Справа № 500/2218/16-к
Провадження № 1-кп/500/275/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
12 травня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпілі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
26 квітня 2016 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловила думку, що незважаючи на наявність деяких помилок в обвинувальному акті можна призначити судовий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечували проти призначення судового розгляду.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України, та складання якого недопустимо навіть і з допущенням технічних помилок.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер.

Разом з тим, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 містить суперечливі відомості про реєстраційний номер кримінального провадження. Так, в обвинувальному акті номер зазначений як №0000024, який не відповідає реєстраційному номеру кримінального провадження, зазначеному у реєстрі матеріалів досудового розслідування як №0000024. З огляду на те, що обвинувальний акт відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, допущення в ньому навіть технічних помилок є неприпустимим. Тому вказана помилка також має бути виправлена при усуненні інших недоліків обвинувального акта.

Крім того, вимогами п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Але в порушення вимог наведеного п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті неповно зазначені анкетні відомості обвинуваченого, а саме місце його проживання, яка містить лише назву міста та вулиці, без вказівки номеру будинку та, за наявності, квартири.

У зв`язку з викладеним суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, відносно особи, місце реєстрації та проживання якої неповно зазначене в обвинувальному акті, оскільки суд позбавлений можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України в частині встановлення особи обвинуваченого.

Далі, відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого.

Однак, в порушення вищевикладених вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті взагалі не зазначені анкетні відомості потерпілих.

Так, згідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як вбачається з обвинувального акта, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, а також у формулюванні обвинувачення зазначено, що злочинами завдано матеріальну шкоду ПАТ «Укртелеком» та ПАТ «МТС Україна», однак в обвинувальному акті не зазначені вичерпні відомості про вказаних осіб, які, як це вбачається із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, являються юридичними особами, зокрема в обвинувальному акті не зазначена повна назва юридичної особи, відомості про її організаційно-правову форму, а також про її юридичну адресу, що дозволили б її ідентифікацію та належне повідомлення про судові засідання. Більше того, в обвинувальному акті зазначено, що потерпілими у кримінальному провадженні є інші особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які під час підготовчого судового засідання заявили, що їм ніякої шкоди у цьому кримінальному провадженні заподіяно не було, а з`явилися вони до суду як представники відповідно ПАТ «МТС Україна» та ПАТ «Укртелеком». У зв`язку з цим у суду не було можливості повідомити належним чином саме потерпілих про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання. Тому суд дійшов висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 .

Крім того, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частині статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Однак, і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, і формулювання обвинувачення по всім епізодам викладені неповно, оскільки не містять інформації про спосіб заволодіння майном таємно чи відкрито, а саме ці обставини мають вирішальне значення для відмежування таємного викрадення майна (крадіжки) від відкритого викрадення майна (грабежу).

Вказані невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК суперечать засаді верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК та практиці Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, Суд у рішенні від 26.06.2008 р. у справі «Ващенко проти України» зазначив: ««обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентними органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру» (п.51).

У справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Суд зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Отже, не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не містять обов`язкових деталей злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції його право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Також, у порушення п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, відповідно до якого обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не містить дати його затвердження прокурором.

Крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не підписаний слідчий.

Отже, з урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 13 ч. 1 ст. 3, п. п. 1, 2, 3, 5, 9 ч. 2, ч. 3 ст. 291 КПК України, а тому він підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд

постановив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1