Справа № 462/7394/15-к
У Х В А Л А
15 жовтня 2015 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Залізничного району м.Львова ОСОБА_4 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей заяв про кримінальне правопорушення від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року,

встановив:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора Залізничного району м.Львова ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у його заявах від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року про кримінальні правопорушення за ознаками ст.375 КК України, вчинені суддями Галицького районного суду м.Львова, які, на його переконання, винесли завідомо неправосудні ухвали: суддя ОСОБА_5 ухвалу від 27.08.2015 року, суддя ОСОБА_6 від 17.08.2015 року та 25.09.2015 року і суддя ОСОБА_7 від 22.06.2015 року, при цьому грубо порушили норми матеріального і процесуального права. Свою скаргу обґрунтовує тим, що прокурор, всупереч вимогам ст.214 КПК України, не вніс зазначені відомості в ЄРДР, а в двох листах від 09.10.2015 року за підписом прокурора Залізничного району м.Львова ОСОБА_4 було зроблено протиправний висновок, не передбачений чинним процесуальним законодавством, нібито підстав для внесення відомостей, викладених в заявах від 28.09.2015 року та 06.10.2015 року, не вбачається. Щодо його заяви від 31.08.2015 року, то жодної відповіді на таку він так і не отримав. Таку бездіяльність прокурора вважає протиправною і просить зобов`язати останнього невідкладно внести відповідні відомості про кримінальні правопорушення в ЄРДР на підставі поданих ним заяв від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року та забезпечити початок досудового розслідування вчинених кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, покликаючись на мотиви такої, та доповнив, що отримання прокурором вказаних заяв про кримінальні правопорушення за ознаками ст.375 КК України було безмовною підставою для внесення ним протягом 24 годин відомостей таких заяв в ЄРДР, проте прокурор порушив пряму вимогу ст.214 КПК України, не внісши відповідні відомості, чим допустив протиправну бездіяльність. Просить скаргу задовольнити.
Прокурор, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, що згідно ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, а також представлені матеріали перевірки за заявами ОСОБА_3 , приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Згідно вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Таким чином, в КПК України 2012 року, в порівнянні з КПК 1960 року, законодавцем змінено початок кримінального провадження: досудове розслідування - перша стадія кримінального провадження - починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не містить визначення поняття «приводів і підстав» до початку кримінального провадження.
У відповідності до ч.2 ст.214 КПК України внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР здійснюється в порядку, встановленому Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 року № 69, яке є чинними на час розгляду даної скарги і повинно враховуватись слідчим суддею при розгляді скарги на бездіяльність прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, оскільки реалізація положень цього нормативного акту унеможливлює формальність підходу до внесення відомостей до ЄРДР щодо осіб, в тому числі суддів, за заявами про вчинення ними кримінальних правопорушень.
Положення ч.1 ст.214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до ЄРДР вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.
Наведені висновки узгоджуються з висновком Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане із здійсненням ними судочинства».
Як вбачається із заяви ОСОБА_3 від 31.08.2015 року, яка містяться в матеріалах скарги, він не погоджується з ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 від 27.08.2015 року, вважає її такою, що виготовлена з умислом вчинення дій корупційного характеру. Згідно заяви скаржника від 28.09.2015 року, він вважає також завідомо неправосудними ухвали судді ОСОБА_6 від 17.08.2015 року та 25.09.2015 року у справі за його скаргою. Крім того, як видно із заяви ОСОБА_3 від 06.10.2015 року, він не погоджується і переконаний, що є завідомо неправосудними ухвали суду під головуванням судді ОСОБА_7 від 22.06.2015 року про зміну процесуального статусу потерпілого на процесуальний статус свідка за клопотанням сторони захисту і про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності в зв`язку з дійовим каяттям в кримінальному провадженні № 0000083. Вважає, що вказані судді винесли завідомо неправосудні рішення, чим вчинили злочини, передбачені ст.375 КК України.
Згідно ст.11 КК України злочином є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Склад злочину, передбачений ч.1 ст.375 КК України (постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови), про вчинення якого суддями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказує ОСОБА_3 , є формальним, тому його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням певних дій, які являють собою постановлення неправосудного судового акту.
Разом з тим, при розгляді скарги встановлено, що відомості, які викладені у поданих заявах ОСОБА_3 від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року не містять обставин, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення і які б свідчили про вчинення саме кримінальних правопорушень суддями Галицького районного суду м.Львова, до того ж ці відомості викладені в формі необґрунтованих суб`єктивних тверджень, зумовлених незгодою з прийнятими суддями процесуальними рішеннями.
Також слідчий суддя враховує, що спеціальний статус судді зумовлений виконанням професійними суддями конституційної функції здійснення правосуддя, в зв`язку з чим притягнення судді до юридичної відповідальності має певні особливості.
Незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України (ст.126 Конституції) та є невід`ємними складовими їхнього статусу. Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів. Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст.126 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом». Відповідно до положення ч.1 ст.126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом.
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.
Поряд з цим, слід звернути увагу на те, що судді, незважаючи на гарантії недоторканності і статусу незалежності при здійсненні правосуддя, у випадку вчинення конкретних дій, які у чинному КК визнаються злочинами, притягуються до відповідальності й несуть передбачене законом покарання.
Зі змісту п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» випливає, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Отже, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. Незгода учасника судового процесу з прийнятим рішенням чи діяльністю судді щодо розгляду справи не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення.
Виходячи зі змісту заяв ОСОБА_3 від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року та аналізу чинного законодавства, слідчий суддя вважає, що підстав для внесення до ЄРДР відомостей таких заяв у прокурора Залізничного району м.Львова ОСОБА_4 не було.

Із письмових відповідей прокурора Залізничного району м.Львова ОСОБА_4 № 04-21/93-15 від 28.09.2015 року, 04/21-93-15 від 08.10.2015 року та № 04/21-93вих15 від 09.10.2015 року вбачається, що розглянувши подані скаржником заяви від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року, підстав для внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань не знайдено.

З огляду на наведене, вважаю, що дії прокурора не суперечать вимогам ст.214 КПК України, правомірно не було внесено до ЄРДР відомості за заявами ОСОБА_3 від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року, оскільки такі заяви не містять ознак кримінальних правопорушень, об`єктивних даних про вчинення саме кримінальних правопорушень суддями.
Враховуючи, що інші обставини, викладенів скарзі ОСОБА_3 , не доводять його вимог щодо неправомірної бездіяльності прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР, як і не спростовують зазначених висновків суду, з огляду на зміст досліджених заяв ОСОБА_3 від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року і представлених матеріалів перевірки цих заяв, вважаю, що у задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Залізничного району м.Львова ОСОБА_4 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей заяв про кримінальне правопорушення від 31.08.2015 року, 28.09.2015 року та 06.10.2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1