Номер провадження: 11-кп/785/340/16
Номер справи місцевого суду: 492/1553/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.04.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Арцизського районного суду Одеської області від 10.12.2015 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,
встановила:
Цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , гр-нин України, освіта середня, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, не працює, раніше судимий:
16.07.2009 року за ст.ст. 187 ч.1, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;
13.10.2010 року за ст. 189 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

засуджений за ст. 186 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.
ОСОБА_9 засуджений за те, що він 17.10.2014 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на автомобільній дорозі між м. Арциз Одеської області та с. Павлівка Арцизського району Одеської області, неподалік від «Дунайської SES-2», умисно, із корисливих спонукань, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , яке виразилось в нанесенні
___________________
Справа № 11-кп/785/340/16 Категорія: ст. 186 ч.2 УК України
Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
йому удару рукою по обличчю та ногою по грудної клітині, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме шкіряною курткою вартістю 5000 грн., мобільним телефоном марки «Самсунг» з сім-картою, загальною вартістю 1000 грн. та грошовими коштами у сумі 2 300 грн., спричинив тим самим потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 8 300 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи проти доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , стверджує, що призначене йому покарання є занадто м`яким та не відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.
Так прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, а на час розгляду справи судом обвинувачений ОСОБА_9 перебував під вартою за ухвалою слідчого судді по іншому кримінальному провадженню, порушеному за вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ст. ст.. 15 ч.3, 186 ч.3 КК України.
Крім того, незважаючи на те, що органами досудового слідства було встановлено, а в ході судового розгляду знайшло підтвердження те, що злочин був вчинений обвинуваченим ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, ця обставина взагалі не знайшла свого відображення у вироку суду, одночасно з тим, стверджує прокурор в апеляційній скарзі судом у вироку не було наведено жодної підстави, з якої суд дійшов до висновку про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання реально.
Враховуючи викладене, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати з кримінальних справ приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена його показаннями, у яких він підтвердив факт та обставини вчинення ним кримінального правопорушення, внаслідок чого, суд першої інстанції за погодженням зі сторонами судового розгляду, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України прийняв рішення про недоцільність дослідження інших доказів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що ОСОБА_9 щиро розкаявся, позитивно характеризується, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, потерпілий немає до нього претензій у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди, а тому дійшов висновку про недоцільність реального відбування покарання обвинуваченим і призначивши обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі, звільнив його від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції видно, ОСОБА_9 раніше судимий три рази, хоча на даний час одна судимість погашена.

Двічі (у 2005 та 2009 роках) обвинувачений був звільнений від відбування покарання з випробуванням і кожного разу, після цього, він вчиняв новий злочин.

Останній раз ОСОБА_9 був судимий у 2010 році до позбавлення волі у вигляді 4 років 1 місяця і відбував їх реально, звільнившись по відбуттю міри покарання 11.04.2014 року, але 17.10.2014 року вчинив новий тяжкий злочин.

Крім того судова колегія звертає увагу на те, що на даний час ОСОБА_9 знаходиться під вартою в зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений не має бажання ставати на шлях виправлення, а неодноразове звільнення його від відбування покарання (втретє) не сприяє попередженню нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання, яке належить відбувати реально.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Судова колегія виключає з обвинувачення ОСОБА_9 те, що він скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння, так як матеріалами кримінального провадження це не доведено, а сам обвинувачений це заперечує.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначення обвинуваченому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та за обставин, встановлених судом першої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є справедливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню, а вирок суду першої інстанції частковому скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Арцизського районного суду Одеської області від 10.12.2015 року у відношенні ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким:

Вважати ОСОБА_9 засудженим за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 / чотирьох / років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з 24.03.2016 року.

Застосувати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4