ці тілесні ушкодження були встановлені судовим експертом з підтвердженням обставин, вказаних потерпілою.

Отже, колегія суддів, з урахуванням наведених доказів та інших, покладених судом в обґрунтування обвинувального вироку, погоджується з висновками суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Погоджується також колегія суддів і з критичною оцінкою судом показань свідків захисту, на які іде посилання в апеляційній скарзі, а саме ОСОБА_11 , по подіям, які відбулися у серпні 2015 року і не мають жодного стосунку до конфлікту, що відбувся між обвинуваченим та потерпілою 21 червня 2015 року, та ОСОБА_10 , яка не була очевидцем подій і дала пояснення зі слів обвинуваченого ОСОБА_8 .

Оцінку показань зазначених свідків захисту суд належним чином обґрунтував та вирок в цій частині вмотивував.

Зміст обвинувачення, визнаний судом доведеним і викладений в мотивувальній частині вироку, містить, як мотив, так і мету умисних дій обвинуваченого.

Вмотивованими є висновки суду й стосовно критичної оцінки доводів обвинуваченого на спростування висунутого йому обвинувачення, у тому числі в частині того, що він не завдавав потерпілій тілесних ушкоджень, а його дії були лише самозахистом від неправомірних дій останньої.

Суд, відповідно до встановлених ним фактичних обставин події, вірно зазначив, що поведінка обвинуваченого під час конфлікту, характер, послідовність, рішучість і динамічність його дій, локалізація тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, спростовують його твердження про завдання тілесних ушкоджень в процесі необхідної оборони.

Отже, по доводам, наведеним в апеляційній скарзі, колегія суддів не встановила обставин, які б давали підстави для скасування вироку, а також підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження, відповідно до вимог апеляційної скарги, які в цій частині, як і доводи, є необґрунтованими.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог та норм ст. ст. 50, 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, всі обставини подій. При цьому, суд не встановив обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому суд призначив в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, яке не є найбільш суворим видом покарання з числа передбачених за вчинений злочин, і не на максимальний строк, передбачений зазначеним законом для такого виду покарання, як громадські роботи, з чим погоджується і колегія суддів.

Виходячи з викладеного, вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4