Справа № 576/2344/15-к,
1-кп/576/14/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.02.16 місто Глухів
Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 та законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (справу) про обвинувачення за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (надалі - КК України)
ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Глухові, є громадянкою України, у шлюбі не перебуває, навчається на третьому курсі у Державному навчальному закладі «Глухівське вище професійне училище», зареєстрована і мешкає з матір`ю ОСОБА_7 , 1980 року народження, у АДРЕСА_1 , і має судимість (16 червня 2015 року Глухівським міськрайсудом за ч. 1 ст. 189, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 та ст. 75 КК України до одного року позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік),
в с т а н о в и в.
За складеним у справі обвинувальним актом на ОСОБА_8 остання звинувачується в тому, що вона 18 жовтня 2015 року, близько 12 години, перебуваючи за місцем тимчасового проживання ОСОБА_5 , 1995 року народження - в квартирі АДРЕСА_2 , маючи корисливий умисел на заволодіння майном ОСОБА_5 шляхом обману, під приводом потреби зробити дзвінок, попрохала у ОСОБА_5 його мобільний телефон FLY IQ4503 вартістю 1734 грн. з двома флеш-картами пам`яті об`ємом 8 Гб. вартістю 99 грн. і 16 Гб. вартістю 178 грн., та пішла з ними до туалету, а потім швидко вибігла з квартири з отриманими у ОСОБА_5 мобільним телефоном і флеш-картами, заволодівши таким чином обманним шляхом зазначеним майном ОСОБА_5 , заподіявши цим ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму у 2011 грн..
Наведені дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) за кваліфікуючою ознакою вчинення повторно незаконного заволодіння чужим майном.
Під час досудового провадження у справі, 11 лютого 2016 року потерпілий ОСОБА_5 і обвинувачена ОСОБА_8 уклали угоду про примирення, за змістом якої сторони погодили, що ОСОБА_8 беззастережно визнає свою вину за висунутим їй обвинуваченням у обсязі оголошеної їй підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і відшкодовує ОСОБА_5 у повному обсязі майнову шкоду, яка була завдана йому ОСОБА_8 заволодінням шахрайським шляхом його мобільним телефоном із флеш-картками, а у разі затвердження угоди судом ОСОБА_8 має бути призначене покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн..
Потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник і законний представник, відповідно адвокат ОСОБА_6 і матір обвинуваченої ОСОБА_7 просять суд затвердити зазначену угоду.
На думку прокурора ОСОБА_3 , присутньої в судовому засіданні 12 лютого 2016 року при обговоренні питань, пов`язаних із фактом укладення ОСОБА_5 і ОСОБА_8 угоди про примирення, дана угода не підлягає затвердженню судом у зв`язку з тим, що умови угоди не відповідають інтересам суспільства з урахуванням даних про попередню судимість ОСОБА_8 та за м`якістю покарання, яке суд має призначити ОСОБА_8 за умовами угоди. При цьому прокурором не зазначено яким саме інтересам суспільства (кому саме і виходячи з чого) суперечать умови укладеної ОСОБА_5 і ОСОБА_8 угоди про примирення.
Перевіривши укладену потерпілим і обвинуваченою угоду про примирення на її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) та КК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, яка (стаття) визначає загальний порядок судового провадження на підставі угод, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до положень ч.ч. 3, 5 і 7 ст. 469 КПК України, яка (стаття) визначає порядок ініціювання та укладення угод, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення; укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається; укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку; слідчий, прокурор зобов`язані проінформувати підозрюваного та потерпілого про їхнє право на примирення, роз`яснити механізм його реалізації та не чинити перешкод в укладенні угоди про примирення.
Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 65 КК України, яка (стаття) визначає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
ОСОБА_8 за висунутим їй обвинуваченням у обсязі оголошеної їй під час досудового слідства у справі підозри у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в судовому засіданні 12 лютого 2016 року винною себе визнала у повному обсязі, щиро кається у вчинених щодо потерпілого ОСОБА_5 протиправних діях і не оспорює відкриті їй під час досудового слідства у справі докази на доведеність її вини, інкримінований їй злочин вчинила у неповнолітньому віці, за місцем навчання характеризується вцілому задовільно, а за місцем проживання виключно позитивно. Мати ОСОБА_8 відшкодувала ОСОБА_5 у повному обсязі завдану йому її єдиною неповнолітньою донькою майнову шкоду, і ОСОБА_5 на даний час не має будь-яких претензій до ОСОБА_8 .. Обставин, що обтяжують покарання, стороною обвинувачення у справі не встановлено. Правову кваліфікацію стороною обвинувачення дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України суд визнає правильною; умови укладеної добровільно потерпілим і обвинуваченою угоди про примирення не порушують права, свободі і інтереси як потерпілого і обвинуваченої, так і інших осіб; запропоновані угодою вид і міра покарання, яке суд має призначити ОСОБА_8 у разі затвердження угоди, є мінімальним покаранням за санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, а взяті на себе за умовами угоди зобов`язання ОСОБА_8 вже фактично виконала.
Наведені обставини суд визнає такими, що відповідають визначеним КПК України підставам і обставинам, за яких судом затверджується угода про примирення та такими, що спростовують доводи прокурора ОСОБА_3 про невідповідність умов угоди інтересам суспільства.
Визначені потерпілим і обвинуваченою (погоджені) угодою про їх примирення вид і міра покарання, яке слід призначити ОСОБА_8 у даному випадку, узгоджуються з характером суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 відносно ОСОБА_5 злочину та даними про її особу.
Вирішуючи питання щодо розподілу понесених у справі процесуальних витрат у вигляді витрат на проведення товарознавчої експертизи, суд (з урахуванням тяжкого майнового стану сім`ї ОСОБА_8 ) дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від відшкодування зазначених витрат та віднесення цих витрат на рахунок держави. При цьому суд враховує, що матір ОСОБА_8 виховує її з десятирічного віку після смерті чоловіка (батька обвинуваченої) одна, а на даний час отримує мінімальну заробітну плату.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 369, 373 та 395 КПК України, суд
в и р і ш и в .
Затвердити укладену 11 лютого 2016 року потерпілим ОСОБА_5 і обвинуваченою ОСОБА_8 угоду про примирення.
ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає 850 грн..
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_8 покарання приєднати невідбуте нею за вироком Глухівського міськрайсуду від 16 червня 2015 року покарання у вигляді одного року позбавлення волі, але зазначені види покарань виконувати самостійно.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирати.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Від оплати витрат, понесених у справі на проведення експертизи, ОСОБА_8 звільнити.
Приєднану до справи речовим доказом флеш-карту передати потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок суду може бути оскаржений відповідно до положень ч. 3 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на вирок.

Суддя Глухівського міськрайсуду ОСОБА_1