Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 29 березня 2016 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року.

Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2015 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2014 року за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч. 1 ст. 345 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 680 гривень.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_5 призначено остаточне покарання шляхом приєднання до покарання за даним вироком невідбутого покарання за вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2014 року, які підлягають самостійному виконанню.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_6 .

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційним судом, при перегляді вироку суду першої інстанції в частині правильності застосування ст. ст. 71, 72 КК України при призначенні покарання засудженому, не виключено вказівку суду про призначення покарання за сукупністю вироків, оскільки на момент постановлення ухвали, апеляційним судом не було враховано ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2015 року за якою ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 15 січня 2015 року, приблизно о 15.30 годині, знаходячись біля штучної водойми, яка знаходиться за адресою с. Глинне, Рокитнівського району, Рівненської області, в урочищі «Юзефін», під час проведення робіт працівниками ДП «Рокитнівський лісгосп», спільно з робітниками Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області та працівником прокуратури Рокитнівського району, які здійснювали охорону громадського порядку, під час проведення робіт по спуску води зі штучної водойми, вода з якої використовувалася для незаконного видобутку бурштину-сирцю, при великому скупченні людей, використовуючи ненормативну лексику, погрожував працівникам правоохоронних органів нанесенням тілесних ушкоджень, що призведе до каліцтва останніх, а також звертався до натовпу з закликами до вчинення насильства щодо останніх.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, на часткове підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину в касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про те, що апеляційним судом безпідставно не виключено з вироку суду вказівку про призначення покарання ОСОБА_5 за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, оскільки на момент постановлення ухвали, апеляційним судом не було враховано ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2015 року за якою ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, то вони не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 новий злочин, за який його засуджено, вчинив 15 січня 2015 року, тобто протягом іспитового строку, за попереднім вироком що беззаперечно свідчило про неуспішність проходження ним наданого йому випробування і відповідно до вимог ст. 78 ч. 3 КК України обумовлювало необхідність призначення йому реального покарання за сукупністю вироків.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд мав би керуватись правилами призначення покарання за сукупністю вироків, визначених ст. 71 КК України, згідно з якими остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Також, відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК. У разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Крім того, відповідно до роз`яснення, що міститься в п. 26 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України - в разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема, й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Таким чином, апеляційний суд, за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості та неправильне застосування ст. 71 КК , мав би призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке він мав відбувати реально.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Разом із цим, зі змісту касаційної скарги прокурора, убачається, що питання про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості та погрішення становища засудженого не порушується, що, у відповідності до вимог ст. ст. 433, 437 КПК України позбавляє суд касаційної інстанції вийти за межі касаційної скарги.

Одночасно, з цих же підстав, не є обґрунтованими й доводи прокурора щодо порушення апеляційним судом вимог Закону в частині безпідставного не виключення з вироку суду ст. 71 КК України, оскільки ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2015 року, яка не оскаржена та є чинною, ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, а законних підстав виключення касаційним судом, як й на момент розгляду провадження у апеляційній інстанції, ст. 71 з вироку місцевого суду не має.

Таким чином, законних підстав для скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та направлення матеріалів кримінального провадження на новий апеляційний розгляд за доводами касаційної скарги прокурора немає.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

постановила:

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3