Справа № 383/1020/14-к .
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2016 року колегія суддів Бобринецького районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бобринець Кіровоградської області, громадянки України, українки, заміжньої, освіта неповна середня, тимчасово не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 ,
ОСОБА_5 скоїла злочин передбачений ч.4 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах за наступних обставин.
В січні місяці 2007 року обвинувачена ОСОБА_5 влаштувалась у якості продавця до потерпілої ОСОБА_10 , яка на території КП «Ринок» Бобринецького районного споживчого товариства в м. Бобринець здійснювала підприємницьку діяльність з реалізації продовольчих товарів: цукру та борошна.
При цьому, прийом на роботу обвинуваченої був здійснений лише на підставі усної домовленості, без оформлення відповідних офіційних документів та без складання і підписання договору про матеріальну відповідальність обвинуваченої ОСОБА_5 за прийняті від потерпілої ОСОБА_10 до реалізації зазначені товарно-матеріальні цінності. Згідно усної домовленості ОСОБА_5 була зобов`язана здійснювати, зокрема: отримання товарно-матеріальних цінностей, перевірку кількості, маси, належного пакування, розміщення товару за місцями зберігання, складання актів прийому-передачі матеріальних цінностей, а також їх реалізацію населенню за грошові кошти, які передавала ОСОБА_10 , як власниці проданого нею товару. За виконання зазначених трудових функцій, ОСОБА_5 щомісячно отримувала від ОСОБА_10 заробітну плату близько 1000 гривень. Витрати на ринковий збір, оренду торгового місця, патент та відрахування до Пенсійного фонду сплачувались з грошових коштів ОСОБА_10 . В подальшому, 17.04.2007 року обвинувачена ОСОБА_5 отримала свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, але фактично власну підприємницьку діяльність не здійснювала а продовжувала реалізовувати товарно-матеріальні цінності (цукор, борошно), які належали потерпілій ОСОБА_10 .
Потерпіла ОСОБА_10 поставляла обвинуваченій ОСОБА_5 товар, який ОСОБА_5 особисто приймала та вносила відповідні записи про надходження товару та його реалізацію до робочих зошитів, на підставі яких в подальшому потерпілою та обвинуваченою проводилися звірки стосовно кількості отриманого та реалізованого товару, його залишку та кількості коштів, отриманих обвинуваченою від реалізації між потерпілою та обвинуваченою, як ОСОБА_5 так і ОСОБА_10 . Грошові кошти від реалізації товарно-матеріальних цінностей (цукор, мука) ОСОБА_5 передавала особисто ОСОБА_10 або водію-експедитору, який за дорученням останньої поставляв товар. При цьому, на кожну отриману грошову суму, виручену від реалізації товару, оформлювався прибутковий касовий ордер.
Крім того, щомісяця ОСОБА_10 проводила звірки з ОСОБА_5 щодо залишків товару, наявності грошових коштів, результати яких вносились як до електронних звітів ОСОБА_10 так і до робочих зошитів, які вела сама ОСОБА_5 .
Обвинувачена ОСОБА_5 , зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_10 , враховуючи відсутність договору, який би забезпечив матеріальну відповідальність обвинуваченої, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення стала на злочинний шлях реалізації своїх протиправних намірів.
При цьому, обравши предметом злочину грошові кошти від продажу зазначених товарно-матеріальних цінностей, а способом їх протиправного отримання і привласнення - шахрайство, ОСОБА_5 , в період часу з січня місяця 2007 року по 20 січня 2014 року систематично і безоплатно, шляхом тотожних, обманних, протиправних дій, вилучала і привласнювала певні суми грошових коштів, отриманих від реалізації належних потерпілій ОСОБА_10 товарно-матеріальних цінностей. Так як потерпіла ОСОБА_10 не заперечувала проти надання обвинуваченою ОСОБА_5 цукру та борошна в борг покупцям, обвинувачена регулярно, після проведення кожної ревізії потерпілою повідомляла ОСОБА_10 , що нестача коштів обумовлюється тим, що обвинувачена ОСОБА_5 дала товар в борг і покупці їй повернуть кошти пізніше. При цьому, ОСОБА_5 не повідомляла потерпілу ОСОБА_10 , що в дійсності справжніх боржників значно менше, а основною сумою коштів, отриманих від реалізації майна потерпілої, які були нестачею, обвинувачена розпорядилась на власний розсуд і тим самим ввела потерпілу в оману та сформувала у ОСОБА_10 уявлення щодо правдивості своїх слів, як спосіб заволодіння коштами потерпілої.
При цьому, протиправна діяльність обвинуваченої ОСОБА_5 з її початку охоплювалася єдиним умислом на здійснення систематичних, тотожних дій на безоплатне вилучення грошових коштів від реалізації майна потерпілої у вигляді коштів з одного і того ж джерела їх надходження, отриманих від реалізації майна ОСОБА_10 , а отже, ця діяльність мала характер одного, продовжуваного злочину.
Отже, за вказаних обставин, реалізуючи злочинний намір на систематичне безоплатне вилучення у шахрайський спосіб грошових коштів, ОСОБА_5 , в період часу з травня місяця 2010 року по 20.01.2014 рік, шляхом систематичних тривалих злочинних дій, заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 382388,20 гривень, що є особливо великим розміром.
Таким чином, ОСОБА_5 у період з 2010 по 2014 рік, маючи єдиний злочинний намір на заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_10 , в результаті тотожних діянь, за прямого умислу, неодноразово, незаконно, з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілої, введенням потерпілої в оману щодо правомірності своїх дій в процесі складення списків осіб-боржників, яких у реальності не існувало, створюючи у потерпілої хибне переконання у розпорядженні своїми коштами за її власною волею, шляхом обману вилучала кошти потерпілої ОСОБА_10 і заволоділа шляхом обману та зловживання довірою коштами потерпілої в особливо великих розмірах на суму 382388,20 гривень, таким чином ОСОБА_5 скоїла злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України. а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах .
Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 своєї вини у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, її вина в інкримінованому злочині підтверджується узгодженими між собою належними та допустимими доказами, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_10 , показаннями свідків ОСОБА_13 ,. ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 ,. ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , а також документами та речовими доказами.
Також був випадок, коли їй зателефонував родич ОСОБА_5 і повідомив, що обвинувачена залишила записку і поїхала до м. Київ. Коли вона приїхала до обвинуваченої ОСОБА_5 , то та була вдома і в присутності родичів визнала, що списки осіб-боржників фальшиві, а гроші взяла й буде думати як повернути борг, але згодом відмовилася визнавати та повертати борги.
Також зазначила, що ларьок у якому працювала ОСОБА_5 є особистим майном потерпілої, з ринком вона уклала договір оренди. Вказує, що за виконання роботи продавця вона платила ОСОБА_5 винагороду, як заробітну плату в сумі 1000 грн. щомісяця. ОСОБА_5 працювала з 8.00-13.00 год і реалізовувала її товар, а не власний. Зазначила, що отримувала товар обвинувачена тільки від неї, ціну на товар встановлювала вона, а не ОСОБА_5 , яка фактично лише виконувала обов`язки реалізатора та ніякого особистого прибутку від цього не отримувала, так як виконувала цю роботу для неї за винагороду, були випадки, коли ціна на цукор коливалася й вона його переоцінювала, що відображалося в накладних та зошитах ОСОБА_5 , усі витрати пов`язані з торгівлею цукром та борошном відраховувались з її коштів. Виручку забирала регулярно сама коли робила ревізію чи ОСОБА_5 передавала її через водіїв. Результати ревізії, яку проводили разом з ОСОБА_5 також були записані в зошиті ОСОБА_5 де до 2013 року так звані борги зі списків ОСОБА_5 на її прохання не фіксувала як нестачу. Вказує, що саме у шахрайський спосіб, ввівши її в оману щодо обставин боргу в період з січня 2007 по 20.01.2014 року ОСОБА_5 заволоділа її грошима, в загальній сумі 382388,20 грн., який вже не визнає та не збирається повертати.
Також, потерпіла ОСОБА_10 підтримала заявлений та доповнений в судовому засіданні цивільний позов в сумі 382388 грн. матеріальних збитків, 328883,48 грн. інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, а також 200000 грн. моральної шкоди, який просила задовольнити з урахуванням збільшеної ціни позову та просила суд визначити покарання відповідно до закону .
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_13 надав суду показання, що є приватним підприємцем та має у власності магазин де здійснюється роздрібна торгівля продуктами харчування. З 2009 року до 2012 року та купували цукор у ПП ОСОБА_10 в ларьку на базарній площі м. Бобринець, де реалізатором працювала ОСОБА_5 , при цьому за цукор розраховувався негайно й боргу за цукор ніколи не мав, відповідно ніяких боргових розписок ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_10 він не писав. Коли цукор привозила машина потерпілої ОСОБА_10 він гроші віддавав останній, а якщо брав у ларьку на ринку то віддавав гроші ОСОБА_5 . Якщо він брав велику партію цукру то брав напряму у ОСОБА_10 , та саме з нею, а не з ОСОБА_5 він домовлявся про пільгову ціну на цукор, так як у магазині мав соціальний відділ.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_43 надала суду показання, що працює на ринку, потерпілу вона не знає, а в обвинуваченої, яка працювала в ларьку на «Інну» купувала цукор, інколи з відстроченням оплати, але не на довго на день-два, їй було відомо, що цукор належить « ОСОБА_44 ». Один раз дати не пам`ятає, ОСОБА_5 попросила її підтвердити неіснуючий борг . Обвинувачена ОСОБА_5 сказала, що у ларьку буде ревізія і попросила її сказати власниці цукру, що то вона має борг за цукор, але насправді ніякого боргу не було. Їй було відомо, що потерпіла була власницею ларька та цукру, а обвинувачена реалізатором. Їй не відомо, щоб ОСОБА_5 працювала окремо сама на себе як приватний підприємець, цукор належав ОСОБА_10 та саме вона встановлювала ціну на нього.
Допитаний як свідок ОСОБА_46 наддав в судовому засіданні показання, що працює керуючим СТО. Обвинувачену та потерпілу знає, родинних стосунків та неприязних немає. Біля року тому свідок приїхав до свого знайомого в магазин «Юлія», в цей час приїхала ОСОБА_10 і казала що не може кудись зателефонувати та знайти адресу в у Бобринці. Оскільки свідок був не зайнятий він запропонував їй показати де та адреса, так як ОСОБА_10 була не місцева. Вони поїхали на місце де раніше був халвичний завод, ОСОБА_47 мала список з телефонами та іменами й зателефонувала із свого телефону на один із них, але їй відповів син ОСОБА_5 , тоді потерпіла розмовляла з ним про борг обвинуваченої перед потерпілою, але у обвинуваченої у списку за цим номером телефону була записана інша особа-боржник. Потім він з потерпілою повернулися до магазину. Потерпіла ще пробувала телефонувати на декілька номерів зі списку осіб, написаного обвинуваченою ОСОБА_5 ,які винні гроші за цукор. За деякими номерами потерпіла додзвонювалася, а деякі не відповідали. Потім був номер, який не відповідав, за номером якого, як пояснила ОСОБА_10 , раніше невідома особа підтверджувала суму боргу. Коли свідок почав набирати зі свого телефон цей номер, то висвітилось ім`я особи ОСОБА_21 , вона працює тамадою і він її знав. Тоді він з потерпілою під`їхали до магазину де працює ОСОБА_21 і та почала вибачатись перед ОСОБА_10 коли потерпіла запитала, як вийшло так, що вона телефонувала, а та підтверджувала та говорили, що дійсно винна гроші за цукор і віддасть їх, тоді ОСОБА_21 пояснила потерпілій, що це зробити її попросили ОСОБА_5 , щоб вона відповіла коли буде телефонувати ОСОБА_10 , що має борг за цукор, але на справді боргу у неї не має й ніколи гне було, так відповіла і вибачилась перед ОСОБА_10 . Потім потерпіла з ним поїхали до іншого магазину «Ніка», в якому продавець на прізвище ОСОБА_48 підтвердила, що винна гроші за цукор та поверне їх.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_29 надала показання, що з ОСОБА_5 вони сусіди, у неприязних стосунках з нею вона не перебуває, також вона знайома з ОСОБА_10 , одного раз, приблизно 23-24 січня 2014 року, вона була свідком розмови, коли потерпіла ОСОБА_10 приїхала до своєї сестри ОСОБА_49 з великим списком боржників за цукор написаний від руки і почала до них телефонувати, з них 3-4 особи підтвердили, що винні гроші і повернуть їх особисто ОСОБА_10 .. На другий день вона теж бачила ОСОБА_10 в магазині сестри останньої, та яка була дуже засмучена, й пояснила, що ніхто з тих людей, кому вона перед цим телефонувала, не віддає їй борги. І тоді вони втрьох почали телефонувати цим людям з інших своїх телефонів, та виявили, що імена у списку під номерами телефонів зазначені невірно, так як виявилося, що це зовсім інші люди, яких вона знала, але у списку були дивні прізвища, й тоді всі порадили ОСОБА_10 , щоб вона провірила весь список боржників. Тоді ОСОБА_10 почала телефонувати і виявилось, що таких прізвищ нема в м. Бобринець, й багато з них говорили, що винні гроші і що повернуть їх ОСОБА_10 . Також їй відомо, що ОСОБА_5 була реалізатором у ОСОБА_10 і між ними була домовленість, вона неодноразово була в ларьку ОСОБА_10 та бачила, як остання зробила ревізію з ОСОБА_5 та коли виявлялася нестача, то ОСОБА_5 надавала списки боржників за цукор.
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_37 надав показання, що потерпіла його колишня дружина, а обвинувачена ОСОБА_5 працювала у неї реалізатором. Йому відомо, що потерпіла виявила велику недостачу в ларьку, де працювала обвинувачена та була дуже схвильована цією обставиною. Десь у двадцятих числах січня 2014 року він разом з ОСОБА_10 їздив до м. Бобринець де на риноку зустріли обвинувачену ОСОБА_5 , яка на запитання потерпілої про те де кошти, які ОСОБА_5 заборгувала за цукор, сказала, що є люди яким вона давала цукор на реалізацію та в борг, і які ще не розрахувались, тоді він з потерпілою поїхали шукати тих людей, щоб ті розрахувалися. Вони об`їздили майже весь ОСОБА_50 , але не знайшли тих, хто винен був кошти. Після цього вирішили все перерахувати, можливо щось пропустили і неправильно перерахували. Перераховувати поїхали разом з ОСОБА_5 до м. Кіровограда. Потерпіла з обвинуваченою перераховували записи у зошитах, паперах, перевіряли накладні, думали, що можливо десь щось пропустили, але борг на суму більше 300 тис. грн підтвердився й ОСОБА_5 надала список боржників, яких вони почали шукали за адресами, які були у ОСОБА_5 . Куди обвинувачена казала туди і їхали, але нікого не знайшли. За телефонами, записаними усписку ОСОБА_5 телефонували, але ніхто не відповідав. Одного дня зателефонували до потерпілої з м. Бобринець і сказали що ОСОБА_5 зникла. А коли вони з потерпілою поїхали до м. Бобринець ОСОБА_5 була вдома та на питання відповіла, що список боржників вона сфальшувала. Вказує, що ніхто до ОСОБА_5 насильства не застосовував та не погрожував. Також додав, що 19.01.2014 року він разом із потерпілою ОСОБА_10 приїздили до м. Бобринець та заїзджали до будинку ОСОБА_5 , попередньо ОСОБА_10 зателефонувала останній, щоб та вийшла на вулицю, а коли під`їхали до обвинуваченої вона винесла гроші у пакетику, з бумажкою на якій була записана сумма чи-то 9тис. грн., чи то 8 тис. грн., які передала ОСОБА_10 разом із зошитом .
Допитана як свідок ОСОБА_25 надала покази, що з ОСОБА_10 вони зведені сестри, а з ОСОБА_5 сусіди. Приблизно рік тому до неї в магазин прийшла ОСОБА_10 і сказала що порахувала і виявила у ОСОБА_5 велику недостачу. Потім потерпіла принесла листок, на якому були зазначені імена людей та почала телефонувати по тих номерах, але ніхто не відповідав. У цей час в магазині був ОСОБА_46 , який запропонував набрати ці номера з його телефону. Коли він це зробив, в нього на телефоні висвітилось « ОСОБА_51 ». Тоді ОСОБА_10 разом з ОСОБА_52 поїхали до ОСОБА_53 . Коли її чолові. набрав на своєму телефоні номер зі списку, то на телефоні було написано «Саша меблі», а у списку було написано інше ім`я. Вказує, що у списку було багато імен, і коли вони почали телефонувати по цим номерам зі своїх телефонів, то виявилося, що відповідають їм інші люди й це родичі ОСОБА_5 - син ОСОБА_42 і ОСОБА_41 , зять обвинуваченої. Їй відомо, що ОСОБА_5 працювала в ОСОБА_10 продавцем цукру, який ОСОБА_10 привозила з м. Кіровоград бо саме вона запропонувала ОСОБА_10 взяти на роботу ОСОБА_5 , також їй відомо, що ОСОБА_10 оформила ОСОБА_5 як приватного підприємця на прохання останньої, але та продовжила працювати за винагороду як продавець. Їй відомо, що ОСОБА_10 проводила ревізії в ларьку та виявляла нестачі, але ОСОБА_5 запевняла, що це борги, які повернуть люди та надавала списки боржників, які спочатку були не великими.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_34 надала показання, що працює бухгалтером у ОСОБА_10 з 2013 року. Вказує, що коли їхала машина з цукром у м.Бобринець вона завжди давала накладні в 2 примірниках, один з яких залишався у ОСОБА_5 , а інший у них з підписом ОСОБА_5 . Вказує, що коли прийшла працювати до потерпілої то у ОСОБА_5 вже існувала заборгованість, Також вона бачила списки боржників, які були написані самою ОСОБА_5 , там були вказані прізвища, суми, номера телефонів. При ревізіях ОСОБА_5 показувала ці списки постійно.. Коли в офісі проводили перерахунок, то це робили ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , список боржників боржників були записані і в зошитах ОСОБА_5 .. Сторони між собою в той момент спілкувалися нормально, сума заборгованості виявилася більше 300 тис. грн. Після перерахунку, який проводився кілька годин, сторони поїхали разом. Вона не бачила, щоб ОСОБА_5 в цей день підписувала документи.
Допитаний як свідок ОСОБА_54 надав покази, що більше 10 років працював водієм у ОСОБА_10 , а з 2012 року вже не працює. Йому відомо, що ОСОБА_5 була реалізатором у ОСОБА_10 .. Товар він їй зазвичай привозив 2-3 рази на тиждень,а інколи й по 2 рази в день, який вигружав у ларьку, але було, що обвинувачена просила відвезти його до клієнтів, які попередньо замовили цукор. Вказує, що завжди привозив накладні на товар, квитанції, а забирав гроші, які були складені в пакет і обмотані скотчем, при цьому ОСОБА_5 віддівав корінець квитанцій, в яких підписувалась ОСОБА_5 , де була вказана сума виручки, яку він забирав, а квитанції він віддавав бухгалтеру. Сторони до нього претензій стосовно грошей не мали.
Допитаний як свідок ОСОБА_33 надав покази, що працює у потерпілої водієм з 2012 року. До м. Бобринець з товаром свідок приїжджав 1-2 рази на тиждень. Привозив цукор у ларьок, де працювала реалізатором ОСОБА_5 , ця торгівельна точка належала ОСОБА_10 . Бувало, що він підвозив товар до інших за проханням ОСОБА_5 . З собою привозив накладну і касовий чек, а забирав другий примірник накладної з підписом ОСОБА_5 і виручку. Претензій від сторін він не мав. Йому відомо,, що ревізію проводили декілька раз, останній раз це було взимку. Про наявність боргів у ОСОБА_5 він знає зі слів ОСОБА_10 , а коли проводили перерахунок в офісі ОСОБА_10 була присутня й ОСОБА_5 , та при цьому сторонніх людей не було, і між сторонами були нормальні стосунки.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_24 надала покази, що знайома з обвинуваченою ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_10 , з якими у спірних стосунках не перебуває, вказує, що працює більше 15 років приватним підприємцем на ринку в м. Бобринець та їй відомо що ОСОБА_5 працювала реалізатором у ОСОБА_10 , яка платила ОСОБА_5 зарплату та встановлювала ціни на цукор, а коли приїжджала, то разом з ОСОБА_5 робили ревізію. Товар обвинуваченій привозили одні і ті ж машини. Вказує, що купувала у ларьку цукор під реалізацію, але про ціну домовлялася ізвласницею цукру ОСОБА_10 вказує, що боргів у неї за цукор не має, а чому записана у список боржників, їй не відомо. Вказує, що ОСОБА_5 була формально оформлена підприємцем, так як власну підприємницьку діяльність обвинувачена не здійснювала.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_55 надала показання, що працює підприємцем на КП «Ринок» з 1996 року, Одного дня потерпіла ОСОБА_10 їй зателефонувала та запитала у неї чи винна вона гроші за цукор, який купувала у її реалізатора ОСОБА_5 , на що вона заперечила, так як нічого не вина.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_56 надала показання, що знайома з сторонами, інколи купувала цукор у ОСОБА_5 , але в борг не брала. Одного дня до неї звернулася ОСОБА_10 з приводу боргу за цуко, який становить приблизно 4-4,5 тис. грн., на що свідок відповіла, що в борг не брала.. Що ОСОБА_36 підтвердила від її імені борг перед ОСОБА_5 їй нічого не відомо.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_57 надала покази, що працює приватним підприємцем, стосунки з ОСОБА_5 у неї нормальні. У ОСОБА_5 в ларьку вона купувала цукор, максимум до 10 мішків, але боргу за цукор вона не має. Двічі вона спілкувалася із ОСОБА_10 , яка запитувала про борг, але боргу за цукор у неї не було.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_15 надала покази, що працює реалізатором у ПП «Підкопайло», неприязних стосунків до сторін не має. Вказує, що у обвинуваченої ОСОБА_5 вона ніколи нічого не купувала, грошей вони одна одній не позичали. Одного дня до неї прийшла потерпіла ОСОБА_10 та сказала, що вона вина в ларьок, де торгує ОСОБА_5 гроші за цукор, на що вона заперечила, так як в борг цукор вона не купувала.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_58 надала покази, що працює завідуючою магазину «Маркет», неприязних стосунків зі сторонами немає. Інколи купувала у ОСОБА_5 цукор, за який розраховувалась завжди готівкою та в борг не брала. Про те, що записана у списку боржників за цукор на суму приблизно 18 тис. грн. вона дізналася зі слів працівників міліції.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_28 надала показання, що працює приватним підприємцем, стосунки зі сторонами ділові, неприязних відносин немає, вона інколи купувала цукор у ОСОБА_5 , але боргу за цукор вона не має, навпаки мала місце передоплата за цукор, які їй повернула ОСОБА_10 також їй відомо, що цукор, яким торгувала ОСОБА_5 належав потерпілій ОСОБА_10 ..
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_59 надала покази, що працювала приватним підприємцем, з обвинуваченою та потерпілою вона знайома, стосунки в них ділові. В обвинуваченої ОСОБА_5 вона купувала цукор, але за ціну цукру вона домовлялась з потерпілою ОСОБА_10 . Обвинувачена ОСОБА_5 реалізацію записувала в зошит. Цукор купувала великими партіями, який привозила машина, та про що попередньо вона домовлялась з ОСОБА_10 . Їй відомо, що торгова точка належала ОСОБА_10 , а ОСОБА_5 працювала там реалізатором. Гроші за куплений у ОСОБА_10 цукор вона віддавали ОСОБА_5 . Боргів за цукор вона не має. Вказує, що до неї одного дня зателефонувала ОСОБА_10 і повідомила що вона винна за цукор 3000 грн., на що вона відповіла, що боргів у неї не має, тоді вона зателефонувала до ОСОБА_5 і та підтвердила відсутність боргу.
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_60 надав показання, що з обвинуваченою ОСОБА_5 знайомий, а потерпілу ОСОБА_10 не знаєта вказує, що надавав у борг обвинуваченій ОСОБА_5 декілька разів кошти в доларах. Перший раз обвинувачена брала у нього кошти на весілля, потім повернула. Потім просила гроші для купівлі цукру. За користування грошима ОСОБА_5 платила частково. Загальна сума боргу з 2007 по 2014 рік становила 11 тис. Доларів, але вона їх повернула лише частково, борг становить 5 тис. доларів.Вказує, що інколи купував у ОСОБА_5 цукор але боргів не має. Також свідок зазначив, що осіб на ім`я ОСОБА_61 , ОСОБА_62 він не знає.
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_22 надав покази, що є приватним підприємцем, знайомий з обвинуваченою ОСОБА_5 багато років, стосунки ділові, з потерпілою ОСОБА_10 не знайомий. Йому відомо зі слів обвинуваченої, що вона працювала реалізатором на ринку у Бобринці, власниця знаходиться у м. Кіровограді. Він протягом 5 років звертався до обвинуваченої, коли йому був потрібен цукор, та за який завжди розраховувався готівкою не пізніше наступного дня, про те, що на нього обвинуваченою ОСОБА_5 записаний борг на суму 25 000 грн. він дізнався після дзвінка потерпілої ОСОБА_10 , через 5 хвилин після цієї розмови він зателефонував обвинуваченій ОСОБА_5 , яка сказала йому не хвилюватися, і що вона все владнала та вже розрахувалася за цей цукор.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_17 надала покази, що є приватним підприємцем, з обвинуваченою ОСОБА_5 знайома сім років, їй відомо, що ОСОБА_5 працювала на ринку реалізатором, вона інколи купувала у обвинуваченої цукор приблизно один раз у місць, але розраховувалася негайно готівковими коштами, тому ніяких боргів у неї не має.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_35 надала показання, що ОСОБА_5 її невістка (дружина брата), а з ОСОБА_10 не знайома. Цукор у ОСОБА_5 в борг брала. Їй відомо що обвинувачена ОСОБА_5 була підприємцем, та інколи просила її занести документи в податкову, оскільки вона живее поруч. Де ОСОБА_5 брала цукор їй точно не відомо. Одного дня потерпіла ОСОБА_10 їй зателефонувала і запитала чи вона винна гроші за цукор,на що вона відповіда, що боргу вона не має.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_21 надала покази, що знає обвинувачену ОСОБА_5 так як організовувала її дітям весілля, а також як підприємця яка працювала на ринку і продавала цукор. З потерпілою особисто не знайома, але зустрічалась на заходах, які вона організовувала вказує, що дізналась від ОСОБА_10 , що її номер телефону записаний на якомусь аркуші паперу у списку боржників. Вона була в своєму магазині, коли про це їй повідомили ОСОБА_46 і ОСОБА_10 . З приводу боргу розмова була, оскільки у неї був борг перед ОСОБА_5 за цукор на суму 120 грн. Боргу на більшу суму не існувало, також зазначає, що розмови у якій вона вибачається перед ОСОБА_10 за борг не було. Про борг ОСОБА_5 перед ОСОБА_10 їй відомо зі слів потерпілої. Їй відомо що цукор обвинувачені ОСОБА_5 постачали з м. Кіровограда і постачальником була жінка. Чому у списку боржників напроти назви «хлібзавод» стоїть її номер нічого пояснити не може, коли спитала в ОСОБА_5 про це, то остання відповіла, що так вийшло. Борг за цукор в сумі 120 грн. вона повернула й більше боргів не має.
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_42 надав показання, що обвинувачена його мати, а потерпілу ОСОБА_10 знає, так як вона постачала його матері цукор. Неприязні до сторін у свідка не має. Вкаує, що його мати та ОСОБА_10 працювали разом близько 10 років. Мати працювала на ринку підприємцем з 2007 року. До цього з 2004 року вона працювала у кіоску в ОСОБА_10 реалізатором. Потерпіла телефонувала йому лише раз, після того як мати зникла та зазначив, що від імені «Мічкур» він не представлявся і борги від імені цієї особи по телефону не визнавав. Вказує, що одного дня потерпіла разом із ОСОБА_52 приїхала до нього на роботу де вони розмовляли про борг матері, при цьому вона набрала з якогось листочка, де були почерком його матері ОСОБА_5 записані прізвища боржників за цукор, один із номерів телефону біля прізвища « ОСОБА_66 » і з`ясувалося, що це саме його номер телефону, а не іншої особи під прізвищем « ОСОБА_66 ».
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_67 надала показання, що ОСОБА_5 є її сестрою. Свідок зазначила, що з 2004 року ОСОБА_5 пішла працювати до ОСОБА_68 реалізатором. З 2007 року ОСОБА_5 оформилася як підприємець і працювала до 2014 року. Про борг ОСОБА_5 перед ОСОБА_10 свідку нічого не відомо. Одного дня у січні 2014 року свідку зателефонувала дочка ОСОБА_5 і сказала що мами не стало. Коли свідок прийшла до обвинуваченої додому то побачила боргову розписку і записку ОСОБА_5 , що обвинувачена ні в чому не винна і щоб обвинувачену не шукали. Через добу ОСОБА_5 повернулась і сказала що її під тиском змусили написати розписку про наявний борг. 27.01. 2014 року ОСОБА_10 з чоловіком приїхали до ОСОБА_5 додому і розмовляли про борг. Потерпіла ОСОБА_10 запропонувала обвинуваченій для погашення боргу продати будинок матері або переписати його на неї, але ОСОБА_5 борг не визнала.
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_41 надав показання, що ОСОБА_5 його теща, з ОСОБА_10 стосунків немає, він знає що є така особа. Свідок знав що ОСОБА_5 співпрацювала з ОСОБА_10 , оскільки бачив її на ринку. Також свідку відомо, що обвинувачена працювала як приватний підприємець, приблизно у січні 2014 році. ОСОБА_10 приїхала з чоловіком та сварилася із ОСОБА_5 за якісь гроші, ОСОБА_10 говорила що ОСОБА_5 винна їй гроші, суму точно не пам`ятає приблизно 300 тис. грн., на що обвинувачена відповідала що нічого потерпілій не винна.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_69 суду надав показання про те, що обставини справи йому нічого не відомо, з обвинуваченою він не знайомий.
Крім цього, вина ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України підтверджується письмовими та речовими доказами:
- актом приймання-передачі товару, який знаходився на торговій точці, що належить ОСОБА_10 від 23.01.14р., згідно якого (т. 1 а.пр. 28, 92 ).
- списком осіб та підприємств, які начебто мали заборгованість за цукор складений реалізатором ОСОБА_5 власноручно (т. 1 а.пр. 29 копія, речовий доказ - аркуш паперу № 7 оригінал).
- списком осіб та підприємств, які начебто мали заборгованість за цукор складений реалізатором ОСОБА_5 власноручно (т. 1 а.пр. 30 копія, речовий доказ - аркуш паперу № 1 оригінал).
- списком осіб та підприємств, які начебто мали заборгованість за цукор складений реалізатором ОСОБА_5 власноручно, (т. 1 а.пр. 31 копія, речовий доказ - аркуш паперу № 3 оригінал).
- оригіналами аркушів паперу у кількості 8 штук зі списками фізичних осіб та підприємств, на яких обвинуваченою ОСОБА_5 розписано не існуючу заборгованість, з даними залишку товару на торгової точці що належить потерпілій ОСОБА_10 , з вибіркою по неіснуючим заборгованостям - під складений реалізатором ОСОБА_5 власноручно, під умовними номерами слідчого від 1 до 10, згідно яких:
- згідно змісту Листка № 3 обвинувачена ОСОБА_5 24.01.2014 року написала потерпілій ОСОБА_10 список вигаданих осіб, яким давала без оплати товар і заборгувала кошти на суму 343 211,40 грн. ;
- свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_10 , інд. № НОМЕР_5 від 25.05.1998р. (т. 1 а.пр. 26);
- свідоцтвом платника єдиного податку суб`єкту підприємництва ОСОБА_10 , (т. 1 а.пр. 27);
- актом звірки (інвентаризації) про перевірку коштів та товарів, які були передані ОСОБА_5 від ОСОБА_10 від 30.09.13р. (т. 1 а.пр. 43);
- актом звірки (інвентаризації) про перевірку коштів та товарів, які були передані ОСОБА_5 від ОСОБА_10 від 20.01.14р., згідно якого сума недостачі грошових коштів за реалізацію товару ОСОБА_5 складає 382 388,2 грн. та який підписаний як ОСОБА_10 так і ОСОБА_5 (т. 1 а.пр. 44);
- квитанцією прибуткового касового ордеру (з відрізаним корінцем прибуткового касового ордеру) (т. 1 а.пр. 45-62);
- кориктировкою по ФОП ОСОБА_5 за період з 01.10.13р. по 20.01.14р. (т. 1 а.пр. 63);
- відомістями приходу та витрат по торговій точці на якій працювала ОСОБА_5 за період з 01.10.13р. по 20.01.14р. (т. 1 а.пр. 64-66), за період з 06.05.10р. по 27.05.10р., (т. 1 а.пр. 132-133) за період з 28.05.10 по 10.06.10р. (т. 1 а.пр. 134), за період з 11.06.10р. по 02.08.10р. (т. 1 а.пр. 135-137), за період з 03.08.10р. по 11.09.10р. (т. 1 а.пр. 138-139), з 11.09.10р. по 05.10.10р. (т. 1 а.пр. 140-141), з 05.10.10р. по 22.10.10р. (т. 1 а.пр. 142), з 22.10.10р. по 24.11.10р. (т. 1 а.пр. 143-144), з 24.11.10р. по 15.03.11р. (т. 1 а.пр. 145-146) , з 14.01.11р. по 15.03.11р. (т. 1 а.пр. 147-148), з 15.03.11р. по 15.04.11р. (т. 1 а.пр. 149-150), з 15.04.11р. по 08.06.11р. (т. 1 а.пр. 151-153), з 08.06.11р. по 01.08.11р. (т. 1 а.пр. 154-156), з 01.08.11р. по 16.09.11р..(т. 1 а.пр. 157-158), з 16.09.11р. по 21.10.11р. (т. 1 а.пр. 159-160), з 22.10.11р. по 16.12.11р. (т. 1 а.пр. 161-162), з 16.12.11р. по 05.02.12р. (т. 1 а.пр. 163-164), з 05.02.12р. по 04.04.12р. (т. 1 а.пр. 165-166), з 04.02.12р. по 03.05.12р. (т. 1 а.пр. 167-168), з 04.05.12р. по 10.07.12р. (т. 1 а.пр. 169-171), з 10.07.12р. по 23.09.12р. (т. 1 а.пр. 172-174), з 23.09.12р. по 10.10.12р. (т. 1 а.пр. 175-177), з 10.10.12р. по 28.12.12р. (т. 1 а.пр. 178-179), з 29.12.12р. по 26.03.13р. (т. 1 а.пр. 180-182), з 27.03.13р. по 21.04.13р. (т. 1 а.пр. 183-184), з 27.03.13р. по 21.04.13р. (т. 1 а.пр. 183-184), з 21.04.13р. по 30.09.13р. (т. 1 а.пр. 185-188), з 01.10.13р. по 20.01.14р. (т. 1 а.пр. 189-191),
- видатковим накладними на передачу товару (цукру та борошна) від ОСОБА_10 до одержувача ОСОБА_5 , (т. 1 а.пр.67- 77, 93-131 );
- договором оренди торговій площі від 01.01.2009р. (т. 1 а.пр. 87), укладений між ОСОБА_10 та Бобринецьким КП «Ринок»;
- роздруківкою з`єднань мобільного зв`язку «МТС» за номером телефону ОСОБА_10 НОМЕР_6 за період з 01.01.13р. по 01.02.14р. (т. 1 а.пр. 195- 197);
- роздруківкою з`єднань мобільного зв`язку «МТС офіс 150+» за номером телефону ОСОБА_10 НОМЕР_6 за період з 19.01.14р. по 01.02.14р. (т. 1 а.пр.199) ( т.8 а.с.182);
- постановою державно-епідеміологічної служби України від 14.10.2009 р. №210, де проведено відповідну перевірку в присутності реалізатора - ОСОБА_5 ( т.8 а.с.180);
- підписи від імені ОСОБА_5 у: підпис в графі «Кімерле Т І» та підпис серед рукописного тексту « з Актом звірки згодна…. ОСОБА_5 ……. 24 01 14р» в акті звірки від 20.01.2014, підпис в графі «Кімерле Т І» та підпис після рукописного тексту « з Актом звірки згодна…..30.09 13р….. ОСОБА_5 » в акті звірки від 30.09.2013, підпис в графі «Кімерле Т І» в акті прийому-передачі від 23.01.2014, підпис в графі «Отримав (ла)» у видаткових накладних: №№ РН-0000017 від 14.01.2014; РН-0000950 від 01.10.2013; РН-0000984 від 10.10.2013; РН-0000997 від 15.10.2013; РН-0001027 від 24.10.2013; РН-0001050 від 31.10.2013; РН-0001066 від 07.11.2013; РН-0001103 від 19.11.2013; РН-0001168 від 17.12.2013; РН-0001190 від 28.12.2013; РН-0001136 від 03.12.201 - виконані самою ОСОБА_5 ;
- рукописні записи «з Актом звірки згодна……. ОСОБА_5 ………24 01 14» та «з Актом звірки згодна …….30.09 13р…….. ОСОБА_5 », які містяться у в актах звірки від 30.09.2013 та від 20.01.2014, - виконані різними пастами для кулькових ручок ( а.с. 12-20т. 3);
- десятьма зошитами ОСОБА_5 під умовними номерами слідчого від 1 до 10 (оригінал), у яких записані залишки, суми виручених коштів, кількість отриманого та проданого товару за період з 2007 по 2014 рік, які обвинувачена передавала потерпілій ОСОБА_10 чи водію-експедитору потерпілої, та суми які записувала в зошити особисто потерпіла на підставі даних з прибуткових ордерів якщо їх пропускала обвинувачена ОСОБА_5 з зошитів № 8, стор. 26,27 та № 9 стор. 24, 25 вбачається, що обвинувачена ОСОБА_74 отримувала зарплату від потерпілої ОСОБА_10 , а також, з коштів отриманих від реалізації майна потерпілої, сплачувала внески за патент, оренду, ринковий збір та інші платежі, а також списки неіснуючих боржників;
- відомостями про реєстрацію управління ДМС України в Кіровоградській області Бобринецький районний сектор від 29.04.2015 р., згідно яких ОСОБА_75 , ОСОБА_76 за обліками адресно-довідкової картотеки реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання по Бобринецькому РС УДМС в Кіровоградській області не значаться (т. 6, а. пр. 239, 240);
- листом директора КП «Ринок» від 30.04.2015 року згідно якого на протязі 2007-2015 років між КП «Ринок» Бобринецького РСТ та ОСОБА_10 укладалися договори оренди торгової площі розміром 14 кв.м торгівельне місце № 43, що розташоване на території КП «Ринок» Бобринецького РСТ (т. 6 а.пр. 229).
- висновком спеціаліста науково-дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» від 06.04.2015 р. №38, відповідно якого рукописні тексти, розташовані в документах, а саме учнівському зошиті ( умовна номер 10) , а також всі цифрові записи в тому числі й на окремому аркуші учнівського зошиту виконані ОСОБА_5 ( т.8 а.с.168-179).
Суд, дослідивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вина обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України доведена в ході судового розгляду та з урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190 КК України, каліфікуючими ознаками якого є заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах.
Невизнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні даного злочину суд розцінює як обраний нею спосіб захисту від обвинувачення та як спробу ухилитися від ? ОСОБА_5 з тих підстав, що між останньою та потерпілою ОСОБА_10 наявні цивільно-правові відносини, так як у трудових відносинах із потерпілою обвинуачена не перебувала та самостійно здійснювала підприємницьку діяльність на власний розсуд, придбаваючи товар, а саме цукор та муку у ОСОБА_68 як у продавця з відстроченням оплати, тому була власником товару й не могла привласнити, те що їй належало, та слідством не встановлено часу скоєння злочину, суд вважає, що вони не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами в судовому засіданні та спростовуються узгодженими між собою, достовірними та логічними, належними та допустимими вищепереліченими доказами.
Відповідно до п.17 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності" відповідно до статті 190 КК шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Так, з показань потерпілої ОСОБА_10 , які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_77 , ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , ОСОБА_37 , ОСОБА_25 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_33 , ОСОБА_24 , ОСОБА_36 , ОСОБА_59 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та записами обвинуваченої ОСОБА_5 у зошитах за № 8, стор. 26,27 та № 9 та №10 про відрахування обвинуваченою з суми доходів за проданий товар потерпілої ОСОБА_10 , податків та інших обов`язкових платежів до бюджету, отриманої ОСОБА_5 винагороди (заробітної плати) встановлено та доведено той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 , хоча і була оформлена у податковій як фізична особа-підприємець, але також неофіційно працювала у потерпілої ФОП ОСОБА_10 реалізатором цукру та борошна в ларьку, який належав саме ОСОБА_10 , та який, в свою чергу, знаходиться на торгівельній площі, орендованій також потерпілою ОСОБА_10 згідно договору оренди з КП Ринок, так і сама обвинувачена ОСОБА_5 зазначила, що з того моменту, коли вона працювала реалізатором у ОСОБА_10 порядок оформлення документів щодо реалізації товару між ними в подальшому не змінювався, вона не має фінансової освіти та надавала свої записи щодо обліку приходу та витрат саме ОСОБА_10 , яка перераховувала її записи та звіряла із свохми, заносячи до них правки, які узгоджувала з ОСОБА_5 , остання власноручно вела так звані списки боржників, в тому числі й у вказаних зошитах, пред`являючи їх ОСОБА_10 на підтвердження факту того, що заборговані кошти не вийшли з фондів потерпілої ОСОБА_10 як їх власниці.
Той факт, що реалізація цукру та борошна, що належить ОСОБА_10 не охоплювалася підприємницькою діяльністю ОСОБА_5 підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_80 та ОСОБА_81 , які узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_10 , де вони зазначили, що про ціну придбаного в ларьку цукру домовлялися саме з ОСОБА_10 , а не з ОСОБА_5 , через яку лише віддівали гроші за придбаний у потерпілої товар, саме безпосередньо до ОСОБА_37 вони зверталися з метою отримання знижки на товар, що свідчить про неотримання власних доходів у обвинуваченої від реалізації цих товарно-матеріальних цінностей, які на праві власності належали потерпілій ОСОБА_10 .
Суд вважає, що сам факт реєстрації у 2007 році обвинуваченої ОСОБА_5 фізичною особою-підприємцем ( т.8 а.с.161) та відповідно її звітність до податкових органів ( т.8 а.с.44-65), в контексті вище встановлених судом обставин справи, не спростовує того факту, що ОСОБА_5 працювала неофіційно за усною угодою з ОСОБА_10 реалізатором належних останній товарно-матеріальних цінностей.
Не доводять тих обставин, що ОСОБА_5 реалізовувала цукор та борошно ОСОБА_10 як суб`єкт підприємницької діяльності й трудова крижка на ім`я ОСОБА_5 ,санітарні книжки, довідка Бобринецького відділення ОДПІ та податкові декларації за період з 2007 р. по 2013 р., свідоцтво підприємця-початківця ( т.8 а.с. 7-65) та показання свідків ОСОБА_27 ОСОБА_82 ОСОБА_57 ОСОБА_21 ОСОБА_35 ОСОБА_41 , ОСОБА_67 ОСОБА_42 , які лише зазначили, що на їх думку обвинувачена здійснювала діяльність як підприємець.
Також, суд критично ставиться до доводів сторони захисту про невідповідність висновку судово-економічної експертизи вимогам закону у зв`язку з не дослідженням судовим експертом документів первинного бухгалтерського обліку, передбачених Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11.08.1994 р. № 69 і вважає їх безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.
Потерпіла ОСОБА_10 є фізичною особою-підприємцем та являється платником єдиного податку, тобто перебуває на спрощеній системі оподаткування і діючим законодавством не передбачено обов`язку суб`єкта спрощеної системи оподаткування вести первинний бухгалтерський облік, тому вимоги зазначеної Інструкції, яка втратила чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 р. №879, не поширюються на господарську діяльність фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.
Здійснюючи неофіційно реалізацію цукру та борошна, які належали потерпілій ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_5 протягом із січня 2007року по 20.01.2014р. зобов`язана була повертати виручені від продажу кошти їх власниці потерпілій ОСОБА_10 , але маючи умисел на їх заволодіння в шахрайський спосіб шляхом обману та зловживання довірою, умисно протиправно та незаконно вилучала з фондів власника частину грошових кошти обертаючи їх на власну користь. Про наявність у ОСОБА_5 умислу за заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 також свідчить те, що вона систематично власноручно складала списки неіснуючих боржників за цукор, та особисто надавала їх потерпілій ОСОБА_10 , щоб у тої склалася уява про правомірність відсутності цих коштів в кассі, а остання будучи введеною обвинуваченою в оману діючи під її впливом та довіряючи обвинуваченій фактично добровільно передавала кошти у незаконне володіння іншої особи, яка не мала права на відповідний об`єкт. Також про умисел обвинуваченої свідчить те, що остання не мала реальної фінансової можливості повернути борги потерпілій, та навпаки мала інші боргові зобов`язаня як перед банківською установою так і перед фізичними особами, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_60 та ОСОБА_27 та письмовими доказами кредитним договором №2 від 23.09.2010р. з додатками ( т.2 а.пр. 234-240), виискою по рахунку( т.2 ст.165-227), меморіальним ордером (т.2 с.пр.228).
З урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом класифікується як особливо тяжкий злочин, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, які обтяжують покарання не встановлені.
Обставини, які пом`якшують покарання не встановлені.
Також, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що вона раніше не судима, заміжня, не працює, має постійне місце проживання, страждає на хронічні захворювання та на гіпертонічну хворобу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скоїла особливо тяжкий злочин, який відповідно до ч. 4 ст. 190 КК України карається позбавленням волі на строк від п`яти до двандцяти років з конфіскацією майна, тому за таких обставин суд призначає покарання в межах мінімальної санкції статті обвинувачення та вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.
Судові витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи на суму 2368 грн та судово-економічної експертизи на суму 1968 грн. підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.
У справі потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 382388,20 грн. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн., який в ході судового розгляду доповнений де збільшено його ціну, в останній редакції позову потерпіла ОСОБА_10 просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 382388,20 грн. матеріальних збитків, 328883,48 грн. інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних , а також 200000 грн. моральної шкоди та який підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у заподіянні злочином майнової шкоди потерпілій ОСОБА_10 в сумі 382388,20 грн., тому в цій частині позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
Так як зобов`язання із завдання майнової та моральної шкоди іншій особі зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
На цій підставі задоволенню також підлягають й позовні вимоги щодо стягнення 328883,48 грн. інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, що відповідає також правовій позиції викладеній у Постанові судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14.
За змістом ч. 1 ст.1667 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Речові докази 8 аркушів паперу з списками осіб та підприємств, та десять зошитів ОСОБА_5 - підлягають залишенню в матеріалах кримінального провадження.
З урахуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, суд вважає за доцільне на час набирання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 без змін запобіжний захід у виді домашнього арешту.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368 - 371, 373-375 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього належного їй майна в дохід держави.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі, якщо вона протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину та у відповідності до ст.76 КК України буде повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну свого місця проживання та з`являтися на реєстрацію .
До вступу вироку в законну силу залишити ОСОБА_5 запобіжний захід домашній арешт.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи на суму 2368 грн та судово-економічної експертизи на суму 1968 грн., на загальну суму 4336 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Речові докази вісім аркушів паперу із записами та десять зошитів під умовними номерами слідчого від 1 до 10 залишити при матеріалах справи.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Бобринецький районний суд Кіровоградської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3