Справа № 305/1690/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.09.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160 від 20 лютого 2014 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Ворохта, Яремчанського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 12.02.1987 року Верховинським районним судом Івано-Франківської області за ст. ст. 140 ч. 3, 214 ч. 1, 42 КК Української РСР від 28 грудня 1960 року (далі КК УРСР) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна;

2) 16.06.1992 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за ст. 140 ч. 2 КК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;

3) 01.04.1994 року Шевченківським районним судом м. Львова за ст. 183-3, 43 КК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки;

4) 01.10.1997 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за ст. 140 ч. 3 КК УРСР до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна;

5) 19.04.2001 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за ст. 222 ч. 1 КК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

6) 09.12.2003 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за ст. ст. 185 ч. 3, 289 ч. 2, 345 ч. 1, 70 КК України від 5 квітня 2001 року №2341-III (далі КК України) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років;

7) 01.09.2009 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 3, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці; звільнений 27.07.2012 року з Личаківської ВК Львівської обл. (№30) по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати. В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що його вина у вчиненні злочинів не доказана. Не були допитані свідки, які б підтвердили, що він під час вчинення злочинів перебував в Тернопільській області у своєї дружини; у нього не були виявлені ніякі крадені речі; не враховано те, що він хворий на туберкульоз, не взято вимогу (довідку) з тубдиспансеру; не була проведена психічна експертиза; не було взято судом до уваги показання потерпілої, що вона не може точно сказати хто до неї заліз в хату о першій годині ночі.

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання з 16 травня 2014 року.

Питання про процесуальні витрати та речові докази вирішені.

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 09.04.2015 року ОСОБА_5 визнано винним в тому що він, 18 лютого 2014 року, о 23 годині 20 хвилин, незаконно проник в приміщення будинку АДРЕСА_2 , де вчинив зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства потерпілої ОСОБА_8 , спричинивши їй легкі тілесних ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Після зґвалтування потерпілої ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_5 , повторно, з корисливих мотивів заволодів належним потерпілій мобільним телефоном марки «Нокіа» модель - 1110 і», вартістю 340 гривень та грошовими коштами, в сумі 60 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 400 гривень.

15 квітня 2014 року, близько 01 години, обвинувачений ОСОБА_5 повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом відкриття віконної шибки, проник в приміщення будинку АДРЕСА_3 де із застосуванням насильства до потерпілої ОСОБА_9 , відкрито заволодів її мобільним телефоном марки «Нокіа 1280», вартістю 300 гривень, чим спричинив матеріальну шкоду на цю суму.

Після доповіді судді доповідача були заслухані:

- обвинувачений ОСОБА_5 , який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити;

- захисник ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого і просив її задовольнити;

- прокурор ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо доведеності винності ОСОБА_5 у вчиненні ним зґвалтування, тобто статевих зносин із застосуванням фізичного насильства та у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно та поєднаного із проникненням у житло, оскільки такі висновки суду базуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні і розглянутих в судовому засідання доказів.

По епізоду зґвалтування та грабежу відносно потерпілої ОСОБА_8 .

Потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що у лютому 2014 року коли вона спала, то відчула, що на неї через вікно, засвітило світло. Подумала, що то її сусід, тому відкрила двері і відчула сильний удар в переносицю, від якого пішла кров. Вона почула пропозицію вступити у статеві зносини. Опиралася, говорила, що хвора, але в якийсь момент відчула, що відбувся статевий акт, з неї потекла кров. Належний їй мобільний телефон знаходився на зарядці, а гроші (60 гривень) були на полиці кухонного серванту, вказане обвинувачений забрав. Був одягнутий у чорну шапку, камуфляж, мав дубинку, але нею її не бив, лише рукою. Він був з великим носом, високого зросту, худорлявий, тому навіть подумала, що йому 30 років. Було місячно, тому обличчя ґвалтівника роздивилася і запевняє, що це був саме обвинувачений ОСОБА_5 . Після статевого акту втекла з хати і стояла поза хатою довгий час, близько години, поки обвинувачений не пішов геть.

Показання потерпілої ОСОБА_8 підтверджуються іншими доказами.

З протоколу огляду місця події від 19.02.2014 року у житлового будинку АДРЕСА_2 , належного потерпілій ОСОБА_8 , вбачається, що під час огляду спальної кімнати, на дивані, застеленому простирадлом та нічній сорочці було виявлено сліди бурого кольору, схожі на кров (а. с. 116-119).

Висновком експерта №80 від 20.02.2014 року встановлено, що у потерпілої ОСОБА_8 виявлені тілесні пошкодження у вигляді: ссадна передвір`я піхви, ссадна носа. Тілесні пошкодження у вигляді ссадна піхви виникли внаслідок дії твердого тупо-еластичного предмета, яким міг бути статевий член в стадії ерекції та вкладаються в строк події, що мала місце в ніч з 18 на 19.02.2014 року. Тілесне ушкодження у вигляді ссадна носа виникло внаслідок дії тупого твердого предмета по ударному механізму спричинення та вкладаються в строк пригоди, що мала місце в ніч з 18 на 19.02.2014 року. Яких-небудь тілесних ушкоджень, які би свідчили про можливу боротьбу чи самооборону не виявлено. Вказані вище тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я до 6 днів та кваліфіковані експертом як легкі тілесні пошкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я ( а. с. 132-133).

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.05.2014 року, потерпіла ОСОБА_8 впевнено по обличчю та носу впізнала під №2 обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу, яка вчинила її зґвалтування та грабіж (а. с. 134-138).

18.06.2014 року оглядом мобільного телефону «Nоkіа-1110і», який добровільно видала ОСОБА_10 , встановлено, що при знятті батареї на панелі телефону наявна наклейка білого кольору на якій відображено модель телефону іноземними буквами чорного «Nоkіа-1110і» та ІМЕІ НОМЕР_1 (а. с. 129-131).

Будь яких даних про те, що потерпіла ОСОБА_8 в ході досудового слідства, в суді першої інстанції дала неправдиві показання та оговорює обвинуваченого, не встановлено.

Сукупність вищевказаних доказів, була перевірена і проаналізована судом першої інстанції, що дало йому змогу зробити обґрунтований висновок про те, що винність ОСОБА_5 у вчиненні грабіжу та зґвалтуванні ОСОБА_8 за обставин, вказаних у вироку є доведеною, а кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 152 та ч. 3 ст. 186 КК України КК України, є правильною.

По епізоду грабежу ОСОБА_11 .

Потерпіла ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснила, що 15 квітня 2014 року, близько 22 години 30 хвилин вона вдома дивилась телевізор, коли він раптово вимкнувся. Вона піднялася подивитися, що трапилося, коли у вікно почула чоловічий голос, який сказав: «Досю, пускай». По звуку зрозуміла, що він чимось відкриває вікно. Вона лише встигла подзвонити до сусіда, коли побачила чоловіка, який зайшов у вікно. При цьому одразу сказав їй «Іди лягай у ліжко». Між ними почалася сіпанина, він двічі копнув її у ногу так, що аж утворився вузол на нозі, штовхав, «сіпав» за голову. В процесі тієї сіпанини, вирвав з її рук мобільний телефон марки «Нокіа». Він мав з собою фонарик і вона добре роздивилася його обличчя. Тому, не дивлячись на те, що в момент події вона не була знайома з обвинуваченим, безсумнівно стверджувала суду, що саме ОСОБА_5 , який знаходиться на лаві підсудних, відкрито викрав від неї телефон.

Показання потерпілої ОСОБА_11 підтверджуються іншими доказами.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.05.2014 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 , під час пред`явлення їй осіб для впізнання, впізнала обвинуваченого ОСОБА_5 під №2 по рисам обличчя, тобто, що воно худорляве, продовгувате (а. с. 139-143).

15.04.2014 року під час огляду місця події в будинку АДРЕСА_3 , потерпіла ОСОБА_11 видала картонну коробку від належного їй мобільного телефону марки «Nоkіа-1280», який у неї було викрадено. На фототаблиці до протоколу огляду відображено загальний вигляд картонної коробки, де також чітко проглядається ІМЕІ телефону «Nоkіа 1280» - НОМЕР_2 (а. с. 111- 115).

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона знайома з ОСОБА_13 , у них день народження припадає в один і той же день - 9 квітня. У квітні 2014 року, точної дати не пригадує, але після її дня народження, вона зустрілася на вулиці з ОСОБА_13 , який у розмові сказав, що ніяк не міг додзвонитися до неї, щоб привітати з днем народження. Вона розповіла, що у неї вкрали мобільний телефон. Мигащук ОСОБА_14 пообіцяв подарувати їй телефон. Коли вона поверталася, ОСОБА_15 подарував їй мобільний телефон чорного кольору, без сім-карти і без документів. Потім цей телефон побачив у неї її брат ОСОБА_16 та попросив помінятися з ним, оскільки його телефон був рожевого кольору. Вона погодилася, дала братові той чорний телефон, якого їй подарував ОСОБА_17 , а собі взяла рожевий телефон брата. Через декілька місяців їй зателефонував дільничний інспектор міліції, і у неї, і у брата телефони вилучили, про що склали протоколи, в які записували номери, що містилися під кришкою, у яких вони особисто підписалися.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що дійсно, він мав у власності мобільний телефон рожевого кольору, якого придбав у магазині, а у сестри - ОСОБА_19 був чорний телефон, якого їй, зі слів самої сестри, подарував їхній сусід ОСОБА_15 . Телефони були однакової моделі, але вони помінялися з ОСОБА_20 , оскільки рожевий телефон більше пасував для сестри, а йому відповідно більше підходив телефон чорного кольору. Згодом, його викликали працівники міліції, які повідомили, що цей телефон крадений і що його потрібно вернути. При вилученні телефону його відкрили, записали цифри, що містилися на корпусі, у протоколі він особисто підписався.

Протоколом огляду речей від 18.06.2014 року, а саме мобільного телефону «Nоkіа-1280», який добровільно видав ОСОБА_18 , встановлено, що при зняті батареї на панельці телефону наявна наклейка сірого кольору на якій відображено модель телефону іноземними буквами чорного «Nоkіа-1280» та ІМЕІ НОМЕР_2 (а. с. 126-128).

Будь яких даних про те, що потерпіла ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_18 в ході досудового слідства та в суді першої інстанції давали неправдиві показання та оговорювали обвинуваченого, не встановлено.

Сукупність вищевказаних доказів, була перевірена і проаналізована судом першої інстанції, що дало йому змогу зробити обґрунтований висновок про те, що винність ОСОБА_5 у вчиненні грабіжу потерпілої ОСОБА_11 за обставин, вказаних у вироку є доведеною, а кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 186 КК України КК України є правильною.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він на час вчинення злочинів перебував в іншому місці, спростовується показаннями потерпілих, які впевнено впізнали ОСОБА_5 під час пред`явлення його для впізнання в ході досудового слідства та підтвердили ці свої показання в суді першої інстанції, а тому вони є необґрунтованими.

Те, що в ході досудового слідства предмети грабежів мобільні телефони, були виявлені не особисто у ОСОБА_5 , а вилучені під час добровільної видачі у осіб, до яких ці предмети потрапили через обвинуваченого, також підтверджує його вину у вчинені грабежів та спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом стану здоров`я обвинуваченого та необхідності призначення психіатричної експертизи були предметом перевірки апеляційного суду і не знайшли свого підтвердження, оскільки за повідомленням адміністрації ЦРЛ Надвірнянського району ОСОБА_5 на обліку в психіатра та фтизіатра цієї лікарні не знаходиться.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, який характеризується негативно, неодноразово судимий; відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, про що зазначив у вироку, і за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України призначив остаточне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну вироку, не встановлене.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3