Справа № 465/4119/14-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/13/16 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши кримінальну справу № 465/4119/14-к про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Більшівці Галицького району Івано-Франківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст. 364 КК України,
з участю обвинуваченої ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
прокурорів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 09.07.2015-10.07.2015 року

в с т а н о в и л а :
Вироком Франківського районного суду м. Львова від 09-10 липня 2015 року ОСОБА_9 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, та виправдано.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 залишено без розгляду.
Органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що вона, перебуваючи на посаді завідувача відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, в обов`язки якої входила загальна організація роботи відділу, підготовка проектів нормативних документів, що вимагають забезпечення діяльності відділу, на підставі заяви директора МПП «МПМ» ОСОБА_22 від 28.04.2006 року про право власності на нежитлові приміщення разом з поданими документами, серед яких був відсутній акт прийому в експлуатацію нежитлових приміщень після їх переобладнання, підготувала розпорядження № 792 від 05.05.2006 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_2 ». При цьому ОСОБА_9 , будучи зобов`язаною перевірити виконання в повному обсязі п.3 розпорядження після оплати за приєднану площу та здачу в експлуатацію нежитлових приміщень після переобладнання, достовірно знаючи про відсутність акту про здачу в експлуатацію нежитлових приміщень після переобладнання, видала свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на нежитлові приміщення площею 228,9 кв.м разом з нежитловими підвальними приміщеннями площею 110,8 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , чим спричинила мешканцям квартир будинку по АДРЕСА_2 матеріальну шкоду: ОСОБА_23 - 21968,75 грн., ОСОБА_24 - 21968,75 грн., ОСОБА_25 - 21968,75 грн., ОСОБА_26 -21968,75 грн., ОСОБА_27 - 21968,75 грн., ОСОБА_11 - 21968,75 грн., ОСОБА_16 - 21968,75 грн., ОСОБА_12 - 21968,75 грн., ОСОБА_20 - 21968,75 грн., ОСОБА_28 - 21968,75 грн., ОСОБА_13 - 21968,75 грн., ОСОБА_19 - 21968,75 грн., ОСОБА_21 - 21968,75 грн., ОСОБА_15 -21968,75 грн., ОСОБА_14 - 21968,75 грн., ОСОБА_29 21968,75 грн. Згідно з обвинуваченням ОСОБА_9 своїми умисними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.364 КК України, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи використання службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.
На вирок суду старший прокурор прокуратури Франківського району м. Львова ОСОБА_18 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, та призначити їй покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, застосувати ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк два роки та позбавити права займати посади в органах місцевого самоврядування строком на два роки. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вирок є незаконний у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та в зв`язку з неповнотою судового розгляду. У вироку суд першої інстанції вказує, що не підтверджується та обставина, що обвинуваченій ОСОБА_9 було відомо про обов`язок МПП «МПМ» здати в експлуатацію нежитлові приміщення після їх переобладнання. Однак такі висновки суду суперечать матеріалам справи, оскільки в цьому ж рішенні суд покликається на те, що заява МПП «МПМ» від 28.04.2006 року про оформлення власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_2 надійшла на розгляд до Франківської районної адміністрації та її розгляд було доручено саме ОСОБА_9 , а обвинувачена, допитана в ході судового слідства, підтвердила цю обставину, що їй як завідувачу відділу приватизації було доручено розгляд заяви МПП «МПМ» від 28.04.2006 року. Висновки суду про відсутність взаємозв`язку між службовим становищем ОСОБА_9 та її поведінкою, що полягала у підготовці розпорядження № 792 від 05.05.2006 року, суперечать матеріалам кримінального провадження, оскільки обвинувачена була наділена всіма повноваженнями для розгляду такого звернення МПП "МПМ" та підготовкою документів. Крім цього у п.3 розпорядження Франківської районної адміністрації № 739 від 06.04.2006 року «Про приєднання нежитлових приміщень будинку № 141 на вул. Городоцькій» вказано, що розпорядження набирає чинності після оплати за приєднану площу та здачі в експлуатацію нежитлових приміщень після переобладнання. Однак ОСОБА_9 , використовуючи службове становище та знаючи, що розпорядження № 739 від 06.04.2006 року не набрало чинності, підготувала проект розпорядження № 792 від 05.05.2006 року та видала свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 . Розпорядження № 739 від 06.04.2006 року не набрало чинності, тобто будь-які подальші дії щодо оформлення права власності на вищевказані приміщення є незаконними. Така ж позиція відображена в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 24.09.2013 року, яким свідоцтво про право власності, видане МПП «МПМ» серії НОМЕР_1 , скасоване. Це рішення має преюдиціальне значення для кримінального провадження в частині незаконності самого розпорядження № 792 від 05.05.2006 року та незаконності виготовлення та видачі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 . У вироку суду невірно вказано, що ОСОБА_9 обвинувачується у зловживанні службовим становищем в частині підготовки проектів нормативних документів, оскільки остання обвинувачується у зловживанні службовим становищем в частині підготовки та видачі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 та підготовці проекту розпорядження Франківської районної адміністрації № 792 від 05.05.2006 року. У ході судового слідства обвинуваченою ОСОБА_9 були змінені показання в порівнянні з тими, які були дані на етапі досудового розслідування, а тому до таких слід ставитись критично й розцінювати як такі, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності. Твердження суду про те, що в ході судового слідства не було встановлено, яка саме неправомірна вигода та для якої саме юридичної особи передбачалась, суперечать матеріалам кримінального провадження, оскільки очевидно, що в даному випадку неправомірну вигоду отримало МПП «МПМ» у вигляді нежитлових приміщень площею 110,8 кв.м. В ході судового слідства не було допитано двох свідків, які б могли надати свідчення про обставини вчинення кримінального правопорушення, - колишнього заступника голови Франківської районної адміністрації ОСОБА_30 та колишнього голову Франківської районної адміністрації ОСОБА_31 , на допиті яких наполягала сторона захисту.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 просять виправдувальний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, та задоволити повністю цивільні позови потерпілих. Вважають вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й покликаються на такі доводи. У мотивувальній частині вироку суд фактично підтримав обвинувальний акт, а в резолютивній частині ухвалив визнати ОСОБА_9 невинуватою та виправдати, що свідчить про суперечність мотивувальної та резолютивної частин вироку. 15 жовтня 2013 року Апеляційний суд Львівської області залишив в силі рішення Франківського районного суду м. Львова від 19-20.06.2013 року про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування і двічі скасовував незаконні ухвали суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акта, що підтверджує вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою. Судом порушені норми КПК України: суд розглядав дане кримінальне провадження більше року; відношення суду до потерпілих було упереджене, захист обвинуваченої чинив на них тиск, бажаючи, щоб вони фактично відмовилися від обвинувачення та цивільних позовів; порушено розумні строки розгляду кримінального провадження та їх права як потерпілих. Невідповідність висновків суду викладеним у виправдувальному вироку фактичним обставинам кримінального провадження полягає в тому, що суд в мотивувальній частині вироку фактично погодився з обвинувальним актом, а в подальшому покликається на показання обвинуваченої ОСОБА_9 , яка змінила попередні показання, та на показання потерпілих, які є неповними, вирваними з контексту і трактуються судом на користь обвинуваченої. В матеріалах кримінального провадження достатньо зібрано доказової бази на підтвердження того, що в діях ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Суд не взяв до уваги показань ОСОБА_9 , даних нею на досудовому слідстві, на які вказували потерпілі і які є важливим доказом у кримінальному провадженні. Обвинувачена повинна була перевірити виконання п.3 розпорядження №739 і незаконно діяла в інтересах директора МПП "МПМ" Наставського О. Матеріалами справи підтверджується покладення на обвинувачену ОСОБА_32 обов`язку перевірити здачу в експлуатацію нежитлових приміщень після переобладнання. Розпорядження Франківської районної адміністрації № 739 від 26.04.2006 року доводилось до відома ОСОБА_32 , так як на підставі даного розпорядження вона готувала розпорядження № 792 та видала свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення серії НОМЕР_1 , яке було підписане головою Франківської районної адміністрації. Всі розпорядження та свідоцтво про право власності скасовані, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. В діях ОСОБА_9 наявні усі ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України; обвинувачена зловживала службовим становищем, тобто умисно з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи директора МПП "МПМ" ОСОБА_22 передала йому у власність підвальні приміщення потерпілих. Матеріалами кримінального провадження доведено заподіяння потерпілим прямих майнових збитків. Ними витрачені кошти на поїздки зі скаргами у різні інстанції, на виготовлення копій документів, проведення експертизи щодо вартості підвальних приміщень. Вони не можуть користуватись їх спільною сумісною власністю підвальними приміщеннями, бо закриті вікна ззовні та демонтовані димоходні канали директором МПП "МПМ" Наставським О. Щодо висновку вартості майна від 04.12.2009 року, а не від 05.05.2006 року, то вони (потерпілі) дізналися про незаконний продаж підвальних приміщень лише в 2008 році, але так як не були згідні з підрахунками вартості ЛКП «Навколо базару», то звернулися до оцінювача майна ОСОБА_33 , який встановив вартість підвальних приміщень і таку оцінку вартості майна вони вважають справедливою. Заподіяна потерпілим шкода полягає в тому, що вони змушені були в судовому порядку скасовувати свідоцтво про право власності на підвальні приміщення і користуватись підвальними приміщеннями вони не могли, так як свідоцтво про право власності на них належало МПП "МПМ". Огляд їхніх підвальних приміщень ніхто не проводив і тому всі акти інвентаризацій ЛКП «Навколо базару» не можуть братися до уваги. Вважають, що суд першої інстанції незаконно прийшов до висновку про відсутність суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілим прямих майнових збитків чи існування упущеної вигоди. Кримінальним правопорушенням обвинувачена завдала потерпілим істотної матеріальної та моральної шкоди, а тому їх цивільні позови повинні бути задоволені.
При апеляційному розгляді прокурори ОСОБА_18 , ОСОБА_17 апеляційні скарги прокурора та потерпілих підтримали в частині скасування вироку. Покликаючись на викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи, просять вирок скасувати й призначити новий розгляд в суді першої інстанції в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду, яка полягає в тому, що не були допитані свідки ОСОБА_34 і ОСОБА_35 .
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 підтримали подану ними апеляційну скаргу та просять її задоволити, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник адвокат ОСОБА_10 апеляційні скарги прокурора та потерпілих заперечили, вирок суду вважають законним.
Обвинувачена ОСОБА_9 пояснила, що при підготовці проекту розпорядження "Про оформлення свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_2 " вона діяла виключно в межах своїх повноважень відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.03.2006 року № 394 "Про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна". Щодо розпорядження голови Франківської районної адміністрації від 26.04.2006 № 739 "Про приєднання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 ", то в обвинувальному акті про це розпорядження нічого не сказано. Завірена копія цього розпорядження надійшла у відділ приватизації разом з пакетом необхідних документів і сумніватись у тому, що воно набрало законної сили, у неї не було підстав. В її обов`язки не входило перевіряти чи контролювати виконання розпорядження № 739 від 26.04.2006 року. Контроль за виконанням цього розпорядження було покладено на заступника голови районної адміністрації. Неправомірної вигоди ні вона, ні МПП "МПМ" не отримували, за приєднані підвальні приміщення МПП "МПМ" провело оплату і відповідно до чинної ухвали Львівської міської ради мало право оформити свідоцтво про право власності на них. Розпорядження № 792 від 05.05.2006 року було завізоване різними службами, підписане головою районної адміністрації, і вона його виконувала. Шкода, про яку говорять потерпілі (ходіння по судах, закриті димові канали тощо), до неї та її професійної діяльності відношення не має. Зазначені як потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_23 (помер), ОСОБА_27 (помер) не є власниками квартир в будинку, а отже не є власниками і підвальних приміщень. Будинок № 141 є власністю територіальної громади. Показання вона не змінювала. Вважає, що в її діях відсутній склад злочину.
Заслухавши доповідь судді, сторону обвинувачення та потерпілих на підтримку внесених ними апеляційних скарг, сторону захисту, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок ухвалюється також при встановленні судом відсутності події кримінального правопорушення та при встановленні судом відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, з яким погоджується колегія суддів.
Усі надані сторонами докази були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції й не підтвердили пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідив усі обставини кримінального провадження і дав правильну оцінку досліджених доказів. Свої висновки щодо дослідження та оцінки доказів суд належним чином мотивував у вироку. З цими висновками погоджується і колегія суддів.
Суд обґрунтовано не взяв до уваги докази, надані стороною обвинувачення, оскільки вони не підтверджують наявність у діях ОСОБА_9 складу злочину, дійшов правильного висновку про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину й навів у вироку належні й достатні мотиви прийнятого рішення,
Виправдувальний вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК України, містить формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченої із зазначенням переконливих мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.
Апеляційні доводи прокурора та потерпілих про невідповідність вироку вимогам закону, а висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про неповноту судового слідства й істотні порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере, виходячи з наступного.
Висновок суду про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим.
Будь-яких суперечностей чи формулювань, які б ставили під сумнів невинуватість виправданої, викладені у вироку висновки суду не містять.
При ухваленні виправдувального вироку судом першої інстанції повністю дотримані вимоги ст.ст. 373, 374 КПК України, в тому числі щодо змісту вироку (його вступної, мотивувальної та резолютивної частин).
Твердження потерпілих про суперечності мотивувальної та резолютивної частин вироку не ґрунтуються на нормах закону, оскільки формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_9 і визнане судом недоведеним, викладене у мотивувальній частині вироку на виконання вимог ч.3 ст. 374 КПК України, що не суперечить резолютивній частині вироку (яка відповідає вимогам ч.4 ст. 374 КПК України) про визнання ОСОБА_9 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та її виправдання.
Те, що судовими рішеннями кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_9 була повернута на додаткове розслідування й скасовувались ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акту, жодним чином не може розцінюватись як підтвердження винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Передбачених ст. 412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення й тягли б за собою скасування виправдувального вироку, судом допущено не було.
Строки розгляду судом кримінальної справи не є чинником, який вплинув на правильність викладених у вироку висновків суду, а доводи потерпілих про упереджене ставлення до них суду та порушення прав потерпілих матеріалами провадження не підтверджуються.
Твердження потерпілих про те, що суд у мотивувальній частині вироку фактично погодився з обвинувальним актом, змісту вироку не відповідає.
Щодо наведених у вироку показань ОСОБА_9 та показань потерпілих, то ці показання відповідно до ст. 95 КПК України були дані під час судового розгляду, безпосередньо сприймалися судом під час судового засідання та отримали свою оцінку в порядку, визначеному ст. 94 КПК України.
Покликання потерпілих і прокурора на те, що ОСОБА_9 змінювала показання і суд не взяв до уваги її показань на досудовому слідстві, які є важливим доказом у кримінальному провадженні, не можуть бути підставою для скасування вироку.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тому зазначені вище доводи прокурора і потерпілих колегія суддів до уваги не бере як такі, що не ґрунтуються на вимогам закону.
З приводу доводів прокурора і потерпілих про те, що ОСОБА_9 зобов`язана була перевірити виконання п.3 розпорядження Франківської районної адміністрації № 739 від 06.04.2006 року «Про приєднання нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_2 », колегія суддів зауважує, що в обвинувальному акті таке розпорядження не зазначене і діяння, яке б полягало у нездійсненні перевірки виконання розпорядження голови Франківської районної адміністрації № 739 від 06.04.2006 року «Про приєднання нежитлових приміщень будинку № 141 на вул. Городоцькій», в вину ОСОБА_9 не ставиться.
Обставинам щодо перевірки виконання вказаного розпорядження суд у вироку дав належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у ОСОБА_9 мети одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи. Такий висновок суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставини кримінального провадження й належним чином мотивований у вироку.
Крім того судом першої інстанції слушно звернуто увагу на відсутність в обвинувальному акті вказівки на те, яка саме неправомірна вигода та на користь якої саме юридичної особи вона передбачалась.
Скасування розпоряджень та свідоцтва про право власності щодо нежитлових підвальних приміщень на АДРЕСА_2 , на що покликаються прокурор та потерпілі, не є беззастережним доказом наявності в діях ОСОБА_9 інкримінованого їй злочину.
Доводи потерпілих про те, що зібрано достатньо доказів наявності в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, колегія суддів до уваги не бере, оскільки сукупність зібраних стороною обвинувачення доказів не відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.
Шкода у тому вигляді, як її визначили потерпілі (витрати на поїздки зі скаргами, на виготовлення копій документів, участь у судових розглядах, а також закриті директором МПП "МПМ" Наставським О. вікна, демонтовані димоходні канали тощо), не перебуває у прямому причинному зв`язку із виконанням ОСОБА_9 своїх службових обов`язків і заподіяння такої шкоди в вину ОСОБА_9 не ставиться.
В обвинувальному акті зазначено, що діяннями ОСОБА_9 мешканцям квартир заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 21968,75 грн. кожному (т.5 а.с.2-4). Такий вид і розмір шкоди визначений потерпілими, виходячи з висновку про вартість майна, складеному суб`єктом підприємницької діяльності оцінювачем ОСОБА_36 05 грудня 2009 року. Згідно з цим висновком ринкова вартість підвальних приміщень загальною площею 110,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 складає 351500 грн. У висновку оцінювача вказана мета оцінки: Визначення вартості нерухомого майна з метою встановлення права власності за судовим рішенням. Результати оцінки можуть бути використані лише для забезпечення зазначеної вище мети. Вказаний також термін дії звіту про вартість майна: 6 місяців від дати оцінки (т.2 а.с.117).
Суд першої інстанції дав оцінку зазначеному доказу й, виходячи з всебічного та повного розгляду всіх обставин кримінального провадження, встановив відсутність суспільно-небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди, яка була б заподіяна діяннями ОСОБА_9 , та відсутність підстав для задоволення цивільних позовів потерпілих про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Доводи прокурора про неповноту судового слідства та покликання на це як на підставу скасування вироку й призначення нового розгляду в суді першої інстанції, на увагу не заслуговують.
На думку прокурора, неповнота судового розгляду полягає у тому, що в ході судового слідства не було допитано двох свідків - колишнього заступника голови Франківської районної адміністрації ОСОБА_30 та колишнього голову Франківської районної адміністрації ОСОБА_31 , на допиті яких наполягала сторона захисту.
Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишились недослідженими обставини, зокрема, у разі, якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Однак клопотань про допит зазначених осіб як свідків сторона обвинувачення ні в суді першої інстанції, ні в порядку ч.3 ст. 404 КПК України в апеляційному суді не заявляла, а статтею 415 КПК України не передбачено такої підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції як неповнота судового розгляду.
Крім того органом досудового слідства дії ОСОБА_9 фактично кваліфіковані за ч.2 ст. 364 КК України в редакції Закону № 746-УІІ від 21.02.2014 з наступними змінами /в обвинувальному акті редакція Закону не вказана/, хоча діяння, вчинення якого ставиться в вину ОСОБА_9 , мало місце 05.05.2006 року.
Вирок перевірений апеляційним судом в межах апеляційних скарг відповідно до ст. 404 КПК України.
Апеляційні скарги прокурора та потерпілих не містять правових підстав для скасування виправдувального вироку.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги прокурора та потерпілих необґрунтованими. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.
Датою ухвалення вироку суд першої інстанції зазначив "09.07.2015 10.07.2015 року" (т.6 а.с.73). Між тим часом ухвалення вироку вважається день його підписання. Тому в порядку ст. 404 КПК України із вступної частини вироку слід виключити дату "09.07.2015" і часом ухвалення вироку вважати 10.07.2015 року.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 без задоволення.
В порядку ст. 404 КПК України виключити із вступної частини вироку дату "09.07.2015" і часом ухвалення вироку вважати 10.07.2015 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4