Справа № 490/9944/15-к 15.08.2016 15.08.2016 15.08.2016
Номер провадження: 11-кп/784/702/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального № 0004903, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2015р., за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року .

Обвинувачений:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

обвинувачений : ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_7

потерпілий: ОСОБА_8

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/702/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ст. 186 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Просить вирок суду змінити, звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробувальним терміном 3 роки.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком частково приєднане покарання, призначене вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.06.2015р. та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вважає вирок суду занадто суворим та таким, що не відповідає його особі.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано його сімейний стан, а також те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, хвору матір та дідуся похилого віку.

Звертає увагу на те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має не задовільний стан здоров`я.

Крім того вказує, що потерпілий в судовому засіданні просив не призначати йомо суворе покарання.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставину, що обтяжує його покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В доповнення до апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що суд першої інстанції необґрунтовано змінив йому запобіжний захід.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_5 06.09.2015р. близько 11 години знаходячись на перетині вул. Новоодеський та провулку першого біля будинку 5-б та 10-а в м. Миколаєві, реалізуючи свій намір на відкрите заволодіння чужим майном підійшов до ОСОБА_8 та зірвав з його шиї золотий ланцюг вагою 13 грамів, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 10 275, 59 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора та потерпілого, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим та просили апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 50, 65-67 КК України врахував тяжкість скоєного злочину, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, злочин вчинив в період іспитового строку, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, а також обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_5 покарання, яке за своїм розміром є ближчим до мінімального покарання, визначеного ч.2 ст. 186 КК України.

Не є слушними доводи обвинуваченого щодо необґрунтованого визнання судом першої інстанції обставини, що обтяжує його покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння з наступних підстав.

Відповідно до п.4 Постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами і доповненнями), встановлюючи обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не визначені в обвинувальному акті.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду. Тому рішення суду щодо визнання обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Як вбачається з технічного носія інформації обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції пояснив, що перед скоєнням злочину вживав разом з потерпілим алкогольні напої.

З огляду на наведене суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до ст. 67 КК України визнав обставиною, що обтяжує покарання вчинення ОСОБА_5 злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України. Виходячи із зазначеного, а також змісту ч.3 ст. 78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину має розцінюватися як порушення умов ст. 75 того ж кримінального закону, що унеможливлює повторне ухвалення рішення суду про звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва 17.06.2015 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений за ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Але, 06.09.2015р. обвинувачений знову вчинив злочин. Тобто даний злочин ОСОБА_5 вчинив в період іспитового стоку.

Згідно викладеного, враховуючи те, що злочин ОСОБА_5 вчинив в період іспитового строку, призначене йому покарання. за сукупністю вироків є справедливим і призначено у відповідності до вимог ст. 71 КК України з використанням більш м`якого принципу приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком часткового. Остаточне покарання визначено більшим, від покарання, призначеного за новим вироком і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком.

В зв`язку з викладеним, відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 ст. 75 КК України, як про це просить апелянт.

Як вбачається з довідки СІЗО м. Миколаєва від 06.10.2015р. обвинувачений ОСОБА_10 поступив до СІЗО 14.09.2015р. та оглянутий лікарем медичної частини. Обвинуваченому встановлений діагноз:

« субкон`юнктивальний крововилив ОД, струс головного мозку, хронічний панкреатит в стадії нестійкої ремісії». Зазначено, що на час огляду стан здоров`я стабільний відносно захворювання (а.п. 39).

У довідці СІЗО від 18.12.2015 року вказано, що обвинувачений призначене йому лікування отримає повністю (а.п. 84).
В матеріалах справи відсутні дані відносно того, що за станом здоров`я знаходження ОСОБА_10 в установах виконання покарання є неможливим. Таких даних не надано обвинуваченим та його захисником в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я, яка в установах виконання покарань забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги.

Таким чином, в установах попереднього ув`язнення та установах виконання покарань передбачено надання медичної допомоги засудженим в тому числі переведення їх в спеціалізовані установи виконання покарань відповідного медичного профілю.

Отже, посилання ОСОБА_10 на тяжкий стан здоров`я як на підставу для пом`якшення покарання, не заслуговують на увагу, оскільки при необхідності відповідна медична допомога йому може бути надана в установі виконання покарання.

Доводи ОСОБА_5 щодо наявності на утриманні неповнолітніх дітей та інших членів сім`ї як на підставу для пом`якшення покарання є необгрунтованими, оскільки вказані обставини не втримали його від вчинення злочину. Крім того зазначене не знижує суспільну небезпеку скоєного.

Крім того, не є слушними твердження апелянта щодо необґрунтованої зміни йому вироком суду запобіжного заходу, оскільки відповідно до ст. 374 КПК України суд вправі вирішувати питання щодо запобіжного заходу.

З огляду на наведене, Апеляційний суд вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 не вбачається.

Суд першої інстанції відповідно положень ч. 5 ст. 72 КК України постановив зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 11.09.2015 року по 19.02.2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом допущена помилка, оскільки ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України затримано 08.09.2015р. і зарахуванню підлягає більший строк з 08.09.2015р. по 19.02.2016р. (включно).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 19.02.2016р. було змінено запобіжний захід на домашній арешт, а 23.06.2016р. його взято під варту в залі суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню в строк покарання ОСОБА_11 строк тримання його під вартою до набрання вироком законної сили, як запобіжного заходу, з 23.06.2016 року ( взяття обвинуваченого під варту в залі суду) до 15 серпня 2016 року ( набрання вироку законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 р. відносно ОСОБА_5 - без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 попереднє ув`язнення з 08.09.2015р. по 19.02.2016р. (включно) та з 23.06.2016р. по 15.08.2016р. (включно) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: