Справа № 573/1445/15-к
Номер провадження 1-кп/573/3/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих захисника ОСОБА_9 ,

свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

психолога ОСОБА_24 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 09 січня 2015 року за №0000010, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Білопілля Сумської області, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого помічником машиніста тепловоза ТЧ «11 Конотоп», мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України,
ВСТАНОВИВ:
08 січня 2015 року близько 18 години 20 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 дізнався про конфлікт, що виник між його матір`ю ОСОБА_10 , її знайомою ОСОБА_21 з одного боку та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з іншого.

З метою вирішення конфлікту ОСОБА_6 на автомобілі ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у його користуванні, поїхав до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в той час перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші особи.

Прибувши за вказаною вище адресою, ОСОБА_6 зі слів матері ОСОБА_10 та її знайомої ОСОБА_21 дізнався про застосування до останніх фізичної сили зі сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У цей момент у нього виникла неприязнь до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і з мотивів помсти він вирішив заподіяти тілесні ушкодження останнім.

З метою покарання кривдників його матері та ОСОБА_21 . ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, цього ж вечора близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , підбіг до ОСОБА_7 та металевою трубою, яку попередньо взяв із собою із автомобіля і тримав у правій руці, наніс останньому один удар трубою в область правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки. Від удару ОСОБА_7 втратив свідомість та впав на землю.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 ОСОБА_7 отримав наступні тілесні ушкодження: рубець у правій лобно-тім`яній-скроневій ділянці, у нейрохірургічному відділені Сумської обласної клінічної лікарні встановлено діагноз: відкрита черепно-мозкова травма, забиття головного мозку зі здавленням епідуральною гематомою в правій скронево-тім`яній ділянці, церебросубарахноідальний крововилив, лінійний перелом правої тім`яної ділянки. Вищевказані ушкодження є небезпечними для життя як у момент заподіяння, так і в подальшому, але вони не супроводжувались ушкодженням життєво важливих органів. Вказані тілесні ушкодження є небезпечними для життя та за вказаною ознакою є тяжкими тілесними ушкодженнями.

Крім цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , не зупиняючись на вчиненому, 08 січня 2015 року близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 відразу після нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_7 , діючи з помсти та маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , який знаходився поряд з ОСОБА_7 , тримаючи у правій руці металеву трубу, намагався нанести ОСОБА_8 один удар в область голови. Але в цей час ОСОБА_8 прикрив голову лівою рукою, тому удар прийшовся у ділянку лівого передпліччя.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді постравматичного невриту лівого променевого нерва, забиття нижньої третини плеча, поширена гематома лівого плеча та передпліччя, яке відноситься до категорії середньої тяжкості по ознаку тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Після скоєного ОСОБА_6 , забравши з собою металеву трубу, якою він заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , залишив місце події на автомобілі ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 .

Здійснюючі вказані вище дії, ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України винним себе не визнав у повному обсязі, зазначив, що умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у нього не було, удари їм наніс, захищаючись від їх нападу.

Також показав, що проживає разом з бабусею ОСОБА_17 , яка є інвалідом по зору. Його мати мешкає окремо. 08 січня 2015 року відпочивав вдома після нічної зміни. Близько 18 години цього ж дня його розбудила бабуся і повідомила про телефонний дзвінок матері, яка скаржилась на те, що її побили і порізали. Будучи дуже враженим від почутого, ОСОБА_6 одразу одягнувся, сів у автомобіль, який перебуває у його користуванні, та поїхав до церкви, що по вул. Чапаєва в м. Ворожба Білопільського району Сумської області, оскільки, як йому було відомо від бабусі, саме там знаходилась мати. Під`їхавши до місця, він зупинився та побачив багато людей, від 10 до 15 чоловік. Відкривши дверцята машини, ОСОБА_6 почув як хтось з натовпу крикнув: «Дивись, Коля, у нього ніж!». Почувши ці слова, він для захисту з автомобіля взяв металеву трубу довжиною приблизно 40-50 см та діаметром близько 3-4 см, яку возив постійно з собою для підтягування гайок. Відійшовши від автомобіля, побачив свою матір ОСОБА_10 , її знайому ОСОБА_21 , ОСОБА_8 та раніше не знайомого йому ОСОБА_7 . До нього підійшла мати ОСОБА_10 , яка сказала йому, що над нею знущались, побили та потикали ножем. В цей час, коли він розмовляв з матір`ю, до них підбіг ОСОБА_7 з кухонним ножем у руках. Ніж був довжиною приблизно 20 см, лезо блискуче, ручка чорна. Захищаючись від ОСОБА_7 , він, відмахуючись трубою, один раз ударив останнього наодмаш, але куди саме попав, не бачив, оскільки дуже хвилювався та було темно. До цього часу він не знав ОСОБА_7 і не мав до нього неприязних стосунків. Куди дівся ОСОБА_7 після того як отримав удар трубою, ОСОБА_6 не бачив. Коли він разом з матір`ю вже підходили до машини, до них з ножем у правій руці підбіг вже ОСОБА_8 Захищаючи матір та себе від ОСОБА_8 , він, відмахуючись трубою, вдарив ОСОБА_8 теж наодмаш та попав, як йому здалось, по лівій руці. ОСОБА_8 від удару відбіг, при цьому у нього з рук випав ніж. Як йому тоді здалось, то ОСОБА_8 , нападаючи на нього, тримав той самий ніж, з яким на нього нападав ОСОБА_7 . Ні міліцію, ні швидку ніхто не викликав. Після того, що трапилось, він забрав матір та разом з нею поїхали на автомобілі до нього додому, по дорозі викинув трубу. Мати була засмучена, знервована, вдома вона показувала порізану дублянку.

Хоча обвинувачений ОСОБА_6 і не визнав свою винуватість в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 і середньої тяжкості ОСОБА_8 , але вона підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 08 січня 2015 року близько 18 години він разом з дружиною, донькою та ОСОБА_8 повертались до додому з дня народження зятя. Донька йшла попереду. Того дня він випив приблизно 200-300 г горілки. По дорозі його дружина впала, а дві жінки, які йшли позаду, серед яких була ОСОБА_21 , яку він раніше знав, а друга жінка, яка на той час йому не була знайома, почали сміятись, казали, що вони за чоловіки, бо не можуть впоратись із жінкою, та спитали чи потрібно допомогти підняти дружину, нащо він відповів грубо нецензурними словами, пославши їх подалі. Після цього жінки стали кудись телефонувати. У цей час він разом з ОСОБА_8 підняли дружину, вона пішла додому, а вони з ОСОБА_8 вирішували, що їм робити і куди йти далі. А ні ОСОБА_21 , а ні ОСОБА_10 , яку він раніше не знав, він та ОСОБА_8 не били, ножа не було ні у нього, ні у ОСОБА_8 . Коли разом з ОСОБА_8 вони дійшли до його будинку, до них підійшов син ОСОБА_21 - ОСОБА_25 , під час розмови з ним ніяких сварок не було. Також підійшли ще інші люди. Через деякий час під`їхав автомобіль, який став метрів за 50 від його подвір`я на дорозі біля стовпа. З автомобіля вийшов чоловік, як йому потім стало відомо, це був ОСОБА_6 , який підійшов до нього, а потім, не пам`ятаючи самого удару і хто його наніс, оскільки пам`ять після травми голови ще не повернулась, він відчув удар у праву сторону голови. Били чимось металевим. До цього жодного тілесного ушкодження на ньому не було. Раніше, приблизно 1,5 роки тому, у нього була травма голови. Що саме відбувалось далі йому не відомо, оскільки втратив свідомість. До тями прийшов через декілька днів у лікарні, де пробув 121 день. Додому до нього приїздив ОСОБА_6 , пропонував усе вирішити мирним шляхом без міліції, але він з ним не розмовляв. Як ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_8 , ОСОБА_7 не бачив.

Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 08 січня 2015 року був день народження його сина, який одружений на старшій доньці ОСОБА_7 . Привітати з днем народження сина прийшов ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_26 . Всі вони разом посиділи за столом, випили десь по 150-200 г горілки, а потім, коли подружжя ОСОБА_27 вже збиралось йти додому, він вирішив їх провести. На вулиці було слизько, по дорозі ОСОБА_28 впала і він з ОСОБА_7 стали її піднімати. В цей час позаду йшли ОСОБА_10 та ОСОБА_21 , які почали з них глузувати. Він разом з ОСОБА_7 послали їх нецензурними словами, після чого ОСОБА_10 почала телефонувати сину. Жінок ніхто не бив, ніякого ножа у них з собою не було. Дійшовши разом з ОСОБА_7 до будинку останнього, до них підішли ОСОБА_25 з дружиною та з іншими людьми. З ними також були ОСОБА_21 та ОСОБА_10 . Через деякий час під`їхав автомобіль, з якого вибіг ОСОБА_6 з металевим предметом у руці. Підбігши ближче, ОСОБА_6 намагався відразу вдарити його по голові, але він підставив під удар ліву руку. ОСОБА_6 намагались втримати, але хто саме він не пам`ятає. Після цього ОСОБА_6 повернувся і вдарив ОСОБА_7 по голові, який від удару відразу упав на землю та втратив свідомість. ОСОБА_6 під час нападу нічного не говорив.

Також вина ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_29 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , які суду показали наступне.

Так, свідок ОСОБА_14 суду показала, що 08 січня 2015 року вона разом з чоловіком ОСОБА_20 приїхали в гості до ОСОБА_30 . Пізніше прийшли мати ОСОБА_31 і її подруга ОСОБА_10 . Близько 18 години ОСОБА_10 пішла до себе додому, а проводжати її пішла ОСОБА_21 . Через деякий час ОСОБА_32 зателефонувала його мати, яка сказала йому, що її побили. Про це вони дізнались від ОСОБА_33 після телефонної розмови з матір`ю. Після цього вони всі разом, тобто вона, її чоловік ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , його дружина ОСОБА_34 зібрались та пішли туди, де на той час знаходилась мати ОСОБА_15 , а саме на АДРЕСА_2 . Прийшовши на місце, вона побачила, що ніякої бійки між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_21 , ОСОБА_35 немає, між ними була лише словесна перепалка. Через деякий час на автомобілі приїхав ОСОБА_6 , останній вийшов з автівки, тримаючи у руках трубу довжиною приблизно до 1 метру та діаметром 5 см. Вид у ОСОБА_6 був агресивний, вона особисто з іншими присутніми намагались утримати його та відібрати трубу, але їм це не вдалось. ОСОБА_6 , вдаривши спочатку ОСОБА_7 , відразу наніс удар ОСОБА_8 , який стояв поряд з ОСОБА_7 , але як само наносився удар ОСОБА_8 вона не бачила. Після чого ОСОБА_6 сів у автомобіль і поїхав. Ножа ОСОБА_14 не бачила ні у ОСОБА_8 , ні у ОСОБА_7 . Після того, як ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_7 , останній втратив свідомість, а з його голови текла кров.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона є дружиною ОСОБА_15 08 січня 2015 року до них у гості приїхали подружжя ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , потім прийшла свекруха ОСОБА_21 та її подруга ОСОБА_10 . Увечері близько 18 години ОСОБА_10 пішла додому, а проводжати її пішла ОСОБА_21 . Через деякий час чоловіку на телефон зателефонувала мати, яка сказала, що її побили та вона зараз знаходиться на вул. Чапаєва. ОСОБА_15 разом з ОСОБА_20 відразу побігли туди, а вона разом з ОСОБА_14 підійшли дещо пізніше. Прийшовши на місце, вона побачила, що ніякої бійки між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_21 , ОСОБА_35 не було, між ними була лише словесна сварка. Далі всі пішли разом вперед. При цьому ніхто ні з ким не бився. Дійшовши до подвір`я ОСОБА_27 , всі зупинились і стояли розмовляли.Через деякий час на автомобілі приїхав ОСОБА_6 . Він був злий та агресивний, чи було у нього щось у руках, вона не бачила, бо було не дуже добре видно. Вона особисто разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_39 та свекрухою ОСОБА_21 намагались утримати ОСОБА_6 . Але їм це не вдалось, останній вирвався та побіг до ОСОБА_7 . Як саме і чим ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_7 вона не бачила, а лише почула тріск. Потім вона побачила, що ОСОБА_7 впав на землю та відразу втратив свідомість, а з його голови потекла кров. Потім вона почула ще один звук удару, хоча самого удару не бачила. Ножа ОСОБА_12 не бачила ні у ОСОБА_8 , ні у ОСОБА_7 . Свекруха показувала збиті пальці, але пошкоджень на її одязі не було.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що 08 січня 2015 року було день народження її сина ОСОБА_40 , який одружений на старшій доньці ОСОБА_7 . Привітати з днем народження сина прийшов ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_26 . Вони разом посиділи за столом, випили. Коли ОСОБА_41 і ОСОБА_42 пішли додому, їх пішов проводжати її чоловік.

Через деякий час прийшла невістка і сказала, що батьки сваряться з якимись жінками на вулиці. ОСОБА_29 вийшла на вулицю та побачила ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , свого чоловіка ОСОБА_8 , ОСОБА_43 та ще близько п`яти чоловік. ОСОБА_44 та ОСОБА_45 телефонували своїм синам. Вона чула, як ОСОБА_10 по телефону говорила: «Коли ти приїдеш?». При ній особисто ніякої сварки не було. Вони всі разом пішли до подвір`я ОСОБА_27 . По дорозі ні бійки, ні сварки між ними не було. Коли підійшли, то стали біля двору і розмовляли. Через деякий час на автомобілі приїхав ОСОБА_6 , який вийшов з машини, тримаючи у руках якийсь предмет. Він питав у матері: «Хто? Хто?». ОСОБА_29 особисто з іншими присутніми намагались утримати ОСОБА_6 , але їм це не вдалось. Він, відштовхнувши її та інших, підбіг до її чоловіка ОСОБА_8 та вдарив його, намагаючись влучити по голові, але удар прийшовся по лівій руці. Потім ОСОБА_6 вдарив по голові ОСОБА_7 . Їй здалось, що загалом ОСОБА_6 наніс її чоловіку та ОСОБА_7 по два удари кожному. Після чого ОСОБА_6 сів у автомобіль і поїхав кудись разом з матір`ю. Ножа не бачила ні у ОСОБА_8 , ні у ОСОБА_7 , ні будь у кого іншого.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що 08 січня 2015 року вона разом з чоловіком ОСОБА_7 , середньою донькою була у гостях у сватів - ОСОБА_46 та ОСОБА_47 . Близько 18 години вони з чоловіком та донькою пішли додому, разом з ними також пішов ОСОБА_8 . Донька пішла вперед, а вони йшли позаду неї. На повороті на вулицю ОСОБА_48 вона підсковзнулась та впала. Чоловік разом з ОСОБА_8 намагались її підняти. Позаду йшли жінки, як їй зараз відомо, це ОСОБА_10 та ОСОБА_21 , які сказали чоловікам: «Що ви за мужики, якщо не можете справитись із жінкою!». Коли її підняли, вона відразу пішла додому, а чоловік разом з ОСОБА_8 залишились про щось розмовляти та сперечатись з тими жінками. Вона чула як він них усіх лунала нецензурна лайка. Прийшовши додому, вона лягла відпочивати. Через деякий час забігла середня донька та сказала, що чоловіка побили, але вона на вулицю не виходила, оскільки не могла лишити молодшу доньку саму.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що він є чоловіком ОСОБА_12 та сином ОСОБА_21 08 січня 2015 року до них з дружиною в гості приїхали ОСОБА_49 та ОСОБА_50 . Пізніше прийшла його мати ОСОБА_21 та її подруга ОСОБА_10 . Близько 18 години ОСОБА_10 пішла додому, а проводжати її пішла його мати. Через деякий час мати зателефонувала йому та сказала, що її побили і вона зараз знаходиться на вул. Чапаєва. Він разом з ОСОБА_20 відразу побігли туди. Прийшовши на місце, він побачив, що всі присутні розмовляли, сперечались між собою, але ніхто нікого не бив. Мати говорила йому, що їх побив ОСОБА_51 . Так як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були дуже п`яні, то ОСОБА_15 запропонував відкласти з`ясування відносин на другий день. Також запропонував провести ОСОБА_10 додому. Шлях при цьому пролягав повз домоволодіння ОСОБА_27 . Підійшовши до подвір`я ОСОБА_7 , вони всі зупинились і розмовляли, ніхто при цьому не бився. Через деякий час на автомобілі приїхав ОСОБА_6 , але на якому саме авто та його колір він не пам`ятає. Донька ОСОБА_7 тягла батька додому, він був сильно п`яний, координація його рухів була порушена. ОСОБА_52 , підійшовши до них ближче, почав запитувати: «Де він?». Всі розмовляли на підвищених тонах. Потім він почув удар і побачив, як на землю впав ОСОБА_7 . Як саме ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_7 він не бачив, а побачив лише, що останній лежить на землі, а над ним стоїть ОСОБА_6 . Потім він побачив, як ОСОБА_6 вдарив чимось ОСОБА_8 та бачив як ОСОБА_8 підставив ліву руку, захищаючись. Ножа ОСОБА_15 ні у кого не бачив. У його присутності ОСОБА_10 ніхто не бив, не нападав та не ображав.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що 08 січня 2015 року він разом з дружиною ОСОБА_14 приїхали в гості до ОСОБА_15 . Потім до ОСОБА_15 прийшла його мати ОСОБА_21 та її подруга ОСОБА_10 . Близько 18 години ОСОБА_10 пішла додому, а її проводжати пішла ОСОБА_21 . Через деякий час ОСОБА_32 зателефонувала мати, яка сказала, що її побили. Він разом з ОСОБА_15 пішли на місце бійки. Потім підійшли їхні жінки, ОСОБА_49 та ОСОБА_53 . Прийшовши на місце, вони побачили, що ніхто не бився, була лише словесна перепалка. З присутніх там він нікого не знав, окрім ОСОБА_15 , його дружини, матері ОСОБА_33 та ОСОБА_10 . Особисто при ньому ніякої бійки між жінками та чоловіками не було, ножа він не бачив. Потім вони всі гуртом пішли по АДРЕСА_2 , але куди саме йшли він не знав, оскільки та місцевість йому не знайома. Опинившись біля подвір`я, як йому потім стало відомо, що це подвір`я потерпілого ОСОБА_7 , останній спочатку зайшов до себе додому, а потім вийшов, за ним вибігла донька, яка намагалась забрати його додому, але він не хотів йти, при цьому він був дуже п`яний. Через деякий час приїхав автомобіль світлого кольору, але який саме він не пам`ятає. З нього вийшов чоловік, як йому потім стало відомо ОСОБА_6 . До нього рвався потерпілий ОСОБА_7 , а жінки намагались стримати ОСОБА_6 . Щоб хтось кликав на допомогу, ОСОБА_20 не чув, також не чув, щоб хтось говорив про ніж. Самого удару він не бачив, побачив лише, що ОСОБА_7 впав на землю і з його голови потекла кров по снігу. Він відразу сказав доньці потерпілого принести бинти та почав надавати першу медичну допомогу. До цього ніяких травм на ОСОБА_7 він не бачив. Також ОСОБА_20 показав, що через сплин значного часу з тих подій він подробиці вже не пам`ятає. Але точно пам`ятає, що ніякого ножа він не бачив, по дорозі до подвір`я ОСОБА_7 ніхто нікого не бив і не тикав ножем.

Свідок ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду показала, що 08 січня 2015 року вона була вдома з молодшою сестрою. Пізніше прийшла мати. Десь о 18 год. 30 хв. 19 год. біля будинку на подвір`ї вона почула якийсь шум. Вийшовши на вулицю, вона побачила тьотю ОСОБА_54 , яка сказала їй щоб вона одягнулась. Одягнувшись, вона вийшла на вулицю, а мати лишилась з молодшою сестрою. На вулиці ОСОБА_22 чула жіночі та чоловічі голоси, але скільки саме людей було вона не знає, серед натовпу вона впізнала тьотю ОСОБА_54 , батька та ОСОБА_8 . Батько був сильно п`яний, у двір він не заходив. Через деякий час приїхав якийсь чоловік, як їй стало потім відомо це був ОСОБА_6 , який відразу підійшов до батька та вдарив його по голові трубою, яку тримав у руці. Труба була довжиною близько 1 метра. Удар ОСОБА_6 наносив зверху до низу. Батько після удару відразу впав на землю і з голови у нього потекла кров. Більше вона не бачила, чи бив ще когось ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що 08 січня 2015 року вона була у сина. Потім прийшла ОСОБА_10 , якій вона пообіцяла дати сумку. Близько 18 години ОСОБА_10 пішла додому, а вона пішла її проводжати. Йдучи по вулиці, попереду вони помітили компанію, яка вийшла з подвір`я ОСОБА_8 . Потім вона побачила, як із цієї компанії впала жінка, це була ОСОБА_41 . Її стали піднімати чоловіки, але вона ойкнула, коли вони її взяли за руку. ОСОБА_21 разом з ОСОБА_10 почали допомагати піднімати жінку, а ОСОБА_8 стояв поряд. В цей час якийсь чоловік став їх бити. Як потім їй стало відомо, це був ОСОБА_7 . Після того як їх побили, вона відразу зателефонувала сину ОСОБА_32 , а ОСОБА_10 почала телефонувати своєму синові. Іра ОСОБА_55 взяла ОСОБА_56 під руку та почала її заспокоювати. Так вони всі гуртом пішли далі. По дорозі ОСОБА_51 ножем подовбав дубляку ОСОБА_10 .

Через деякий час на автомобілі приїхав ОСОБА_6 , який хотів забрати ОСОБА_57 , але до нього підбіг ОСОБА_7 , тримаючи в руках ніж. Перед цим ОСОБА_7 забіг у двір, потім вибіг з нього і казав, хто хоче з ним побитись. ОСОБА_10 крикнула сину: «Обережно, у нього ніж!» ОСОБА_6 , захищаючись, вдарив ОСОБА_7 , але куди саме прийшовся удар вона не бачила. Потім на ОСОБА_6 побіг ОСОБА_8 з піднятою рукою, тримаючи щось в руках, але що саме, вона не бачила. ОСОБА_6 відбився від ОСОБА_8 . В руках у ОСОБА_6 вона нічого не бачила. З приводу її побиття в міліцію вона звернулась лише після того, як взяла участь у слідчому експерименті у справі ОСОБА_6 . ОСОБА_7 був такий п`яний, що навіть не впізнав їх з сином, хоча вони дуже добре знайомі, бо живуть неподалік одне від одного.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 08 січня 2015 року у після обідню пору вона зі своєю подругою ОСОБА_58 була у сина останньої. Близько 17 год. 30 хв. вона пішла додому, а ОСОБА_21 пішла її проводжати. Коли йшли по вулиці, то попереду себе побачили 2 сілуети. Коли підійшли ближче, то побачили, що жінка лежить на землі, це була ОСОБА_41 , а два чоловіка, це були ОСОБА_51 та ОСОБА_59 , стояли поряд і попросили їх допомогти підняти ОСОБА_26 . Коли вони з ОСОБА_21 намагались допомогти, то вона зразу відчула удар у груди, потім у живіт. ОСОБА_7 ще раз вдарив її у живіт. Коли ОСОБА_45 стала відтягувати його від ОСОБА_10 , то він став бити і ОСОБА_60 . ОСОБА_10 стала кричати і запитувати ОСОБА_8 : «За що ви нас б`єте?» У відповідь ОСОБА_8 підійшов до неї і вдарив рукою по обличчю. ОСОБА_10 стала телефонувати своїй матері і запитувати про сина. Вона хотіла, щоб він приїхав і забрав її, бо вона є інвалідом, була побита, дуже знервована. Тут прийшов син ОСОБА_61 , син ОСОБА_8 . ОСОБА_62 , який її теж вдарив. В цей час підійшла ОСОБА_63 і стала лаятись на чоловіка. Потім всі разом пішли далі. ОСОБА_7 йшов у неї позаду і весь час її штовхав і тикав ножем, у зв`язку з чим у неї була порізана дублянка. Коли підійшли до двору ОСОБА_7 , то приїхав її син ОСОБА_64 . В цей час у руках ОСОБА_7 вона побачила кухонний ніж, а тому крикнула сину: « ОСОБА_65 , обережно, у нього ніж!» Син захищався від ОСОБА_7 і намагався захистити її, ведучи до автомобіля. Як ОСОБА_64 вдарив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вона не бачила. Із заявою до міліції звернулась після того, як її викликали до міліції і допитали з приводу нанесення ударів її сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_19 , за клопотанням сторони захисту, та ОСОБА_23 , за клопотанням захисника потерпілих ОСОБА_9 , які безпосередніми свідками вказаних вище подій не були, по суті справи нічого пояснити не могли, лише характеризували особистості ОСОБА_7 , це свідок ОСОБА_19 , та обвинуваченого ОСОБА_6 , це свідок ОСОБА_23

ОСОБА_19 негативно характеризувала ОСОБА_7 , а ОСОБА_23 негативно характеризувала ОСОБА_6 . При цьому в судовому засіданні ОСОБА_19 підтвердила, що вже на протязі 2-х останніх років перебуває у сварці з ОСОБА_7 , а ОСОБА_23 підтвердила, що на даний час з ОСОБА_6 перебувають у неприязних відносинах.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона є рідною бабою обвинуваченого ОСОБА_6 та матір`ю ОСОБА_10 08 січня 2015 року її онук ОСОБА_64 приїхав з роботи з нічної зміни та ліг відпочивати. Близько 17 години 30 хвилин їй на телефон зателефонувала донька ОСОБА_66 , вона плакала і запитувала: «Де зараз ОСОБА_65 ?». Доньці вона відповіла, що він спить. У телефон вона почула якийсь шум, після чого розмова перервалась. Через деякий час донька знову зателефонувала і сказала, що біля церкви по вул. Чапаєва Піскун та Позняк побили її та порізали одяг. Після почутого ОСОБА_17 відразу розбудила онука, все йому розповіла і сказала, щоб він негайно забрав матір додому. ОСОБА_64 сів у автомобіль та поїхав за матір`ю. Онук разом з ОСОБА_67 повернулись десь через пів години. Коли вони приїхали додому, донька плакала, казала, що її побили та показувала порізаний одяг. Зі слів доньки їй стало відомо, що її ногою вдарив ОСОБА_51 , від цього удару вона впала на землю. Позняк ОСОБА_42 почав її бити, коли вона разом з ОСОБА_21 допомагали встати якійсь жінці.

Свідок ОСОБА_17 своїми показаннями хоча і не підтвердила винуватість ОСОБА_6 у завданні тілесних ушкоджень потерпілим, але й і не спростувала їх. Також своїми показаннями вони підтвердила той факт, що ОСОБА_6 близько 18 години 08 січня 2015 року поїхав з`ясовувати стосунки з потерпілими, тобто ініціатором цього був саме ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_17 зазначила, що донька зателефонувала, поскаржилась на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і при цьому сказала, що її поштрикали ножем на порізали дублянку. В той час сама ОСОБА_10 суду показала, що після першої сварки з потерпілими вона зразу зателефонувала матері і поросила, щоб за нею приїхав ОСОБА_64 . А штурхав її ножем ОСОБА_7 , порізавши при цьому дублянку, вже після телефонного дзвінка до матері.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що 08 січня 2015 року ввечері вона разом з ОСОБА_18 йшли по вул. Чапаєва в м. Ворожба Білопільського району, коли почули якісь крики та помітили бійку, в якій брали участь, як чоловіки так і жінки. Бачила, як хтось лежав на землі. Чула, як ОСОБА_10 кричала: «За що ви мене б`єте». Потім ці люди пішли далі, а вони з ОСОБА_18 позаду пішли за ними. ОСОБА_16 бачила та чула, як ОСОБА_10 , йдучи по дорозі, комусь телефонувала та говорила, що її ображають ОСОБА_55 та ОСОБА_27 . Потім вона бачила, як на автомобілі під`їхав ОСОБА_6 . Вийшовши з автомобіля, до нього підбігли якісь чоловіки. В цей час ОСОБА_10 крикнула сину: «Осторожно, у него нож в руках!». Почалась бійка. Хто з ким бився не знає. Відстань від неї до бійки була десь 50-70 метрів. Особисто вона ніякого ножа серед присутніх не бачила.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що 08 січня 2015 року він приїхав у м. Ворожба Білопільського району в гості до ОСОБА_16 . Увечері, близько 18 години, йдучи разом з ОСОБА_16 по вул. Чапаєва, він почув крик та шум. Того вечора було слизько. Дійшовши до колодязя по вул. Чапаєва, він побачив, що якісь жінки та чоловіки бились, жінки падали, намагались встати, але чоловіки, які стояли поряд, штовхали їх на землю. Бійку почали чоловіки. Після бійки вони всі разом пішли далі. Чув, як одна жінка кричала: «Що ти мене штурляєш?». Спочатку було три жінки та два чоловіка, через деякий час підійшло ще троє чоловіків. На момент тих подій з натовпу він нікого не знав. Всі ці люди йшли попереду них. Через деякий час під`їхав автомобіль, з якого вийшов чоловік. Одна з жінок крикнула йому: «Коля, у нього ніж!». Потім, стоячи осторонь метрів за 50, він бачив, що відбулась бійка між чоловіком, що приїхав на автомобілі, та чоловіками, які раніше конфліктували з жінками біля колодязя. Чоловік, що приїхав на автівці, захищався від чоловіків, що на нього нападали, наносячи удари. Ножа він під час бійки не бачив, але бачив, що щось «блиснуло».

Незважаючи на покази обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував свою причетність до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та середньої тяжкості ушкоджень ОСОБА_8 за вказаних в обвинувальному акті обставин, та незважаючи на покази свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , які теж заперечували умисел ОСОБА_6 на нанесення тілесних ушкоджень потерпілим та наполягали на тому, що він захищався від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а останні, в свою чергу нападали на ОСОБА_6 з ножем, вина ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України, як вже зазначалось вище, підтверджується також наступними письмовими доказами:

-карткою прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 січня 2015 року, відповідно до якого о 19 год. 05 хв. від фельдшера ОСОБА_68 до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області надійшло повідомлення про доставку до Білопільської цетральної районної лікарні ОСОБА_7 з черепно-мозковою травмою (а.п. 66 том 2);

-протоколом огляду місця події від 08 січня 2015 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що на проїзній частині дороги по вулиці Чапаєва в м. Ворожба навпроти господарства ОСОБА_7 , де ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виявлена пляма бурого кольору розміром 38 х 55 см (а.п. 115-119 том 2);

-протоколом огляду автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 та фототаблицею до нього, на якому ОСОБА_6 приїхав до господарства ОСОБА_7 з метою заподіяти останньому та ОСОБА_8 тілесні ушкодження (а.п. 87-94 том 2);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10 січня 2015 року та фототаблицею до нього, який проводився з участю потерпілого ОСОБА_8 . Під час експерименту останній показав, як йому ОСОБА_6 наніс удар металевою трубою по лівій руці. При цьому напрямок удару ним був продемонстрований зверху до низу. Також зазначив, що ніяких предметів у руках ОСОБА_7 не було (а.п. 99-101 том 2);

-протоколами проведення слідчого експерименту від 10 січня 2015 року та фототаблицями до них, які проводилися з участю свідків ОСОБА_69 , ОСОБА_14 . Під час експерименту кожен із свідків показав, як ОСОБА_6 наніс удар предметом, схожим на металеву трубу, по голові ОСОБА_7 . При цьому напрямок удару обидва свідка продемонустувала зверху до низу. Також свідок ОСОБА_20 зазначив, що у руках ОСОБА_7 під час нанесення удару ніяких предметів не було (а.п. 102-109 том 2);

-висновком судово-медичної експертизи №3 від 09 лютого 2015 року, з якого вбачається, що при огляді судмедекспертом 13 січня 2015 року у ОСОБА_8 виявлені пошкодження: синець в ділянці лівого плеча, лівого ліктевого суглобу, лівого передпліччя та лівої кисті, припухлість на всьому протязі синця. Лікарями Білопільської ЦРЛ встановлено діагноз: постравматичний неврит лівого променевого нерва, забиття нижньої третини лівого плеча, поширена гематома плеча та лівого передпліччя. Описані пошкодження утворились від дії тупих предметів. Це підтверджується характером пошкоджень. Не виключено, що описані пошкодження утворились від дії одного удару в ділянку лівого передпліччя. Пошкодження у ОСОБА_8 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень по ознаку тривалого розладу здоров`я більше 21 дня і не характерні для утворення їх при падінні з висоти власного зросту (а.п. 113-114 том 2);

-висновком судово-медичної експертизи №21 від 26 березня 2015 року, з якого вбачається, що при огляді судмедекспертом 26 лютого 2015 року у ОСОБА_7 виявлені пошкодження: рубець у правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці. В нейрохірургічному відділенні Сумської обласної клінічної лікарні встановлено діагноз: відкрита черепно-мозкова травма. Забиття головного мозку зі здавленням епідуральною гематомою в правій скронево-тім`яній ділянці, церебросубарахноідальний крововилив. Лінійний перелом правої тім`яної кістки з переходом на основу. Забійна рана правої тім`яної ділянки. Описані пошкодження утворились від дії тупих предметів. Це підтверджується характером пошкоджень. Описані пошкодження могли утворитись від удару металевою трубою в праву тім`яну ділянку. Виявлені у ОСОБА_7 пошкодження відносяться до категорії тяжких по ознаку небезпеки для життя і не характерні для їх утворення при падінні з висоти власного зросту та від удару об сторонні предмети (а.п. 115-116 том 2);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №37 від 13 травня 2015 року, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_20 , відповідає тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні ОСОБА_7 (а.п. 117 том 2).

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №36 від 13 травня 2015 року, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_11 , відповідає тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні ОСОБА_7 (а.п. 118 том 2).

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №35 від 13 травня 2015 року, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту потерпілим ОСОБА_8 , відповідає тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні самого ОСОБА_8 (а.п. 119 том 2).

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №38 від 13 травня 2015 року, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_14 відповідає тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні потерпілого ОСОБА_7 (а.п. 120 том 2).

-висновком судово-медичної експертизи №119 від 10 червня 2015 року, з якого вбачається, що на момент вчинення кримінального правопорушення 08.01.2015 при обстеженні судово-медичним експертом у ОСОБА_7 , окрім травм, які були заподіяні 08.01.2015, виявлені старі тілесні ушкодження у вигляді залишкових явищ забійної рани (рубець) в лобно-тім`яно-скроневої ділянки голови. Будь-яких даних, які б свідчили про наявність перелому кісток черепу в період часу з 02.07.2014 по 15.07.2014, коли була заподіяна черепно-мозкова травма, не виявлено, про що свідчать дані результатів магнітно-резонансної томографії головного мозку від 01.07.2014, в яких не зазначені ушкодження у вигляді переломів склепіння та основи черепу, а також виписка №11239 стаціонарного хворого, в якій вказано діагноз: ЗЧМТ. Забій головного мозку. Контузіонні очаги лобної ділянки. Субдуральні пластинчаті гематоми лобних ділянок. Травма голови, яка була заподіяна 02.07.2014, не знаходиться у прямому причинному зв`язку з травмою, яка була заподіяна 08.01.2015. Відкрита черепно-мозкова травма, яка була заподіяна 08.01.2015 могла утворитись внаслідок удару металевою трубою (а.п.121-122 том 2);

-довідкою КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» №57 від 12 червня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 знаходився в нейрохірургічному відділенні з 08 по 28 січня 2015 року, сумарні витрати на його лікуваня складають 7884 грн. 80 коп. (а.п. 158 том 2).

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Сторона захисту просила визнати недопустими доказами протоколи слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , оскільки вони не відповідають вимогам ст. 240 КПК України. Також ворни просили визнати недопустими доказами висновки додаткових судово-медичних експертиз №№35, 36, 37, 38 від 13 травня 2015 року, оскільки ці висновки надавались на підставі слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , які є недопустими доказами.

Але суд вважає, що аргументи сторони захисту про недопустимість зазначених протоколів та висновків експертиз є безпідставними, більш того надуманими і не базується на нормах Кримінального процесуального кодексу України.

Так у протоколах слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 відображена інформація, яка повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і не суперечить жодному іншому доказу.

Крім того, зазначені документи не є єдиними доказами винуватості ОСОБА_6 .
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, як зазначено у пункті 103 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2009 року у справі "Биков проти Росії" (заява №4378/02) відсутні порушення вимог пункта 1 статті 6 Конвенції та не протиріче принципам справедливого судового розгляду те, що суд напряму не покладався на один конкретний доказ, не віднісся до нього як до простого визнання вини або доказ обізнаності, що могло б бути покладено в основу визнання особи винуватою, конкретний доказ відігравав лише обмежену роль у комплексній сукупності доказів, оцінених судом.

Тому суд звертає увагу на те, що зазначені протоколи слідчих експериментів та висновки додаткових судово-медичних експертиз не є єдиним доказом винуватості ОСОБА_6 у завданні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Ці документи відіграють обмежену роль у комплексній сукупності всіх доказів, досліджених та оцінених судом.

Версія обвинуваченого про те, що він захищався від нападу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які нападали на нього з ножем в руках, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, так як про даний факт суду зазначили лише сам обвинувачений та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_21 .

Але об`єктивно даний факт нічим не підтверджується, а навпаки, суперечить показам свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , які показали, що ніякого ножа у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було. При цьому жоден з даних свідків не є зацікавленими особами. ОСОБА_15 та ОСОБА_12 є родичами ОСОБА_21 , яка у свою чергу є подругою матері обвинуваченого ОСОБА_6 , а ОСОБА_14 та ОСОБА_20 є друзями сина ОСОБА_21 .

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що під час приїзду ОСОБА_6 до домоволодіння ОСОБА_7 бійки не було, його матері та ОСОБА_21 нічого не загрожувало, тому і захищати їх не було потреби.

Більш того, суд звертає увагу на те, що після того, як стався інцидент між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_21 , ОСОБА_10 з другого, то тут же на місці ситуація вже була вирішена і всі присутні разом пішли далі. При цьому ОСОБА_10 йшла під руку з ОСОБА_11 , дружиною ОСОБА_8 . Всі інші йшли поряд з ними або попереду метрів за 3-5.

Судом встановлено, що біля подвір`я ОСОБА_7 вся компанія зупинилась і стояла до приїзду ОСОБА_6 , всі присутні лише розмовляли між собою, ніхто не сварився вже і не бився. При цьому тут же зупинились ОСОБА_10 та ОСОБА_21 , що свідчить про відсутність будь-яких обставин, які б давали ОСОБА_6 привід для захисту останніх.

Ніхто з допитаних осіб, окрім свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_21 , не бачив, що ОСОБА_7 під час руху довбав ОСОБА_10 ножем у спину. При цьому сама ж ОСОБА_21 суду зазначила, що після сварки ОСОБА_10 до подвір`я потерпілого ОСОБА_7 йшла під руку з дружиною потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_11 .

А тому покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_21 в частині довбання ножем дублянки ОСОБА_10 ОСОБА_7 і наявності ножа в руках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час зустрічі з ОСОБА_6 суд вважає безпідставними, більш того надуманими і розцінює їх критично, так як вони намагаються виправдати ОСОБА_6 та помститися ОСОБА_7 з ОСОБА_8 за інцидент, який стався між ними.
Також у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , показання яких зазначені вище.
У судовому засіданніпрокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представник ОСОБА_9 заперечували проти показань зазначених свідків і просили визнати їх недопустими доказами.

Крім того, як зазначив прокурор ОСОБА_3 , вказані свідки під час досудового розслідування не допитувались, про їх існування ні ОСОБА_6 , ні його захисник нічого не повідомляли.

Обвинувачений ОСОБА_6 суду зазначив, що про даних свідків дізнався тоді, колі вже провадження перебувало у суді.

Дослідивши всі матеріали кримінального провадження, проаналізувавши покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , суд вважає показання даних свідків недопустими доказами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 11, 12 статті 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

При цьому у пункті 62 рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року у справі "Ваньян проти Росії" (заява №53203/99) зазначив, що принцип рівності сторін це один з аспектів широкої конценції справедливого суду, яка також включає в себе фундаментальне право на те, щоб процес був змагальним. У кримінальному процесі це означає, що як обвинувачення, так і захист повинні надати можливість знайомитися з міркуваннями і доказами, наданими іншою стороною, та коментувати їх.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_18 під час досудового розслідування в якості свідків не допитувались.

У судовому засіданні ні обвинувачений ОСОБА_6 , ні його захисник ОСОБА_5 не звертались до суду з клопотанням про відкриття стороні обвинувачення додаткових доказів, а саме показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , які були отримані стороною захисту під час судового розгляду.

Крім того, в судовому засіданні потерпілі та всі свідки стверджували, що під час конфлікту дані особи присутні не були.

Тому суд показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 не приймає і визнає їх недопустими.

Також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні твердження ОСОБА_6 про те, що він відбивався від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 металевою трубою наодмаш зліва направо, при цьому не дивлячись куди б`є. Але даний факт спростовується показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_8 , які зазначили, що ОСОБА_6 наносив удари трубою зверху до низу.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_11 зазначили, що ОСОБА_6 першим вдарив ОСОБА_8 , а потім ОСОБА_7 .

Суд, дослідивши та проаналізувавши всі докази, прийшов до висновку, що у обвинувальному акті послідовність нанесення ударів викладена правильно і ОСОБА_6 спочатку вдарив ОСОБА_7 , а потім наніс удар ОСОБА_8 .

Але навіть така позиція потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 не спростовує винуватості ОСОБА_6 . Більш того, суд звертає увагу на те, якою б не була послідовність нанесення ОСОБА_6 ударів потерпілим, даний факт на кваліфікацію його дій не впливає.

Сторона захисту також наполягала на тому, що сторона обвинувачення не довела суду причинного зв`язку між ударом, нанесеним ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 , і наслідками, що настали у вигляді травми голови у ОСОБА_7 , оскільки, на їх думку, на стан потерпілого вплинула стара травма говоли, яку Позняк отримав у липні 2014 року.

Але даний факт спростовується висновком судово-медичної експертизи №119 від 10 червня 2015 року, з якого вбачається, що на момент вчинення кримінального правопорушення 08.01.2015 при обстеженні судово-медичним експертом у ОСОБА_7 , окрім травм, які були заподіяні 08.01.2015, виявлені старі тілесні ушкодження у вигляді залишкових явищ забійної рани (рубець) в лобно-тім`яно-скроневої ділянки голови. Будь-яких даних, які б свідчили про наявність перелому кісток черепу в період часу з 02.07.2014 по 15.07.2014, коли була заподіяна черепно-мозкова травма, не виявлено, про що свідчать дані результатів магнітно-резонансної томографії головного мозку від 01.07.2014, в яких не зазначені ушкодження у вигляді переломів склепіння та основи черепу, а також виписка №11239 стаціонарного хворого, в якій вказано діагноз: ЗЧМТ. Забій головного мозку. Контузіонні очаги лобної ділянки. Субдуральні пластинчаті гематоми лобних ділянок. Травма голови, яка була заподіяна 02.07.2014, не знаходиться у прямому причинному зв`язку з травмою, яка була заподіяна 08.01.2015. Відкрита черепно-мозкова травма, яка була заподіяна 08.01.2015 могла утворитись внаслідок удару металевою трубою (а.п.121-122 том 2).

Також обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_6 скоріше за все перебував у стані сильного душевного хвилювання.

Суд звертає увагу на те, що потерпілим від злочину, передбаченого ст. 123 КК України, тобто від умисного тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного у стані сильного душевного хвилювання, є лише особа, яка своїми діями (протизаконним насильством чи тяжкою образою) викликала у винного стан сильного душевного хвилювання.

Об`єктивна сторона даного злочину має такі ознаки: дія, що характеризується посяганням на життя іншої особи; наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження; причинний зв`язок між зазначеними діями та наслідками; час вчинення злочину (протягом періоду наявності у винного стану сильного душевного хвилювання); обстановка його вчинення (заподіянню умисного тяжкого тілесного ушкодження має передувати протизаконне насильство або тяжка образа з боку потерпілого).

Відповідальність за ст. 123 КК України настає лише за таких умов: по-перше, умисне тяжке тілесне ушкодження заподіяне у стані сильного душевного хвилювання; по-друге, такий стан виник раптово; по-третє, це сталося в обстановці протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Як встановлено судом, жодної із ознак, зазначених вище, під час заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та середньої тяжкості ОСОБА_8 не було, так як з боку потерпілих по відношенню до ОСОБА_6 не було ні протизаконного насильства, ні тяжкої образи. Та й взагалі, коли ОСОБА_6 прибув на місце вчинення злочину, то там не було ні сварок, ні бійок.

Також ОСОБА_6 своє сильне душевне хвилювання пояснював тим, що пройшло всього хвилин 5 між тим, як його розбудила бабуся і як він прибув до домоволодіння ОСОБА_7 .

Але суд констатує, що, по-перше, місце знаходження будинку ОСОБА_6 та домоволодіння ОСОБА_7 знаходяться на невеликій відстані, тому такий швидкий приїзд нічого не доводить. По-друге, перебування ОСОБА_6 у сонливому стані, бо він прокинувся від сну незадовго до вчинення злочину, не є свідченням його сильного душевного хвилювання.

Таким чином в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ст. 123 КК України.

Також обвинуваченим ОСОБА_6 неодноразово зазначалось, що він лише захищався і його дії мають ознаки необхідної оборони.

Але згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільного небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як зазначалось вже вище, у ОСОБА_6 не було законних та обгрунтованих підстав для нанесення ударів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , так як при цьому він нікого не захищав, а лише вчиняв злочини з прямим умислом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_8 - середньої тяжкості тілесних ушкоджень доведена повністю і зазначеними діями він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України, а саме:

-умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння;

-умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених статтею 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За місцем проживання та роботи ОСОБА_6 характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України, суд визнає те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на тому, що на його утриманні знаходяться малолітня дитина-інвалід, мати-інвалід та бабуся-інвалід.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , які є відповідно матір`ю та бабою обвинуваченого ОСОБА_6 , дійсно є інвалідами 3 групи та отримують пенсію.

Але суду не було надано доказів, що зазначені особи потребують стороннього догляду і перебувають на утриманні ОСОБА_6 .

Крім того, суду не надано підтверджуючих документів, що ОСОБА_6 є батьком неповнолітньої дитини.

У матеріалах кримінального провадження мається ксерокопія свідоцтва про народження ОСОБА_70 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п. 179 том 2). ОСОБА_6 наполягав, що він є батьком даної дитини.

Але як вбачається із зазначеного свідоцтва, то батьком дівчинки записаний ОСОБА_71 , а не ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, суд не може врахувати зазначені вище обставини як такі, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 .

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом також не встановлені.

Враховуючи обставини скоєння злочинів, ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого ним, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 став інвалідом 3 групи, відсутність з його боку каяття, принизливе, образливе та зверхнє ставлення до потерпілих на протязі всього судового розгляду, не прийняття ним заходів для відшкодування потерпілим завданих збитків, також враховуючи вказану вище пом`якшуючу покарання обставину, суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_6 злочинів та тяжкість суспільно-небезпечних наслідків, що настали від їх вчинення, які обумовлюють ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в разі застосування відносно нього покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України.

У даному кримінальному провадженні заявлені наступні цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_6 :

- потерпілим ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди у сумі 25 000 грн. (а.п. 74 том 1);

- потерпілим ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди у сумі 85 000 грн. та матеріальної шкоди у сумі 52 459 грн. 87 коп., яка складається з витрат на лікарські препарати, перебування у лікарні у сумі 37 992 грн. 17 коп., втраченого заробітку внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я у сумі 14 467 грн. (а.п. 76-77 том 1, а. п. 214-223 том 2);

- прокурором в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 у сумі 7 884 грн. 80 коп. (а. п. 20-23 том 1).
У судовому засіданні потерпілі, їх представник та прокурор зазначені позови підтримали у повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_6 цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та прокурора не визнав у повному обсязі.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" із послідуючими змінами, суд вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов про стягнення із ОСОБА_6 матеріальної школи у сумі 37 992 грн. 17 коп. як витрат на медикаментозне забезпечення, проведення хірургічних операцій, в тому числі і вмонтування за місцем нанесення удару сітчастої сферичної пластини, R 100 мм.

Крім того, на підставі ст. 1197 ЦК України ОСОБА_7 просить стягнути із обвинуваченого 14 467 грн. заробітку, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я .

Так, під час розгляду кримінального провадження факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень знайшов своє підтвердження. За висновком судово-медичної експертизи №21 від 26 березня 2015 року останньому встановлений діагноз: відкрита черепно-мозкова травма, забиття головного мозку зі здавленням епідуральною гематомою в правій скронево-тім`яній ділянці, церебросубарахноідальний крововилив, лінійний перелом правої тім`яної кістки з переходом на основу черепа, забійна рана правої тім`яної ділянки. ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» з 08 січня 2015 року по 28 січня 2015 року, де проходив курс медикаментозного лікування з призначенням відповідних фармакологічних засобів. Надалі, з 29 січня 2015 року по 06 березня 2015 року, з 07 березня 2015 року по 10 квітня 2015 року та з 11 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року він проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в КЗ «Білопільська центральна районна лікарня", що підтверджується відповідними копіями листків непрацездатності серії АГВ № 743454, серії АГИ № 885645, серії АГИ № 884352, серії АГИ № 884769 (а.п. 85, 86 том 1). З 18 травня 2015 року по 28 травня 2015 року ОСОБА_7 знову проходив стаціонарне лікування в нейрохірургічному відділенні Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: наслідки перенесеної ВЧМТ (08.01.2015); забою головного мозку зі здавленням епідуральною гематомою в правій скронево-тім`яній ділянці, церебросубарахноідального крововиливу, лінійних переломів правої тім`яної кістки з переходом на основу черепа. Стан після операції (08.01.2015) РТЧ у правій тім`яно-скроневій ділянці, видалення епідуральної гематоми у вигляді посттрепанаційного пульсуючого кісткового дефекту правої тім`яно-скроневої ділянки (8 х 9 см).

Наведені вище обставини підтверджуються виписками із медичних карт №768 та №11239 ОСОБА_7 , який у вищезазначені періоди проходив лікування як стаціонарно у КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» та у КЗ «Білопільська центральна районна лікарня», так і амбулаторно у КЗ «Білопільська центральна районна лікарня» 17.04.2015, 08.09.2015 та 10.09.2015 (а.п. 164-166 том 1, а.п. 131, 136, 138 том 2), листками лікарських призначень (а.п. 167 том 1, а.п. 42-49 том 2), консультативними висновками спеціалістів від 02.03.2015 та 08.04.2015 (а.п. 129, 133 том 2), протоколами комп`ютерної томографії №191 від 16.01.2015 та №2030 13.05.2015 (а.п. 128, 137 том 2).

Проведення операції у відділенні нейрохірургії КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня», післяопераційний період лікування потерпілого включав комплекс медичних заходів та процедур для повної реабілітації та видужання, тому потерпілому ОСОБА_7 необхідні були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення.

У заявленому цивільному позові потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що ним та його родиною було витрачено на медикаментозне лікування 37 992 грн. 17 коп., на підтвердження чого надав оригінали фіскальних (касових) чеків та товарних чеків, що свідчать про придбання лікарських засобів, медикаментів та інших матеріалів медичного призначення, проведення томографії (а.п. 215-223 том 2).

Суд вважає належними та допустимими доказами укладання усного договору роздрібної купівлі-продажу медикаментів, медичних засобів чи інших матеріалів медичного призначення та факт їх придбання фізичною особою є фіскальний (касовий) чек як один із розрахункових документів встановленої форми, роздрукованого реєстратором розрахункових операцій або товарний чек.

Так, надані потерпілим ОСОБА_7 фіскальні та товарні чеки, як розрахункові документи на придбання лікарських засобів, медикаментів містять відомості про час та місце їх придбання, ціну та найменування товарів, номер документу та реєстратора розрахункових операцій, які за змістом та формою відповідають вимогам актів законодавства України, а тому об`єктивно підтверджують купівлю потерпілим медикаментів, препаратів медичного призначення та предметів гігієни.

Отже, суд при відшкодуванні зазначених витрат враховує наступні фіскальні (касові) чеки та товарні чеки:

-від 09 січня 2015 року на суму: 1090, 78 грн., 1 505, 02 грн., 55,51 грн., 38, 70 грн.; всього 2 690,01 грн. (а.п. 215 том 2);

-від 10 січня 2015 року на суму: 20,60 грн., 851,82 грн., 666, 22 грн., товарний чек № 4 на суму 67, 45 грн.; всього 1 606,09 грн. (а.п. 215-216 том 2) ;

-від 11 січня 2015 року на суму: 1 365,84 грн., 63, 39 грн., всього 1 429,23 грн. (а.п. 216 том 2);

-від 12 січня 2015 рок на суму 1 783,42 грн. (а п. 217 том 2);

-від 13 січня 2015 року на суму: 66, 49 грн., 73,05 грн. (а.п. 217 том 2);

-від 14 січня 2015 року на суму 320, 46 грн. (а п. 217 том 2);

-від 15 січня 2015 року товарний чек № АУ-Чк-0003246 на суму 309,59 грн. (а.п. 218 том 2);

-від 16 січня 2015 року на суму 716, 99 грн. (а п. 219 том 2);

-від 18 січня 2015 року на суму 32, 60 грн. (а.п. 219 том 2);

-від 19 січня 2015 року товарний чек № АУ-Чк-0004090 на суму 261, 54 грн. (а.п. 219 том 2);

-від 22 січня 2015 року на суму 33, 53 грн. (а п. 219 том 2);

-від 26 січня 2015 року на суму 17, 45 грн. (а п. 220 том 2);

-від 04 лютого 2015 року на суму 202,91 грн. (а.п. 220 том 2);

-від 05 лютого 2015 року товарний чек на суму 111 грн. (а п. 220 том 2);

-від 17 лютого 2015 року на суму 710, 15 грн. (а.п. 220 том 2);

-від 18 лютого 2015 року на суму 4 грн. (а п. 220 том 2);

-від 20 лютого 2015 року товарний чек на суму 230,25 грн. (а п. 221 том 2);

-від 18 травня 2015 року на суму 150,96 грн., 874,18 грн., 849,97 грн., всього 1 875,11 грн. (а.п. 222 том 2);

-від 29 травня 2015 року на суму 56, 05 грн. (а п. 222 том 2);

-від 05 червня 2015 року на суму 61, 23 грн. (а.п. 223 том 2);

-від 11 червня 2015 року на суму 40, 48 грн. (а п. 223 том 2);

Отже, суд вважає вимоги щодо відшкодування шкоди на придбання лікарських препаратів та медичних засобів потерпілого ОСОБА_7 доведеними на загальну суму 12 631 грн. 63 коп.

Також підлягають відшкодуванню витрати у сумі 750 грн. за квитанціями №1152 та №1153 від 16 січня 2015 року та у сумі 650 грн. за квитанцією №13/15 від 13 травня 2015 року, сплачені ОСОБА_7 за комп`ютерну томографію головного мозку та доставку пацієнта (а.п. 218, 222 том 2).

Крім того, стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 підлягає сума 11 197, 92 грн., яка складається із вартості матеріалів для проведення операції із вмонтування сітчастої сферичної пластини, R 100 мм, в місце нанесення удару, що підтверджено відповідною квитанцією від 14 травня 2015 року (а.п. 92 том 1, а.п. 223 том 2).

Разом з тим, не підлягають відшкодуванню витрати у сумі 154 грн. 20 коп. за придбання предметів гігієни, а саме : мило Шик вартістю 9,30 грн., серветки вологі - 5,70 грн., серветки вологі Аура 21,20 грн. (а.п. 217 том 2), мило рідке Грейпфрут 15,80 грн., мило рідке Грейпфрут 16,25 грн., рушники Мірус - 34,60 грн., порошок Аріель Ленор 31,50 грн., пакети для сміття 19,85 грн. (а.п. 222 том 2).

Також не підлягають відшкодуванню витрати на харчування в сумі 151 грн. 45 коп. (а.п. 91 том 1), оскільки необхідність такого харчування не підтверджена лікарським висновком стосовно того, що потерпілий його потребував. Крім того, суд приходить до висновку про відсутність об`єктивних доказів на підтвердження фактичних витрат потерпілого ОСОБА_7 на придбання бензину у сумі 330 грн. та витрат на квитки у сумі 51 грн. (а.с. 91 том 1), пов`язаних з отриманою травмою при вказаних у вироку обставинах. Потерпілим ОСОБА_7 не надані суду докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_6 та негативними наслідками у виді вищевказаних витрат. Також відшкодуванню не підлягають 700 грн., сплачені 12 січня 2015 року згідно квитанції №020003 потерпілим ОСОБА_7 Сумській обласній громадській організації «Медицина майбутнього», оскільки даний внесок не відноситься до лікування, є благодійним та здійснюються тільки на добровільних засадах (а.п. 217 том 2).

Таким чином, загальна сума матеріальних витрат що підлягає стягненню із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 складає 25 229 грн. 55 коп., а в задоволенні 1 386 грн. 65 коп. необхідно відмовити за необґрунтованістю. Крім того, на суму 11375,97 грн. потерпілий ОСОБА_7 не надав суду доказів, що ним ці кошти взагалі були витрачені на придбання медичних препаратів.
Щодо стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 14 467 грн. втраченого заробітку внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я на підставі ст. 1197 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (доход) обчислюється за бажанням потерпілого за двадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втрати працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
На час скоєння злочину відносно потерпілого ОСОБА_7 , останній працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Білопілля Агросвіт» з 19 березня 2014 року та займав посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва, що дає йому право на отримання допомоги з тимчасової непрацездатності відповідно до Кодексу законів про працю України.
Так, з 01 січня 2015 року правовi, фiнансовi та органiзацiйнi засади загальнообов`язкового державного соцiального страхування, гарантiї працюючих громадян щодо їх соцiального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатностi, вагiтнiстю та пологами, вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соцiальне страхування» (далі Закон).

Відповідно до положень ст. ст. 18, 19 Закону страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатностi пiдлягають особи, якi працюють на умовах трудового договору (контракту) на пiдприємствах, в установах, органiзацiях незалежно вiд форми власностi та господарювання, у тому числi в iноземних дипломатичних та консульських установах, iнших представництвах нерезидентiв або у фiзичних осiб, а також обранi на виборнi посади в органах державної влади, органах мiсцевого самоврядування та в iнших органах. Право на матерiальне забезпечення та соцiальнi послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатностi мають застрахованi громадяни України, iноземцi, особи без громадянства та члени їх сiмей, якi проживають в Українi, якщо iнше не передбачено мiжнародним договором України, згода на обов`язковiсть якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в перiод роботи (включаючи час випробування та день звiльнення), якщо iнше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 22 Закону допомога по тимчасовiй непрацездатностi надається застрахованiй особi у формi матерiального забезпечення, яке повнiстю або частково компенсує втрату заробiтної плати (доходу), у разi настання в неї тимчасової непрацездатностi внаслiдок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, яка виплачується Фондом соцiального страхування України застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатностi за весь перiод до вiдновлення працездатностi або до встановлення медико-соцiальною експертною комiсiєю (далi - МСЕК) iнвалiдностi (встановлення iншої групи, пiдтвердження ранiше встановленої групи iнвалiдності) незалежно вiд звiльнення застрахованої особи в перiод втрати працездатностi, у порядку та розмiрах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днiв тимчасової НОМЕР_2 захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництвi, здiйснюється за рахунок коштiв роботодавця у порядку, встановленому Кабiнетом Мiнiстрiв України.

Так, у матеріалах кримінального провадження міститься довідка від 26 червня 2015 року №503, видана ТОВ «Білопілля Агросвіт» ОСОБА_7 про те, що він дійсно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Білопілля Агросвіт» з 19 березня 2014 року. На даний час займає посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва. Дохід за період з 19 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року складає 57 868, 40 грн. (а.п. 93 том 1).

Відповідно до довідки від 26 червня 2015 року №502, виданої ТОВ «Білопілля Агросвіт», ОСОБА_7 дійсно перебував на лікарняному з 08 січня 2015 року по 05 травня 2015 року, діагноз - забій головного мозку. За період непрацездатності допомога не надавалася згідно з ч. 1 ст. 23 Закону №1105), оскільки травма отримана внаслідок алкогольного сп`яніння. Підтвердженням причин непрацездатності є видані в установленому порядку лікарняні листи:

-АГВ № 743454 з 08.01.2015 по 28.01.2015;

-АГИ № 885645 з 29.01.2015 по 06.03.2015;

-АГИ № 884352 з 07.03.2015 по 10.04.2015;

-АГИ № 884769 з 11.04.2015 по 05.05.2015.

Тобто, як вбачається із вищезазначеної довідки і що не заперечувалося в судовому засіданні самим потерпілим ОСОБА_7 , останній допомогу по тимчасовій непрацездатності за перерахованими вище листками непрацездатності за місцем роботи не отримав, оскільки ТОВ «Білопілля Агросвіт», як роботодавець, відмовилося виплачувати допомогу по тимчасовій непрацездатності потерпілого ОСОБА_7 , посилаючись на підставу, передбачену п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону - у разi тимчасової непрацездатностi у зв`язку iз захворюванням або травмою, що сталися внаслiдок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`янiння або дiй, пов`язаних з таким сп`янiнням (а.п. 84-86 том 1).

Так, згідно із положеннями ст. ст. 31, 32 Закону пiдставою для призначення допомоги по тимчасовiй непрацездатностi є виданий у встановленому порядку листок непрацездатностi, а в разi роботи за сумiсництвом - копiя листка непрацездатностi, засвiдчена пiдписом керiвника i печаткою за основним мiсцем роботи. Порядок i умови видачi, продовження та облiку листкiв непрацездатностi, здiйснення контролю за правильнiстю їх видачi встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної полiтики у сферi охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.

Строк розгляду документiв для призначення допомоги по тимчасовiй непрацездатностi не повинен перевищувати десяти днiв з дня їх надходження.

Відповідно до п. 1.1 Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23.06.2008 №25 (далі - комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства), створюється (обирається) та діє на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство), що використовує найману працю, незалежно від форм власності і господарювання.

Відповідно до п. 3.1. Положення саме комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства приймає рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітності та пологах, на поховання) і передає його роботодавцю для проведення виплат, здійснення розрахунків тощо. Приймає рішення про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково). Перевіряє правильність видачі та заповнення документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Згідно із п. 4.3 Положення рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства оформлюються протоколом в день їх прийняття згідно з додатком до цього Положення.

Рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення або відмову у призначенні матеріального забезпечення та надання соціальних послуг може бути оскаржено застрахованою особою до робочого органу відділення Фонду, де перебуває на обліку підприємство, протягом 5 днів з моменту отримання повідомлення про таке призначення або відмову, що не позбавляє права застрахованої особи звернутися з цих питань до суду.

Оскільки, під час судового розгляду кримінального провадження з`ясувалося, що потерпілому ОСОБА_7 повідомлялося лише в усній формі про відмову у призначенні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності, з протоколом засідання комісії його не знайомили, право на оскарження рішення не роз`яснювали.

Таким чином суд приходить до висновку, що потерпілий ОСОБА_7 не скористався досудовою процедурою вирішення даного питання, передбаченою законодавством у сфері загальнообов`язкового державного соцiального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатностi, а тому суд вважає, що заявлений цивільний позов до ОСОБА_6 в частині стягнення втраченого заробітку внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я у сумі 14 467 грн. з посиланням на ст. 1197 ЦК України є передчасним і задоволенню не підлягає.

Щодо відшкодування моральної шкода, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з із знищенням або пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральнашкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року №35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 цивільні позови до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди у сумі 25 000 грн. та 85 000 грн. відповідно є завищеними, тобто такими, що не відповідають обсягу фізичних та моральних страждань потерпілих, що мали місце внаслідок спричинених їм тілесних ушкоджень.
При цьому суд приймає до уваги, що потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження, а потерпілому ОСОБА_7 - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Як пояснив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , спричинену йому моральну шкоду він пов`язує із подією злочину, а також із тим, що в подальшому він зазнав моральних страждань у зв`язку із ушкодженням здоров`я, так як перебував під постійним психологічним тиском за свій фізичний стан, оскільки був позбавлений можливості належним чином працювати на роботі, справлятися із домашнім господарством, тобто потребував додаткової організації свого життя.

Проте, як встановлено у ході судового розгляду і підтверджується письмовими доказами, а саме табелями обліку робочого часу ТОВ «Білопільський елеватор» за січень 2015 року та лютий 2015 року (а.п.143-147 том 2), потерпілий ОСОБА_8 , який займав посаду завідувача двору (машинного) був присутнім на роботі протягом вказаних звітних періодів, за оформленням лікарняного не звертався, тобто повноцінно виконував свої функціональні обов`язки на робочому місці.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 , суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_8 , а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.
Між тим, факт довгострокових фізичних страждань потерпілого ОСОБА_7 є доведеним тривалістю його лікування близько чотирьох місяців та складністю проведеної операції по монтуванню сітчастої сферичної пластини, R 100 мм, в місце нанесення удару. Відповідно до копії довідки МСЕК серії 10 ААВ №928858 медико-соціальною експертною комісією від 05 травня 2015 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено третю групу інвалідності безтерміново в зв`язку із загальним захворюванням (а.п. 83 том 3), яка встановлена саме по причині отримання ОСОБА_7 тілесних пошкоджень, спричинених йому 08 січня 2015 року обвинуваченим ОСОБА_6 . Тобто, встановлення інвалідності суттєво обмежує його можливості щодо вибору професії в подальшому та матеріального забезпечення, в зв`язку з чим він відчуває душевні страждання та переживання, не має можливості спілкуватися з оточуючими в звичайному режимі, змінився його спосіб життя.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_7 , а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.
Крім того, прокурором у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації заявлено позов до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 у нейрохірургічному відділенні КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» у сумі 7 884 грн. 80 коп., у зв`язку із чим суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. При цьому особа, вчиняючи злочинне діяння, яким завдає шкоду каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, не тільки порушує сферу особистого інтересу потерпілого, а й заподіює збитки закладу охорони здоров`я, чим змушує його здійснювати відповідні непередбачені витрати на лікування особи, що постраждала від злочину, яких можна було б уникнути.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Так, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 17 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Як встановлено судом, потерпілий ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» саме з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце з вини ОСОБА_6 , в зв`язку з чим останнього було притягнуто до кримінальної відповідальності.

Тобто перебування потерпілого ОСОБА_7 на лікуванні в даному випадку є наслідком злочинних дій обвинуваченого.

Отже, враховуючи норми діючого законодавства, обвинувачений зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в дохід відповідного бюджету, оскільки, як вказує прокурор, в даному випадку Комунальний заклад «Сумська обласна клінічна лікарня» є закладом комунальної власності та фінансується за рахунок коштів обласного бюджету.

З довідки від 12 червня 2015 року №57, виданої Комунальним закладом «Сумська обласна клінічна лікарня», вбачається, що вартість лікування ОСОБА_7 , який перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» в період часу з 08 січня 2015 року по 28 січня 2015 року (20 днів х 394, 24 грн.), складає 7 884 грн. 80 коп. (а.п. 158 том 2).

Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації кошти в сумі 7 884 грн. 80 коп., витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 в нейрохірургічному відділенні Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» за період часу з 08 січня 2015 року по 28 січня 2015 року включно.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У відповідності з вимогами ст. 100 КПК України речові докази:

- джинсові штани, светр, дублянку та пару зимніх черевиків, які належать ОСОБА_6 і зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білопільського районного суду, необхідно повернути обвинуваченому;

- светр, джинсові штани та куртку шкіряну, які належать потерпілому ОСОБА_7 і зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білопільського районного суду, необхідно повернути потерпілому;

- металеву трубу, яка вилучена під час обшуку у домоволодінні ОСОБА_6 , два зразки крові, які вилучені під час огляду місця події, що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білопільського відділення поліції, необхідно знищити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КК України, та призначитийому покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_6 продовжити до набрання вироком законної сили.

Початок відбування покарання визначити ОСОБА_6 з дня затримання та поміщення до Сумського слідчого ізолятору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації кошти в сумі 7 884 (сім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 25 229 (двадцять п`ять тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 55 копійок майнової шкоди та 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, у задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди, у задоволенні іншої частини позову відмовити.

Речові докази:

- джинсові штани, светр, дублянку та пару зимніх черевиків, які належать ОСОБА_6 і зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білопільського районного суду, повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ;

- светр, джинсові штани та куртку шкіряну, які належать потерпілому ОСОБА_7 і зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білопільського районного суду, необхідно повернути потерпілому ОСОБА_7 ;

- металеву трубу, яка вилучена під час обшуку у домоволодінні ОСОБА_6 , два зразки крові, які вилучені під час огляду місця події, що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білопільського відділення поліції, знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщотаку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя