№ провадження 1-кс/646/5986/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.12.2015 року м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора Харківської області внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
ВСТАНОВИВ:
До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора Харківської області внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування скарги заявник зазначила, що під час розгляду справи за її обвинуваченням за п.6, 11 ч.2 ст.115 КК України головуючим суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 було допущено ряд порушень, які полягали у порушенні права на захист, що відбулося у судових засіданнях 19.12.2013 року, 27.01.2014 року, 02.07.2014 року, 21.07.2014 року, 08.09.2014 року, 27.04.2015 року, за що передбачена відповідальність за ст. 374 КК України. Також, суддею 14.08.2015 року було постановлено завідомо неправосудне рішення та порушені умови зберігання речових доказів, що передбачає відповідальність за ст. 375, 388 КК України.
Заявник у судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся.

У зв`язку з неявкою прокурора у судове засідання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки неявка не перешкоджає розгляду скарги, у відповідності до ч.3 ст. 306 КПК України.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши подану скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.
В частині 1 статті 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, серед яких, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені частиною 5 статті 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 17.08.2015 року, 26.08.2015 року та у лютому 2015 року зверталася з заявами до Генеральної прокуратури України, які були направлені до прокуратури Харківської області для розгляду, щодо вчинення кримінального правопорушення суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 , яке полягало у постановленні завідомо неправосудного судового рішення, порушенні права на захист та пошкодженні майна, що є речовим доказом у кримінальній справі.
Листами прокуратури Харківської області, які заявник отримала 19.11.2015 року, повідомлено, що підстави для несення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування відсутні.
Статтею 214 КПК України визначено, що після подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення відповідною посадовою особою (слідчим чи прокурором) обставин, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.
Таким чином, обов`язок внесення до ЄРДР стосується лише тих відомостей, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення.
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а тому критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.
Статтею 11 КК України надано визначення злочину як передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, зокрема, що свідчать про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину та інше.
Особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення. Заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні з пояснень заявника, вказані заяви не містить відомостей про конкретні фактичні обставини, як б свідчили про вчинення суддею кримінальних правопорушень, оскільки в обґрунтування вказаної заяви приведені доводи про незгоду з процесуальним діями та рішенням судді.

Зокрема, стаття 375 КК України, на яку посилається заявник, передбачає кримінальну відповідальність за постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.

Сам лише факт ухвалення суддею рішення, з яким не погоджується заявник, не свідчить про наявність складу злочину, передбаченого ст.375 КПК України.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суд/дів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист, яке включає в себе право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п. п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.

Отже, зміст заяви не дає підстав вважати її саме заявою чи повідомленням про кримінальне правопорушення, відомості про яке згідно з ст.214 КПК України підлягають внесенню до ЄРДР, та початку досудового розслідування.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 .

За таких обставин підстави для задоволення скарги відсутні.

Разом з тим, зазначені вище заявником обставини можуть бути предметом перевірки в порядку апеляційного чи касаційного оскарження судового рішення, прийнятого під головуванням судді Червонозаводського районного суду м.Харкова ОСОБА_4 , дисциплінарного провадження, а не кримінальних процедур.
Частиною 3 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора Харківської області внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1