Справа № 530/1995/14-к
Провадження № 1-кп/526/9/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Гадяч
Колегія суддів Гадяцького районного суду Полтавської області у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0000509 за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Виборг Ленінградської області РФ, жительки АДРЕСА_1 , розлученої, не працюючої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вільхове Зіньківського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
29.08.2014 року, близько 20 год., ОСОБА_9 знаходилась у своєму господарстві по АДРЕСА_1 , куди прийшов ОСОБА_11 . Під час спілкування, ОСОБА_11 з метою вступити з нею в статевий акт, проти її волі, затягнув ОСОБА_9 у приміщення літньої кухні, де звалив на підлогу та став стягувати з неї одяг. ОСОБА_9 , намагаючись припинити насильницькі дії ОСОБА_11 , почала звати на допомогу. У цей час, до приміщення літньої кухні, зайшов її співмешканець ОСОБА_10 , який з метою припинення дій ОСОБА_11 , став його відтягувати від ОСОБА_9 , в результаті чого між ними виникла бійка, у ході якої вони перемістилися з літньої кухні на подвір`я. Під час бійки, ОСОБА_11 , знаходячись зверху на ОСОБА_10 , почав душити його. ОСОБА_9 , з метою припинення дій ОСОБА_11 , побігла у глиб двора, де взяла сокиру, обухом якої нанесла йому один удар, в область голови, а саме в тім`яну частину справа, від якого дії ОСОБА_11 послабилися і ОСОБА_10 скинувши потерпілого з себе, піднявся з землі. Після цього, ОСОБА_10 вихопивши сокиру з рук ОСОБА_9 , відкинув її в сторону. Потерпілий, у цей час намагався піднятися з землі, висловлюючи в їх адресу погрози, а ОСОБА_10 і ОСОБА_9 залишивши його, зайшли до будинку.
Перебуваючи в будинку, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_10 , що заподіяла ОСОБА_11 удар сокирою в область голови.
Незважаючи на те, що потерпілий перебував у небезпечному для життя стані, ОСОБА_10 , маючи можливість надати йому допомогу та викликати лікарів, ліг відпочивати.
Близько 4-ї години ранку, 30.08.2014 року, ОСОБА_9 , вийшовши з будинку на подвір`я, побачила ОСОБА_11 , який не подавав ознак життя.
Після цього, на її прохання, рідний брат ОСОБА_11 - ОСОБА_6 , який у той час перебував у будинку та неповнолітній син ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , 1999 року народження, перенесли тіло ОСОБА_11 до приміщення сараю сусіднього господарства, в якому ніхто не проживає.
01.09.2014 року, близько 21 години, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 , погрузивши тіло ОСОБА_11 на візок, відвезли його за село, до лісистої місцевості, неподалік від кладовища, де ОСОБА_10 закопав тіло ОСОБА_11 .
У результаті дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи ексгумованого трупа № 340 від 27.04.2015 року умовно розділені на дві групи: ПЕРША ГРУПА забита рана голови з крововиливом в підлягаючі м`які тканини в тім`яній області справа, субарахноїдальні крововиливи по ходу борозн, які кваліфікуються у своїй сукупності, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, в даному випадку, як такі, що призвели до смерті потерпілого. ДРУГА ГРУПА крововиливи в м`які тканини в області щитоподібного хряща з обох сторін, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 вину у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 не визнала, дала показання, що вранці 29.08.2014 року, вона разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , вживали спиртне, а саме випили пляшку горілки. Цього ж дня, близько 20 години вечора, вона знаходилася на подвір`ї, де перебирала квасолю. У цей час, прийшов ОСОБА_11 , який попросив у неї закурити. Потім вхопив її за руку та почав тягнути до літньої кухні, маючи намір вступити з нею в статевий зв`язок. Вона чинила йому опір, пручалася, намагалася вирватися та кричала про допомогу. Перебуваючи у приміщенні літньої кухні, ОСОБА_11 став стягувати з неї одяг. У цей час на її крик зайшов ОСОБА_10 , який стягнув ОСОБА_11 з неї і між ними виникла бійка. Вона побігла до будинку кликати на допомогу ОСОБА_6 , але останній їй відмовив. Коли вийшла з будинку побачила, що її співмешканець ОСОБА_10 лежав на землі, а ОСОБА_11 знаходився на ньому зверху та здавлював руками шию. Побачивши, що ОСОБА_10 втрачає сили та почав хрипіти, вона побігла у глиб двору, де схопивши сокиру, яка лежала на пеньку, підбігла до ОСОБА_11 із ОСОБА_10 та не розуміючи як саме, нанесла удар ОСОБА_11 сокирою. Після цього він відпустив ОСОБА_10 , який скориставшись цим та піднявся з землі, схопив сокиру, яку відкинув в сторону. Після цього, ОСОБА_11 намагався піднятися і продовжував лайку. Вони з ОСОБА_10 зайшли до будинку, де вона повідомила про те, що нанесла удар сокирою ОСОБА_11 . Наступного дня 30.08.2014 року, близько 4-ї години ранку, вона вийшовши з будинку, побачила ОСОБА_11 , який лежав на подвір`ї, без ознак життя. ОСОБА_6 та її син ОСОБА_12 , на її прохання, перенесли ОСОБА_11 до приміщення сараю сусіднього господарства, де ніхто не проживає. Через декілька днів, вона із ОСОБА_10 , поклавши тіло ОСОБА_11 на візок, який знаходився в їхньому господарстві, відвезли його за село, де у лісі поховали. Обвинувачена також пояснила, що позбавляти життя ОСОБА_11 не мала наміру, а лише хотіла захистити свого співмешканця від дій ОСОБА_11 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому злочині за ч. 3 ст. 136 КК України не визнав, суду дав показання, що 29.08.2014 року, він повернувшись з роботи додому, відпочивав у будинку. Через деякий час почув крик, вийшов на подвір`я та пішов до приміщення літньої кухні, звідки доносився крик та гуркіт, де побачив, що ОСОБА_11 лежав зверху на його співмешканці ОСОБА_9 . Стягнувши ОСОБА_11 з ОСОБА_9 , між ними зав`язалася бійка, у ході якої останній хапався за одвірки, а він його намагався витягнути з літньої кухні. Перебуваючи уже на подвір`ї, ОСОБА_11 , який фізично був сильнішим, звалив його на землю та сидячи на ньому зверху, став руками душити за шию. У цей час, він почув глухий удар, після якого ОСОБА_11 послабив хватку, а він скориставшись цим, звільнився від нього та піднявся з землі. Побачивши у руках ОСОБА_9 сокиру, він схопивши її, відкинув її у сторону за приміщення погреба. ОСОБА_11 у цей час, опираючись на лікоть руки, намагався піднятися та продовжував висловлюватися в їх адресу нецензурною лайкою, а вони з ОСОБА_9 пішли у будинок, де вона повідомила, що нанесла ОСОБА_11 удар сокирою. Наступного дня, а саме 30.08.2014 року, близько 6-ї години ранку, він пішов на роботу. Коли повернувся, ОСОБА_9 йому повідомила, що коли він спав, на її прохання ОСОБА_6 та їх син, перенесли ОСОБА_11 до сараю сусіднього господарства. Приблизно на третій день, він погрузивши тіло ОСОБА_11 на візок, разом з ОСОБА_9 , відвезли до лісу, де він викопав лопатою яму, закопав тіло. Обвинувачений також вказав, що не надав потерпілому ОСОБА_11 допомогу та не викликав швидку допомогу, так як потреб для цього не було, оскільки він після нанесеного йому ОСОБА_9 удару сокирою, виявляв ознаки життя, а саме рухався та висловлював погрози в їх адресу.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що потерпілий ОСОБА_11 був його рідним братом. 30.08.2014 року, близько 5 години ранку, його розбудила ОСОБА_9 , у будинку якої він ночував та попросила перенести ОСОБА_11 з подвір`я до приміщення сараю сусіднього господарства. Він разом з сином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перенесли ОСОБА_11 до приміщення вищевказаного сараю. Про те, що ОСОБА_11 є мертвим він не зрозумів, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під картузом у потерпілого бачив засохші плями крові, та про обставини смерті брата він дізнався пізніше. Будь-яких претензій до обвинувачених не має, цивільний позов не заявляв.
Вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненому підтверджується наступними доказами.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно яких ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є його батьками, але фактично він проживає з бабусею. Вранці 30.08.2014 року, він разом з ОСОБА_6 на прохання матері перенесли потерпілого ОСОБА_11 з подвір`я господарства його батьків до приміщення сараю сусіднього господарства.
Показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 згідно яких потерпілий ОСОБА_11 ніде не працював, при ходьбі користувався палицею, так як у нього були хворі ноги. Окрім цього, між обвинуваченими та потерпілим раніше відбувалися конфлікти, під час яких ОСОБА_10 виганяв ОСОБА_11 з будинку.
На підставі ухвали від 26.02.2015 року Зіньківського районного суду Полтавської області, для проведення комісійної судово-медичної експертизи, було проведено ексгумацію трупа ОСОБА_11 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи ексгумованого трупа № 340 від 27.04.2015 року виявлені тілесні ушкодження, які умовно розділені на дві групи:
ПЕРША ГРУПА забита рана голови з крововиливом в підлягаючі м`які тканини в тім`яній області справа; субарахноїдальні крововиливи по ходу борозн. Вищевказані тілесні пошкодження за своїми характеристиками є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті від не менш ніж однократної дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв з достатньої для утворення цих ушкоджень силою, і яким міг бути обух сокири, про що свідчить морфологічна характеристика ушкодження м`яких тканин голови (забійна рана), розмір крововиливу в м`які покрови голови, поряд з відсутністю так званого врубу на кістках черепу. Тілесні пошкодження цієї групи стосовно живої особи можуть бути оцінені лише у своїй сукупності, як такі, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, як такі що призвели до смерті (п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».)
ДРУГА ГРУПА крововиливи в м`які тканини в області щитоподібного хряща з обох сторін, які за своїми характеристиками являються прижиттєвими, утворились незадовго до настання смерті від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук людини, чи інші предмети з подібними характеристиками, і могли утворитись при здавленні шиї, причому предмети діяли з достатньою для утворення цих ушкоджень силою. Стосовно живої особи тілесні пошкодження Другої групи, мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»).
Вказані тілесні ушкодження потерпілому могли були спричиненні в короткий проміжок часу незадовго до настання смерті потерпілого.
Характеристики виявленої черепно-мозкової травми не виключають, що після її спричинення, ОСОБА_11 певний проміжок часу міг вчиняти активні дії (пересуватися, розмовляти). Після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень Другої групи він не був позбавлений можливості здійснювати активні дії.
Причиною смерті ОСОБА_11 є черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки головного мозку.
Приймаючи до уваги безпосередню причину смерті, ступінь розвитку трупних явищ, як на момент огляду трупу на місці його виявлення, так і під час проведення первинної експертизи, а також літній період часу та умови перебування трупа, можна вважати, що смерть ОСОБА_11 могла настати 29.08.2014 року.
Динаміка протікання черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонками головного мозку, як правило передбачає короткочасну втрату свідомості безпосередньо в момент, після чого може наставати так званий «світлий проміжок часу», який може обчислюватись хвилинами, годинами. У подальшому в потерпілих наростають явища порушення лікворо - і гемодинаміки, набряку головного мозку, та явищ його стиснення, які призводять до незворотної втрати свідомості і настанню смерті.
При судово-токсикологічного дослідження крові від трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,9 проміле, що стосовно живої особи, може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння.
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 21 від 12.05.2015 року встановлено, що тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма забита рана голови з крововиливами в підлеглі м`які тканини, субарахноїдальні крововиливи правої тім`яної ділянки, дві округлі ділянки крововиливів в м`які тканини в проекції щитоподібного хряща, були спричиненні в результаті удару тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, домірним ушкодженням, яким міг були і обух сокири. Удар був нанесений з силою, достатньою для утворення черепно-мозкової травми.
Черепно мозкова травма оцінюється лише у своїй сукупності, стосовно живої особи, має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя і як таких, що в даному конкретному випадку призвели до настання смерті потерпілого.
Крововиливи в м`які тканини шиї мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
Всі тілесні ушкодження виявлені на трупі ОСОБА_11 , утворилися в короткий проміжок часу, незадовго до настання його смерті. Причиною смерті ОСОБА_11 була закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки головного мозку, про що свідчать дані макро- та мікроскопічні дослідження його трупа.
Приймаючи до уваги причину смерті, ступінь розвитку трупних явищ, як на момент огляду трупу на місці його виявлення, так і під час проведення первинної експертизи, а також літній період часу та умови перебування трупа, можна вважати, що смерть ОСОБА_11 могла настати 29.08.2014 року.
Тілесних ушкоджень, характерних для захисту руками від ударів, на трупі ОСОБА_11 не виявлено.
Після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень другої групи він не був позбавлений можливості здійснювати активні дії. Характер виявленої черепно-мозкової травми (перша група) не виключає, що після її спричинення, ОСОБА_11 певний проміжок часу міг вчиняти активні дії (пересуватися, розмовляти). Всі тілесні ушкодження мають ознаки прижиттєвості.
Враховуючи вищеописаний характер черепно-мозкової травми, у разі надання ОСОБА_11 своєчасної спеціалізованої медичної допомоги його смерть могла бути умовно запобіжною.
При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_11 в крові виявлено етиловий спирт в концентрації 2,9 проміле, що стосовно живої особи відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння.
Висновки вищезазначених експертиз підтвердили допитані у судовому засіданні судові експерти ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які спростували висновок експерта ОСОБА_18 № 88 від 20.10.2014 року, в частині заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 лезом сокири.
Окрім того, судово-медичний експерт ОСОБА_16 суду пояснив, що при дослідженні ексгумованого трупа потерпілого ОСОБА_11 , експертами не було виявлено врубу на кістці черепа потерпілого, що свідчить про те, що удар був нанесений не лезом, а обухом сокири.
Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт криміналіст ОСОБА_19 вказав, що викладені ним в експертизі № 267-МК від 07.10.2014 року висновки про те, що потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження лезом сокири, зроблені ним були лише на підставі висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_18 № 88 від 20.10.2014 року та дослідження клаптика шкіри з тім`яної ділянки голови ОСОБА_11 .
При проведенні експертизи, кістки черепу ним не досліджувалися. Експерт також зазначив, що наявність врубу на кістці черепа, свідчить про те, що удар був заподіяний лезом сокири, а відсутність врубу на кістці черепа свідчить, що удар був заподіяний твердим тупим предметом, а саме обухом сокири.
У протоколі огляду місця події від 04.09.2014 року, а саме господарства по АДРЕСА_1 , де проживають обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , зафіксовано виявлення та вилучення сокири, якою ОСОБА_9 наносила удар потерпілому ОСОБА_11 . Також проведено огляд приміщення сараю сусіднього господарства, де знаходився труп ОСОБА_11 , місце поховання потерпілого ОСОБА_11 , під час якого в могилі розміром 90 на 130 см. було виявлено його труп із гнилісними змінами.
Даними протоколу слідчого експерименту від 11.09.2014 року, за участю обвинуваченої ОСОБА_9 , та фототаблицями і відеозаписом до нього, в якому зафіксовано її показання щодо обставин подій, що мали місце 28.09.2014 року та 01.09.2014 року.
Переглянутим у судовому засіданні відеозаписом, що є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту від 11.09.2014 року, на якому ОСОБА_9 детально розповіла про обставини вчиненого злочину та механізм нанесення нею удару потерпілому.
Згідно висновку судово-медичного експерта Зіньківського районного відділення бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОГА ОСОБА_18 № 88-Б від 21.10.2014 року, покази підозрюваної ОСОБА_9 , дані нею під час проведення слідчого експерименту з об`єктивними даними судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , зокрема в частині механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому загалом в протиріччя не вступають.
Даними проведення слідчого експерименту від 06.09.2014 року з відеозаписом до нього, за участю ОСОБА_10 , у ході якого він розповів та на місці показав про обставини, що відбулися 29.08.2014 року та 01.09.2014 року.
Переглянутим у судовому засіданні відеозаписом, який є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту від 06.09.2014 року.
Згідно висновку судово-медичного експерта Зіньківського районного відділення бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОГА ОСОБА_18 № 88-В від 20.10.2014 року, покази підозрюваного ОСОБА_10 дані ним під час проведення слідчого експерименту з об`єктивними даними судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , зокрема в частині механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому загалом в протиріччя не вступають.
Відповідно до висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 830 від 21.09.2014 року, в крові трупа ОСОБА_11 , виявлений антиген В.
Відповідно до висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 832 від 29.09.2014 року, на куртці, наданій на дослідження, знайдена кров людини, де виявлений антиген В, що може походити від ОСОБА_11 .
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 503 від 08.10.2014 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься інкриміноване їй протиправне діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждала, як і не знаходилася в стані тимчасового розладу психічної діяльності і не виявляла ознак вродженого недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під дію ч.2,3 ст.19 та під дію ст.20 КК України не підпадає і на даний час може постати перед слідством та судом. На момент вчинення інкримінованого їй діяння, ОСОБА_9 не перебувала у стані фізіологічного афекту чи іншому особливому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на її свідомість, поведінку і здатність передбачати наслідки своїх дій та міг би розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання.
Дії обвинуваченої ОСОБА_9 органами досудового розслідування, кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 .
Суд вважає, що така кваліфікуюча ознака, як умисне вбивство, не знайшла свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, виходячи з наступного.
Вбивство це винне, протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження небезпечне для життя у момент заподіяння, чи таке, що спричинило смерть потерпілого.
Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи клінічному перебігу, через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. До небезпечних для життя ушкоджень належать і ті, що проникають у черепну порожнину, у тому числі без ушкодження мозку.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень , причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до настання наслідків характеризується необережністю.
У ході судового розгляду встановлено відсутність умислу обвинуваченої ОСОБА_9 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 .
Разом з тим, виходячи із сукупності досліджених судом доказів, а саме показань обвинувачених, свідків, потерпілого, висновків судово-медичної експертизи ексгумованого трупа, комісійної судово-медичної експертизи, слідчих експериментів, суд вважає, що у діях обвинуваченої ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , що спричинило його смерть.
Згідно встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_9 усвідомлювала те, що завданий нею потерпілому удар сокирою, в область голови, спричинить йому тяжкі тілесні ушкодження, та як наслідок його смерть.
Частиною 3 ст. 337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 129 Конституції України, п. 15 ч. 1 статті 7 КПК України судочинство в України здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За таких обставин, а саме, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесного ушкодження заподіяного потерпілому, причину його заподіяння, поведінку потерпілого, що передувала події, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_9 , слід перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки це не суперечить вимогам ч. 3 ст. 337 КПК України.
Відповідно до статті 91 КПК України - у кримінальному провадженні, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, а також види і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно з вимогами статті 94 КПК України - суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд також вважає доведеним вину обвинуваченого ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України, а саме ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу та неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 .
Такі дії обвинуваченого підтверджуються, як його показаннями, в яких він не заперечує про те, що знаючи про нанесення потерпілому ОСОБА_9 удару сокирою в область тім`яної частини голови, усвідомлюючи небезпечний для життя стан потерпілого, маючи можливість надати допомогу та викликати лікарів, не вчинив таких дій.
Показання обвинуваченого ОСОБА_10 , у тій частині, що ОСОБА_11 певний проміжок часу міг вчиняти активні дії, підтверджуються висновком комісійної судово-медичної експертизи № 21 від 12.05.2015 року, згідно якої, при наданні потерпілому своєчасної медичної допомоги його смерть могла бути умовно запобіжною.
Докази, на які посилався захисник ОСОБА_10 щодо відсутності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України, а саме на протокол затримання ОСОБА_10 від 04.09.2014 року, повідомлення про підозру ОСОБА_10 від 05.09.2014 року за ч. 1 ст. 115 КК України, ухвалу Зиньківського районного суду Полтавської області від 05.09.2014 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту, повідомлення про заміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_10 від 03.11.2014 року за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 136 КК України, ніяким чином не спростовують відсутність у діях обвинуваченого складу злочину та кваліфікацію таких його дій, а вказують та підтверджують про присутність обвинуваченого на місці та в час вчинення злочину та про обізнаність обставин вчинення злочину ОСОБА_9 .
Обставини, які відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відсутні.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд враховує, як характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, тяжкість наслідків, які наступили, а саме смерть потерпілого, тому вважає, що покарання їй слід обрати, передбачене санкцією статті, за вчинений злочин, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде достатнім та необхідним для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Що стосується строку покарання, то суд вважає, що слід обрати його мінімальний термін, передбачений санкцією статті, із врахуванням, як наявності у обвинуваченої ОСОБА_9 на утриманні неповнолітньої сина, так і думки потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання обвинуваченій та поведінку самого потерпілого, яка спровокувала такі її дії.
З метою забезпечення виконання вироку суду, в частині призначеного покарання, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_9 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд враховує, як характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є середньої тяжкості, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітнього сина, враховуючи думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, неправомірну поведінку самого потерпілого щодо нього, тому вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати, в межах санкції статті, за вчинений злочин, у виді обмеження волі, але із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням від покарання з випробуванням та іспитовим терміном.
Питання речових доказів підлягає вирішенню, відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, судова колегія, -
З А С У Д И Л А:
ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою, взявши під варту із-за зали суду.
Зарахувати ОСОБА_9 у строк відбуття покарання тримання під вартою, в період з 01.07.2015 року по 16.10.2015 року, включно.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 до покарання строк попереднього ув`язнення, в період з 01.07.2015 року по 16.10.2015 року, включно та з 07.06.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.
Речові докази: штикову лопату, панаму, кофту, плащ, куртку, футболку, спортивні штани, пару кросівок, зрізи нігтьових пластин ОСОБА_11 , 2 сокири, металеву трубу, що передані на зберігання в кімнату схову речових доказів Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області - знищити.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_9 у той же строк, з часу отримання нею копії вироку.
Головуючий - ОСОБА_1 Судді - ОСОБА_2
ОСОБА_20