Справа № 11-10/12 Головуючий у 1 інстанції: Олексієнко М.Ю.
Провадження № 11/1390/10/12 Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2012 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Партики І.В., Стельмаха І.О.,

при секретарі Гирович В.В.,

з участю прокурора Ковальчука Т.О.,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальну справу за апеляцією державного обвинувача Мельника О.М. на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2011 року, яким ОСОБА_2 визнано винуватим за ч.4 ст.190, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2011 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений /на утриманні має 2-х дітей: 1997 та 2002 років народження/, не працюючий, не судимий відповідно до ст.89 КК України,

засуджений:

за ч.4 ст.190 КК України на пять років позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ч.2 ст.358 КК України на два роки позбавлення волі;

за ч.3 ст.358 КК України на один рік обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого остаточне покарання призначено пять років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки та покладено на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання чи праці; періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_2 змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання до вступу вироку в законну силу.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до ст.ст.81,93 КПК України.

ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблений документ, заволодів коштами ПАТ КБ "Приватбанк", а саме, маючи намір на оформлення споживчого кредиту у ПАТ КБ "Приватбанк", що знаходиться по вул. Гуцульській,21 у м. Львові, не маючи для цього законних підстав, за попередньою змовою в групі зі ОСОБА_3, матеріали відносно якого були виділені в окреме провадження та винесено вирок щодо останнього, 12 вересня 2007 року особисто вніс у бланк довідки про доходи завідомо неправдиві відомості, яку ОСОБА_3 підписав та незаконно засвідчив печаткою ПП "Компанія "Кібернетичні компанії", працюючи на посаді директора згаданого ПП та будучи службовою особою, при цьому вказавши неправдиву інформацію, зазначивши в такій, що ОСОБА_2 є працівником згаданого приватного підприємства і займає посаду комерційного директора, та в період з березня по серпень 2007 року на даному підприємстві отримав заробітну платню в сумі 14700 грн., хоча підсудний там офіційно не працював і заробітної плати офіційно не отримував. 18 вересня 2007 року ОСОБА_2 подав разом з документами згадану довідку у ПАТ КБ "Приватбанк" та отримав кредитні кошти у сумі 30 000 доларів США з терміном повернення до 2027 року та 7400 доларів США на сплату страхових платежів, що у перерахунку становить 188 870 грн., спричинивши банку матеріальної шкоди в особливо великих розмірах. Кредитні кошти використав не за цільовим призначенням та упродовж дії договору не вживав усіх заходів щодо сплати коштів згідно з умовами договору.

На рішення суду прокурор Мельник О.М., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати у звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м"якості, постановити новий вирок, призначивши покарання ОСОБА_2 за ч.2 ст.358 КК України два роки позбавлення волі, за ч.3 ст.358 КК України один рік обмеження волі, за ч.4 ст.190 КК України шість років позбавлення волі з конфіскацією майна свої вимоги він мотивує тим, що судом не було належним чином враховано те, що вчинений ОСОБА_2 злочин, передбачений ч. 4 ст.190 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів і є корисливим; судом не взято до уваги і ту обставину, що на досудовому слідстві постановою від 20.07.2010 року засудженого ОСОБА_2 оголошено в розшук, оскільки він ухилявся від явки до органів досудового слідства, що свідчить про відсутність у останнього належної оцінки вчиненого кримінально-караного діяння та усвідомлення вини у скоєному.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1, які заперечили апеляцію прокурора, думку прокурора, який уточнив апеляційні вимоги і просить звільнити засудженого від кримінального покарання за ч.3 ст.358 КК України у звязку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, провівши у справі судове слідство щодо частин вироку, законність і обґрунтованість яких оскаржується в апеляції, обговоривши наведені в апеляції доводи, й дослідивши матеріали справи в межах, визначених у попередньому засіданні, апеляційний суд вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню за уточненими вимогами прокурора з наступних підстав.

Судом першої інстанції ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України. Кваліфікацію дій засудженого ніким не оспорюється, однак прокурор вважає, що судом першої інстанції обране ОСОБА_2 покарання не відповідає тяжкості вчинених останнім злочинів.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_2 покарання, суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, і призначене засудженому покарання відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

За змістом ст.ст.65,66 КК України та відповідно до розяснень, що містяться в п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, суд може визнати помякшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 ст.66 КК України /наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди/. Визнання обставини такою, що помякшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

На підтримку свого рішення про призначення засудженому покарання суд першої інстанції у вироку зазначив, що підсудний, щиро розкаюються у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ряду обставин такими, що помякшують покарання та дають підстави для застосування ст.75 КК України, ґрунтується на вимогах закону і місцевим судом було правильно застосовано кримінальний закон, а призначене засудженому покарання достатнє для його виправлення і перевиховання.

Виконавши вимоги ст.65 КК України, яка регулює загальні засади призначення покарання, суд першої інстанції призначив засудженому покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_2 покарання.

Колегія суддів рахує за потрібне задовольнити уточнені апеляційні вимоги прокурора і звільнити ОСОБА_2. від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.358 КК України, оскільки з дня вчинення ним вказаного злочину минув строк, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляції прокурора в повному обсязі вимог немає.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію державного обвинувача за уточненими вимогами задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, на підставі ст.49 КПК України.

У решті вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2011 року відносно ОСОБА_2 залишити без зміни.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.