АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1994/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 3 ст. 186 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0004289 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України, -

встановила:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Цим вироком також засуджений ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст.75 КК України та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 25.05.2014 року в обідній час (точний час досудовим слідством не встановлено), перебуваючи в гостях у свого знайомого ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих спонукань, користуючись раптово виниклим умислом, в присутності ОСОБА_10 , розуміючи при цьому, що ОСОБА_10 має тяжку хворобу і не зможе чинити йому опір, вирішив відкрито викрасти чуже майно, а саме: ноутбук фірми «ASUS», модель «К53Е».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що за його злочинними діями спостерігає ОСОБА_10 та, скориставшись тим, що ОСОБА_10 не може чинити йому опір, ОСОБА_7 , знаходячись в кімнаті квартири, підійшов до ліжка ОСОБА_10 , звідки відкрито викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_11 , а саме:-ноутбук фірми «Asus», модель «К53Е», вартістю 2956 гривень 00 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 2956 гривень.

Крім того, 04.10.2014 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , виходячи з квартири АДРЕСА_2 , де перебував у свого знайомого ОСОБА_10 в гостях разом з ОСОБА_7 , умисно, з корисливих спонукань, з метою в подальшому повернутися та відкрито викрасти чуже майно, в коридорі викрав ключі від замків вхідних дверей квартири, що належать ОСОБА_10 та для потерпілого матеріальної цінності не представляють.

Після чого, 05.10.2014 року приблизно о 00 годин 00 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою, об`єднані спільним єдиним злочинним умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, звернулись до будинку АДРЕСА_3 . Використовуючи раніше викрадені ключі, ОСОБА_9 відкрив вхідні двері квартири АДРЕСА_4 у зазначеному будинку та разом з ОСОБА_7 незаконно проникли до квартири.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, розуміючи, що за їх діями спостерігає ОСОБА_12 , ОСОБА_7 пройшов на кухню в квартирі, де, діючи умисно, з корисливих спонукань, відкрито повторно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 , а саме:мікрохвильову піч «Elenberg», модель «MG2050M», вартістю 100 гривень 00 копійок.

В цей час, ОСОБА_9 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_7 , стояв поруч з останнім спостерігав за обстановкою в квартирі, з метою, у разі спроби припинення їх злочинних дій сторонніми особами, сприяти своїми активними діями вчиненню злочину.

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 200 гривень 00 копійок.

Крім того 05.10.2014 року приблизно о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, об`єднані спільним єдиним злочинним умислом, направленим на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, повернулись до будинку АДРЕСА_3 . Використовуючи раніше викрадені ключі, ОСОБА_9 відчинив одну із вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 у зазначеному будинку, та зрозумівши, що другі вхідні двері квартири можливо відкрити тільки із середини, почав в них стукати. В момент, коли вхідні двері відчинила ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , відштовхнувши останню на кухню, разом з ОСОБА_9 незаконно проникли до квартири АДРЕСА_2 .

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 пройшли до кімнати квартири, де ОСОБА_7 з метою подолати опір ОСОБА_13 , наніс останньому декілька ударів кулаком в область тулуба та голови, чим збив його з ніг. Скориставшись тим, що ОСОБА_13 не має можливості чинити опір, діючи умисно, з корисливих спонукань, розуміючи, що за їх діями спостерігає ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , ОСОБА_7 пройшов на балкон в квартирі АДРЕСА_2 , де повторно відкрито викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: ноутбук фірми «HP Pavilion Entertainment PC», модель «dv6-1450er», вартістю 4 639 гривень 00 копійок.

В цей час, ОСОБА_9 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_7 , перебуваючи в кімнаті квартири, спостерігав за обстановкою, з метою, у разі спроби припинення їх злочинних дій іншими особами, сприяти своїми активними діями вчиненню злочину.

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 4 639 гривень 00 копійок.

В апеляції заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на те, що суд, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, не врахував підвищену суспільну небезпеку вчинених злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, та дані про його особу, зокрема те, що він не займається суспільно - корисною працею, та призначив явно несправедливе покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Щодо ОСОБА_9 вирок суду не оскаржено.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України за обставин викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, а оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини його вчинення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оскаржено, то відповідно до положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених у апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_7 , суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який задовільно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у скоєному, що суд врахував як обставину, яка пом`якшує покарання, відшкодував потерпілому шкоду, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Отже, призначивши ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до тяжких злочинів, дані, що характеризують його особу, повне відшкодування завданої потерпілим шкоди, його щире каяття, яке він проявив і під час апеляційного розгляду, тому колегія судів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення та за наявності достатніх для того підстав, визнав можливим виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання і обґрунтовано, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КПК України за сукупністю злочинів призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів враховує молодий вік обвинуваченого та думку потерпілої, викладеній в заяві до апеляційного суду, яка не наполягає на реальному відбуванні покарання обвинуваченим.

Як пояснив ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, він працює вантажником, однак офіційно за трудовим договором не оформлений.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через неправильне застосування кримінального закону і, як наслідок, м`якості цього покарання є безпідставними, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0004289 щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4