АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/1930/2015 Слідчий суддя у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 172 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.11.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене старшим прокурором прокуратури м. Києва ОСОБА_10 та накладено арешт на нежилі приміщення № 36 офіс, площею 132,10 кв. м. по вул. Лагерна, 36 в м. Києві та № 23 офіс площею 8,7 кв.м. по вул. Жилянська, 9-В в м. Києві, які належать ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА».

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що майно, вказане у клопотанні, відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому з метою уникнення спроб знищення, пошкодження даного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, на визначене у клопотанні слідчого майно постала необхідність накласти арешт.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, директор ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА» подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та винести нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту відмовити. Вказує, що представник ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА» не був присутнім при розгляді клопотання в суді першої інстанції, а з оскаржуваною ухвалою ознайомився лише 22 червня 2015 року, про що є відмітка в матеріалах справи, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущено з поважних причин. Також апелянт вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, незаконною і наводить наступні докази. Зазначає, що обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя не прийняв до уваги ті обставини, що на момент звернення слідчого з клопотанням, жодній посадовій особі ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА» чи іншій особі у кримінальному провадженні № 0003147, не було повідомлено про підозру, а тому слідчий суддя, на думку апелянта, не мав права накладати арешт на вказане в ухвалі майно. Директор звертає увагу і на те, що у справі не заявлено цивільний позов та санкція статті, за якою здійснюється досудове розслідування не передбачає конфіскації майна. Не погоджується апелянт із висновками слідчого судді про те, що належне товариству майно має ознаки, визначені ч. 2 ст. 167 КПК України, а також з правильністю кваліфікації розслідуваного злочину. Крім того, апелянт зазначає про те, що ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА» рішення про накладення арешту на майно товариства не відповідає засадам розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти поновлення строку на апеляційне оскарження, однак просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слід поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, розгляд клопотання слідчого про арешт майна було проведено за відсутності представника власника майна і копію ухвали слідчого судді представник товариства отримав лише 22 червня 2015 року. В подальшому товариство в порядку ст. 173 КПК України звернулося з клопотання про зняття арешту до слідчого судді місцевого суду, яке ухвалою слідчого судді від 07 липня 2015 року було не задоволено. Тому, відповідно до вимог ст.. 115 КПК України причини пропуску строку на апеляційне оскарження колегія суддів визнає поважними та вважає необхідним відновити пропущений строк.

Під час судового розгляду слідчий суддя встановив, що слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003147 від 02.04.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Відповідно до змісту клопотання та даних ЄРДР, в грудні 2013 року невстановлена особа, підробивши реєстраційній документи ТОВ «Компанія Селена» та ТОВ «Сканер», заволоділа шахрайським шляхом майновими правами, які належали ОСОБА_11 .

Також слідством встановлено, що за ТОВ «Компанія Селена» на праві власності зареєстровано нежиле приміщення площею 132,1 кв. м., розташоване по АДРЕСА_1 , та нежиле приміщення площею 8,7 кв.м, розташоване по АДРЕСА_2 .

З метою запобігти відчуженню вказаного майна, що може мати негативні наслідки для подальшого здійснення кримінального провадження, слідчий звернуся до слідчого судді з клопотанням про арешт відповідних нежитлових приміщень.
Взявши до уваги зазначені обставини, а також вимоги ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України, слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого про арешт майна, заборонивши його відчужувати.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, арештовуючи вказано майно, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства і доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.
Зокрема, апелянт помилково вважає, що не може бути накладено арешт в кримінальному провадженні, в якому не повідомлено про підозру жодній особі.
Як вбачається зі змісту клопотання слідчого та дослідженим судом матеріалів, орган досудового розслідування має достатні підстави вважати, що особа, яка є власником майна товариства на сьогоднішній день, отримала таке право у незаконний спосіб, тобто шляхом вчинення шахрайських дій. При цьому, згідно, ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України, майно, яке набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, повинно арештовуватися незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Не заслуговують на уваги і доводи апелянта про те, що у кримінальному провадженні не заявлено цивільний позов та санкція статті, за якою здійснюється досудове розслідування не передбачає конфіскації майна, оскільки як вбачається з ухвали, слідчий суддя наклав арешт на майно з інших правових підстав, а саме передбачених ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України.

Що стосується посилань апелянта на неправильність кваліфікації вчиненого злочину, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий суддя перевірив наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого не встановив. Не встановлено таких обставин і апеляційним судом: стан доказів, що вказують на наявність підстав вважати, що було вчиненого саме такий злочин є достатнім для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а достатність доказів для доведення вини конкретної особи у його вчиненні буде предметом перевірки під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Підстав сумніватися в розумності і співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини кримінальному провадженні вимагають вжиття такого методу державного регулювання як арешт майна.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.
З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити директору ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА» строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.11.2014 року.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.11.2014 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене старшим прокурором прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , та накладено арешт на нежилі приміщення № 36 офіс, площею 132,10 кв. м. по вул. Лагерна, 36 в м. Києві та № 23 офіс площею 8,7 кв.м. по вул. Жилянська, 9-В в м. Києві, які належать ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА», залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ТОВ «КОМПАНІЯ СЕЛЕНА» ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ __________________ _________________