Справа № 460/3544/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Красногорівка Межівського району Дніпропетровської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, безпартійного, мобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , такого, який згідно ст.89 КК України, не має судимості,
за ст.408 ч.1 КК України, -
09 липня 2015 року, солдата ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.
Цього ж дня, ОСОБА_4 вибув для проходження військової служби у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира військової частини від 28 серпня 2015 року, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця (снайпера) цієї частини.
08 лютого 2016 року, солдат ОСОБА_4 прибув у військову частину-польова пошта НОМЕР_2 для проходження підготовки, де наказом командира вказаної частини №34 від 08 лютого 2016 року, був зарахований на котлове забезпечення та призначений на посаду курсанта ВОС-143.
16 лютого 2016 року, солдат ОСОБА_4 був скерований до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону для лікування.
З повідомлення командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 вбачається, що 26 лютого 2016 року, солдат ОСОБА_4 , призваний по мобілізації, який був відправлений у відрядження з військової частини-польова пошта НОМЕР_1 на фахову підготовку, самовільно залишив Військово-медичний клінічний центр Західного регіону і перебуває поза його межами.
Вимогами ст.ст.17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних сил України військовослужбовцями.
У відповідності до вимог ст.ст.11, 16, 17, 30, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
У порушення вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_4 , з метою зовсім ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив місце дислокації Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, при наступних обставинах.
Так, 26 лютого 2016 року, солдат ОСОБА_4 , з метою ухилитися від проходження військової служби, не прибув на службу з лікувального закладу у військову частину-польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться в АДРЕСА_2 та ухилявся від несення обов`язків військової служби.
У вказаний період, солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини, приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини, солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що як мобілізований військовослужбовець, він, знаходячись на лікуванні у військовому медичному центрі, змушений був повернутися додому, оскільки за незадовільним станом здоров`я не міг надалі продовжувати військову службу, а вдома без допомоги залишилася дружина та двоє малолітніх дітей. Як мобілізований військовослужбовець, розуміє, що поступив неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були добуті та дослідженні в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 за ст.408 ч.3 КК України в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, оскільки судом не встановлено вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 дезертирства в умовах особливого періоду.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід перекваліфікувати з ст.408 ч.3 КК України на ст.408 ч.1 КК України, так як ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби.
Обираючи вид та розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем служби та проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, повністю визнав свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як незадовільний стан здоров`я, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:
-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,
-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.
У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_4 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1