АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/228/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2016 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

підозрюваного ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_13 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_14 , яке погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_15 , та продовжено строк тримання під вартою до 27 лютого 2016 року включно,без визначення розміру застави, щодо
ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який працює заступником голови правління ТОВ «Металургмаш», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ст. 349; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України.

Згідно ухвали суду першої інстанції, при вирішенні питання про продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 зазначених кримінальних правопорушень, необхідність проведення значного обсягу слідчих та процесуальних дій, направлених на завершення досудового розслідування, а також наявні ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і які на момент розгляду клопотання слідчого не зменшилися. У зв`язку з цим слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування щодоОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 подали в інтересах підозрюваного ОСОБА_13 апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить визнати заяви про відвід слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 обґрунтованими, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою провадження з розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою закрити та звільнити ОСОБА_13 з-під варти. Зокрема, апелянт посилається на порушення ч. 2 ст. 132 КПК України, оскільки розгляд клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_13 проводився в Дніпровському районному суді міста Києва, хоча за принципом територіальної підсудності клопотання повинно було бути розглянуте Печерським районним судом міста Києва. Також захисник зазначає, що, оскільки інкримінований підозрюваному злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, підслідний детективам Національного антикорупційного бюро України, то здійснення досудового розслідування у даному провадженні слідчими органів прокуратури міста Києва суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 5 ст. 36, п. 1, п. 2 ч. 5 ст. 216 КПК України. При цьому автор апеляції вказує, що процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, всупереч вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України і ч. 5 ст. 8 Закону України «Про прокуратуру», здійснюється не прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а прокурорами прокуратури міста Києва і прокурорами Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України.

Крім того, апелянт стверджує, що слідчий суддя після оголошення змісту клопотання та заслуховування думки прокурорів, видалився в нарадчу кімнату і постановив оскаржувану ухвалу, тим самим повністю позбавив захисників ОСОБА_13 можливості надати пояснення щодо відсутності підстав для подальшого його тримання під вартою, досліджувати речові докази, документи та показання, на які посилалися прокурори, як на підставу задоволення клопотання, надавати документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора, заявляти клопотання про виклик і допит свідків.

Далі в апеляційній скарзі захисник вказує на незаконне перебування ОСОБА_13 під вартою з огляду на те, що ухвала про продовження строку тримання під вартою останнього була постановлена 30 грудня 2015 року, а строк дії ухвали слідчого судді про тримання підозрюваного під вартою закінчився о 18 год. 00 хв. 29 грудня 2015 року.

Також апелянт вважає, що підозра у вчиненні ОСОБА_13 інкримінованих йому кримінальних правопорушень є необґрунтованою. Крім того, захисник стверджує, що слідчим суддею не досліджено та, відповідно, не вказано в ухвалі жодного доказу, який би свідчив про існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_13 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому автор апеляції вказує, що в оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначені відомості, що ОСОБА_13 не працює, так як останній в судовому засіданні повідомив про місце своєї роботи та займану посаду.

Захисник ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі порушує питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить її скасувати та застосувати щодо ОСОБА_13 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Зокрема, апелянт вказує на порушення ч. 2 ст. 132 КПК України, посилаючись на те, що судовий розгляд клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_13 проводився в Дніпровському районному суді міста Києва, хоча за принципом територіальної підсудності клопотання повинно було бути розглянуте Печерським районним судом міста Києва.
На думку захисника, слідчим та прокурором не доведено обґрунтовані підстави наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недоцільність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому апелянт зазначає, що ОСОБА_13 має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, має на утриманні дитину, одружений, а його мати є особою похилого віку та потребує догляду.
Далі в апеляційній скарзі ОСОБА_10 звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_16 неодноразово пояснював, що він не знайомий із ОСОБА_13 та не вказував на нього, як учасника вчинення злочину. Також захисник вважає, що показання інших свідків у провадженні не можуть бути прийняті до уваги, оскільки були отримані внаслідок порушення кримінального процесуального законодавства.
Крім того, апелянт зазначає, що захисникам та підозрюваному не було повідомлено про розгляд у суді клопотання про продовження строку тримання під вартою, не надано час на ознайомлення із клопотанням, а також не було надано можливість надати пояснення щодо заявленого слідчим клопотання.
На думку автора апеляції, ОСОБА_13 незаконно перебував під вартою з огляду на те, що ухвала про продовження строку тримання під вартою щодо останнього була постановлена 30 грудня 2015 року, а строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_13 під вартою закінчився о 17 год. 00 хв. 29 грудня 2015 року.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просять визнати заяви про відвід слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва обґрунтованими, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого і звільнити ОСОБА_13 з-під варти. Зокрема, захисники наполягають, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_13 під вартою було складене, погоджене та внесене на розгляд слідчому судді з порушенням правил територіальної підсудності і не уповноваженими на те службовими особами, оскільки інкриміноване ОСОБА_13 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, підслідне детективам Національного антикорупційного бюро України.

Також апелянти стверджують, що слідчий суддя після оголошення змісту клопотання та заслуховування думки прокурорів видалився в нарадчу кімнату і постановив оскаржувану ухвалу, тим самим повністю позбавивши захисників ОСОБА_13 можливості надати пояснення щодо відсутності підстав для подальшого тримання підозрюваного під вартою, досліджувати речові докази, документи та показання, на які посилалися прокурори, як на підставу задоволення клопотання, надавати документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора, заявляти клопотання про виклик і допит свідків.

Далі в апеляційній скарзі захисники вказують на незаконне перебування ОСОБА_13 під вартою з огляду на те, що ухвала про продовження останньому строку тримання під вартою була постановлена 30 грудня 2015 року, а строк дії ухвали слідчого судді про тримання підозрюваного під вартою закінчився о 17 год. 00 хв. 29 грудня 2015 року.

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вказують, що під час розгляду клопотання слідчого сторона захисту заявляла клопотання про відвід слідчому судді, однак заяви не були розглянуті відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КПК України.

В свою чергу, як запевняють автори апеляції, слідчим суддею не було досліджено та, відповідно, не вказано в оскаржуваній ухвалі жодного доказу, який би свідчив про існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_13 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому захисники вказують, що в ухвалі слідчого судді безпідставно зазначаються відомості, що ОСОБА_13 не працює. Також апелянти зазначають, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не вирішувалося питання про можливість визначення підозрюваному розміру застави, достатньої для забезпечення виконання останнім процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає поновленню захиснику ОСОБА_10 , як пропущений з поважної причини, якою є час виготовлення повного тексту ухвали, а його апеляційна скарга, як і апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_13 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління прокуратури міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002852 від 15 серпня 2014 року заознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ст. 349; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 157; ч. 2 ст. 364; ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 205; ч. 2 ст. 209; ч. ч. 1, 3 ст. 212; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України.
31 жовтня 2015 року о 10 год. 22 хв. ОСОБА_13 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж числа йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ст. 349; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 листопада 2015 року щодо підозрюваного ОСОБА_13 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 грудня 2015 року.
24 грудня 2015 року постановою заступника Генерального прокурора України строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було продовжено до шести місяців, тобто до 30 квітня 2015 року.
28 грудня 2015 року слідчий в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_14 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_15 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою. Це клопотання мотивовано тим, що завершити досудове розслідування у встановлені строки не представляється можливим через необхідність проведення ряду слідчих дій та прийняття процесуальних рішень, а підстави для скасування чи зміни застосованого підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який відсутні, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ст. 349; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України, заявлені під час застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_13 ризики не зменшилися і дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, здійснювати незаконний вплив на свідків, зокрема, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , і потерпілих у кримінальному провадженні ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

30 грудня 2015 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва дане клопотання було задоволено та продовжено ОСОБА_13 строк тримання під вартою до 27 лютого 2016 року включно, без визначення розміру застави.

Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя, всупереч ствердженням захисників, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ст. 349; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання та, всупереч доводів захисників, встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри у вчиненні ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ст. 349; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України, мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах. Зокрема, такими даними є протоколи допитів свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та інших, протоколи допитів потерпілих ОСОБА_16 і ОСОБА_19 , протоколи огляду відеозапису, стенограм розмов, документів і предметів, вилучених під час обшуків, та інші протоколи слідчих дій і документи, зібрані під час досудового розслідування.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ст. 349; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України. Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_13 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_13 підозри. Отже, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_13 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому доводи захисників про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_13 підозри слід визнати безпідставними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на підвищену суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_13 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчинених кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, всупереч ствердженням захисників, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих та свідків у провадженні, знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто заявлені у клопотанні слідчого ризики з часу застосування щодоОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та існують на теперішній час. Тому слідчий суддя обґрунтовано вказав, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам, а у кримінальному провадженні, яке вирізняється особливою складністю розслідування інкримінованих ОСОБА_13 та іншим особам кримінальних правопорушень, необхідно завершити проведення призначених судових експертиз, а також провести ряд слідчих дій та прийняти низку процесуальних рішень, пов`язаних із закінченням досудового розслідування. Таким чином, доводи захисників про відсутність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КК України, є непереконливими.

В сукупності із вищевикладеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_13 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які міститься посилання в апеляційних скаргах.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183, ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя обґрунтовано не визначив підозрюваному ОСОБА_13 розмір застави при продовженні строку тримання під вартою, як альтернативу цьому запобіжному заходу, оскільки останній підозрюється у злочинах, вчинених із застосуванням насильства.

Що стосується доводів сторони захисту, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_13 під вартою було складене, погоджене та внесене на розгляд слідчому судді з порушенням правил територіальної підсудності, то вони є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. У випадку проведення досудового розслідування слідчою групою підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при розгляді клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, в якій визначено місце проведення досудового розслідування. При цьому слід зауважити, що в такому випадку не можна керуватися положеннями ч. 1 ст. 32 КПК України, яка, з огляду на її зміст та місце у структурі КПК, стосується лише суду, який здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді. Саме такої правової позиції з цього питання пропонує дотримуватися і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 223-558/0/4-13 від 05 квітня 2013 року. В свою чергу, інша правова позиція, викладена у листі цього ж суду № 1-1640/0/4-13 від 15 жовтня 2013 року, а саме, що територіальна підсудність повинна визначатися не за фактичним місцем розташування слідчого підрозділу, а за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, не знайшла своєї підтримки, у звязку з чим лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 1-1640/0/4-13 від 15 жовтня 2013 року був відкликаний листом цього ж суду № 5-467/0/4-14 від 07 квітня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визначення територіальної юрисдикції розгляду клопотання про продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою стали постанови від 24 грудня 2015 року заступника Генерального прокурора України ОСОБА_24 про визначення територіальної підслідності та про доручення проведення досудового розслідування слідчій групі, старшим якої визначено заступника начальника третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_25 .

Місцем знаходження третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва та керівництва слідчого управління прокуратури міста Києва, як встановлено наказом виконувача обовязки прокурора міста Києва ОСОБА_26 , визначено приміщення за адресою: місто Київ, вул. Каунаська, 3-В, що знаходиться у Дніпровському районі міста Києва.

Отже, клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_13 під вартою було складене, погоджене, внесене органом досудового розслідування та розглянуте слідчим суддею без будь-якого порушення правил територіальної підсудності, встановлених діючим законодавством України.

Стосовно стверджень апелянтів про відсутність повноважень у службових осіб у даному кримінальному провадженні, то вони спростовуються наступним.

Згідно абзацу 4 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України, введеним в дію Законом України «Про внесення зміни до Кримінального процесуального кодексу України щодо кримінальних проваджень, які розслідуються слідчими органів прокуратури», після введення в дію ч. 5 ст. 216 КПК України розпочаті слідчими органів прокуратури кримінальні провадження продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними КПК України, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років.

Оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_13 було розпочате слідчими органів прокуратури до введення в дію ч. 5 ст. 216 КПК України, тобто до 21 листопада 2015 року, то воно і має здійснюватися ними до закінчення досудового розслідування, якщо таке розслідування триватиме не довше двох років. Тому клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_13 під вартою було внесено уповноваженою на те службовою особою, а саме слідчим прокуратури міста Києва, та погоджене уповноваженим на те прокурором у кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисників про незаконне тримання ОСОБА_13 під вартою, то вони є надуманими з огляду на такі обставини.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 листопада 2015 року щодо підозрюваного ОСОБА_13 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 60 днів, тобто до 31 грудня 2015 року. Ця ухвала набрала законної сили, оскільки за результатами розгляду апеляційних скарг захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_13 була залишена без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року. Причому, жоден із зазначених адвокатів на той час не ставив питання щодо правильності визначеного слідчим суддею строку тримання підозрюваного під вартою, тобто захисники погоджувалися з обчисленим слідчим суддею строком тримання під вартою ОСОБА_13 . Тому, коли 30 грудня 2015 року під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою захисник ОСОБА_10 , а потім і захисник ОСОБА_12 звернулися з клопотаннями про негайне звільнення ОСОБА_13 з-під варти в порядку ст. 206 КПК України, то слідчий суддя у відповідності з вимогами закону обґрунтовано кожного разу відмовив у задоволенні клопотань першого і другого захисника.
Згідно з вимогами закону були вирішені і заявлені захисниками відводи та здійснено автоматичний розподіл справи, у звязку з чим ствердження сторони захисту про ухвалення судового рішення незаконним складом суду є голослівними.

В той же час, як встановила колегія суддів, мали місце наступні порушення слідчим суддею вимог КПК України.

Зокрема, хоча слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що надані стороною обвинувачення докази доводять наявність всіх обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак в своїй ухвалі послався на недопустиму на цій стадії процесу обставину, а саме, що підозрюваний вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав. Це є грубим порушенням загальних засад правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження і, в свою чергу, ставить під сумнів законність та обґрунтованість прийнятого судового рішення.

Крім того, слідчим суддею було порушено принцип змагальності і, як наслідок, право підозрюваного на захист, про що вказано в апеляційних скаргах захисників. Зокрема, як встановлено журналом судового засідання, о 13:20:23 30 грудня 2015 року слідчий суддя розпочав оголошувати клопотання про продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою, а після його оголошення надав слово прокурорам ОСОБА_27 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 . Далі, згідно цього ж журналу, зясовується у захисників, у підозрюваного та у прокурорів питання порушення безперервності судового розгляду, відводів та надання часу захисникам на ознайомлення з матеріалами за клопотанням про продовження строку тримання під вартою, після чого в судовому засіданні о 13:49:40 оголошується перерва. О 14:44:58, як відображено в журналі судового засідання, слідчий суддя оголошує судове засідання продовженим, надає можливість підозрюваному ОСОБА_13 викласти заперечення проти клопотання сторони обвинувачення і після пояснення останнього захисником ОСОБА_12 заявляється клопотання про звільнення підозрюваного з-під варти у звязку із закінченням строку тримання під вартою. В подальшому в журналі судового засідання зафіксовано, що слідчим суддею зясовуються думки учасників процесу за клопотанням захисника ОСОБА_12 і слідчий суддя виходить до нарадчої кімнати для вирішення клопотання останнього, а по виходу з нарадчої кімнати слідчий суддя оголошує ухвалу про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 , о 15:37:44 досліджує матеріали клопотання і видаляється до нарадчої кімнати для ухвалення рішення о 15:37:56 кінець звукозапису. З вищенаведеного вбачається, що слідчий суддя не тільки не надав можливості захисникам виступити по суті клопотання сторони обвинувачення, а й формально дослідив матеріали клопотання, зокрема, витративши на це не більше 12 секунд.

За викладених обставин ухвала слідчого судді не може бути визнана законною і обґрунтованою із-за істотного порушення вимог КПК України, про які вказано вище, а тому підлягає скасуванню з постановленням колегією суддів нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_13 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_14 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_15 , та продовжено строк тримання під вартою до 27 лютого 2016 року включно,без визначення розміру застави, щодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_14 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_15 , про продовження строку тримання під вартоющодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити.

Продовжити ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 27 лютого 2016 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4