Номер провадження: 11-сс/785/123/16
Номер справи місцевого суду: 522/390/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року по кримінальному провадженню №0000904 від 03.12.2015, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно ОСОБА_7 , вилучене 20.01.2016 під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000904, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

З наданих до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється в тому, що вона, перебуваючи на посаді професора кафедри фармацевтичної хімії ОНУ ім. І.І. Мечникова, 19 січня 2016 року приблизно о 11 годині, на своєму робочому місці, а саме на кафедрі фармацевтичної хімії ОНУ ім. І.І. Мечникова, розташованого по вул. Люстдорфська дорога, 86, м. Одеса, отримала від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 800 доларів США (що станом на 19.01.2016 року за офіційним курсом НБУ складає 19704 грн.), яку вимагала раніше за надання її згоди бути науковим керівником за спеціальністю «Фармакологія» майбутнього аспіранта ОНУ ім. І.І. Мечникова Абас Мохамада Аль-Сахмарані.

19.01.2016 о 15.30 год. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20.01.2016 о 11.10 год. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

20.01.2016 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

-грошові кошти у розмірі 5700 гривень номіналом по 500 гривень (11 купюр), по 100 гривень (2 купюри);

-пластикова картка «Kaiser PERMANENTE» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 ;

-пластикова банківська картка Приватбанку № НОМЕР_2 ;

-картка «Cigna Health Care of California» ID: НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 ;

-пластикова картка «Swiss Travel Club», avis: № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 ;

-пластикова картка «Qualijlyer», на ім`я ОСОБА_11 ;

-пластикова картка «UNITED Mileage Plus», № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 ;

-пластикова картка «Приватбанк» № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_12 . Мечникова;

-конвертний банківський пакунок «Приватбанк» з банківською карткою № НОМЕР_6 без зазначення даних клієнта;

-конвертний банківський рахунок «Приватбанк» із реквізитами для заповнення на ньому та з банківською брошурою у середині;

-конвертний банківський пакунок «Приватбанк» з банківською карткою № НОМЕР_7 ;

-конвертний банківський рахунок «Приватбанк» із реквізитами для заповнення на ньому та з банківською брошурою у середині;

-конвертний банківський рахунок «Приватбанк» з банківською брошурою та банківською карткою № НОМЕР_8 у середині;

-банківський книжковий пакунок «Wells Fargo Bank» із депозитною та чековою книжкою, брошурами, двома чеками на суму 2000 доларів США та 3000 доларів США;

-жорсткий диск «Toshiba» s/n 43JQP21FTTV2;

-флеш-пам`ять у кількості 7 шт.;

-мобільний телефон metro DCS s/n НОМЕР_9 .

21.01.2016 старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області, звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про арешт майна ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.01.2016 клопотання слідчого задоволено, зазначене рішення мотивоване тим, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, обґрунтована достатньою сукупністю доказів, речі, зазначені в клопотанні слідчого, можливо використати як докази у кримінальному провадженні, та вони можуть бути предметом спеціальної конфіскації, відповідають розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданнями кримінального провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою слідчого судді, захисник-адвокат ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на практику ЄСПЛ, незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке вилучено 19 січня 2016 року під час обшуку за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_7 ; зобов`язати орган досудового розслідування негайно повернути тимчасово вилучене майно, особам, у яких воно було вилучено, відповідно до ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України. При цьому, зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Так, підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, не обґрунтована та не підтверджується жодними доказами. Клопотання слідчого складено з порушеннями вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, в ньому не зазначено підстави, передбачені ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; слідчим не обґрунтовано необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку майно тим, що воно може бути предметом спеціальної конфіскації; на момент складання вищезазначеного клопотання сторона обвинувачення всупереч вимог ст. ст. 91, 92, 94 КПК не доказала наявність законних підстав для накладення арешту на майно, а слідчий не зазначив про їх наявність у своєму клопотанні.

Крім цього, клопотання слідчого про арешт майна, подано до суду із пропущенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме обшук проведено 19.01.2016, а клопотання складено та погоджено прокурором лише 21.01.2016 року.

Слідчим суддею не були враховані наслідки накладення арешту майна для інших осіб, а саме те, що на утриманні ОСОБА_7 знаходиться 81 річна мати ОСОБА_13 , яка хворіє онкологічним захворюванням та неповнолітній син ОСОБА_14 , які будь-яких доходів, що забезпечують їх достатній життєвий рівень не мають і на утриманні яких можуть бути використані ці кошти; на електронних носіях інформації знаходяться результати наукової діяльності аспірантів, пошукачів, стажистів-викладачів, стажистів-дослідників, а також інших осіб, наукова діяльність яких тісно пов`язана з діяльністю ОСОБА_7 , неповернення яких може негативно вплинути на цих осіб.

Окрім вказаного, слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси в порушення вимог ч. 7 ст. 173, ч. 7 ст. 376 КПК України копія ухвали від 22.01.2016 не пізніше наступного робочого дня після її постановлення не була надіслана підозрюваній та іншим заінтересованим особам, які не були присутніми під час розгляду клопотання слідчого. Про наявність ухвали слідчого судді від 22.01.2016 року про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , стороні захисту стало відомо лише 02.02.2016 року з постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання підозрюваної про повернення тимчасово вилученого майна, в зв`язку з чим, апелянт вважає, що строк його оскарження не пропущено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; адвоката ОСОБА_8 , підозрювану ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляції, просять скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, оскільки вважає ухвалу законною і аргументованою; перевіривши матеріали справи та зваживши доводи апеляційної скарги, суд вважає необхідним апеляційну скаргу адвоката задовольнити частково, виходячи із наступних підстав.

Так, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя погодився з доводами слідчого, але не зазначив яким критеріям, зазначеним в ч.2 ст.167 КПК України, відповідає вилучене майно.

З урахуванням тих матеріалів, які надані апеляційному суду, враховуючи пояснення прокурора під час апеляційного провадження, апеляційний суд вважає, що прокурор не мав достатніх законних підстав на ініціювання питання щодо накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Згідно з п.1 ч. 3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак, в судовому засіданні суду першої інстанції слідчим не доведена правова підстава для арешту майна, не доведено, що вилучене під час проведеного 20.01.2016 обшуку майно, на яке слідчий просить накласти арешт, будь-яким чином відноситься до кримінального провадження №0000904 від 03.12.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, як арешт зазначеного майна, як і не доведена правова підстава для арешту майна в апеляційному суді Одеської області. Так, в матеріалах наданих суду першої інстанції та в матеріалах кримінального провадження є протокол обшуку від 20.01.2015, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді від 19.01.2016. В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтвердив, що це описка, яка не виправлена і немає жодного процесуального документу щодо виправлення цієї помилки.

Таким чином, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, вилучене 20.01.2016 за місцем проживання ОСОБА_7 , є необґрунтованою, оскільки забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно могло мати місце в тому випадку, коли б воно відповідало вимогам ч. 2 ст. 167 КПК України.

З урахуванням викладеного у цьому кримінальному провадженні, на даному етапі досудового розслідування, не може бути накладено арешт на майно з підстав, передбачених частина 2, 3 статті 170 КПК України, і застосування прокурором таких заходів не відповідає Конституції України, кримінальному процесуальному закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім цього, згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що підозрювана ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 , не були повідомлені про дату та час розгляду клопотання слідчого, при цьому, будь-які обмеження щодо їх участі не зазначені ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі слідчого судді.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого судом строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

За таких обставин, покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати необґрунтованими та незаконними, а ухвалу слідчого судді - такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга адвоката підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про повернення клопотання прокурору, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК України та в ньому не міститься обставин, які обґрунтовують підстави та необхідність накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 171, 172, 173, 376, 404, 405, 419, 422, 532, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.01.2016 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000904 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та додані до нього матеріали, повернути прокурору відділу прокуратури Одеської області та встановити строк в 72 години з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4