Справа №295/6374/14-к

УХВАЛА
Іменем України

28.04.2014 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження:

слідчого ОСОБА_3 , прокурора прокуратури м. Жимира ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернулася із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що у жовтні місяці 1996 року ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою було досягнуто злочинної змови, направленої на заволодіння шляхом обману чужим майном, а саме майном СП ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 14.08.1996 було створено фіктивне підприємство ПП Лавр, а між особами, які досягли злочинної змови, були розподілені злочинні ролі, а саме під вигаданими прізвищами ОСОБА_5 виконував роль директора ПП Лавр - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 виконував роль виконавчого директора ПП Лавр - ОСОБА_9 , а невстановлена слідством особа виконувала роль власника ПП Лавр.

В подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, який був досягнутий всіма учасниками вчинення вказаного злочину та діючи згідно розподілених злочинних ролей ОСОБА_5 та ОСОБА_7 16.10.1996 приїхали до офісу СП ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою м. Житомир вул. Ватутіна, 55.

В приміщенні офісу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 згідно розподілених ролей представились генеральному директору СП Сівуч ОСОБА_10 та комерційному директору ОСОБА_11 вигаданими даними.

У подальшому в цей же день час та місці ОСОБА_5 та ОСОБА_7 шляхом пред`явлення печаті та установчих документів ПП Лавр ввели в оману ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відносно правдивості своїх намірів придбати у них товарно-матеріальні цінності, при цьому приховуючи справжні наміри незаконно заволодіти майном.

Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи згідно обумовленого плану та розподілених ролей, запропонували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укласти договір про придбання ПП Лавр у СП Сівуч 1000 тон цукру, пропонуючи часткову попередню оплату та банківську гарантію, при цьому завідомо маючи намір не оплачувати товар, а заволодіти ним шляхом обману. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не усвідомлюючи про злочинні наміри останніх, вважаючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є представниками ПП Лавр, заключили відповідний договір №20 від 16.10.1996.

Згідно умов договору СП Сівуч зобов`язується надати ПП Лавр 1000 тон цукру на суму 880 000 гривень, а ПП Лавр зобов`язується прийняти і оплатити його протягом 7 банківських днів. Після підписання договору ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повернулись в м. Київ.

З метою виконання договірних обов`язків перед ПП Лавр і не маючи у власності цукру в об`ємі, які необхідний для виконання умов укладеного договору, генеральним директором СП Сівуч ОСОБА_10 було підписано наступні договори: 18.10.1996 з директором АП Кожанський цукровий завод, що за адресою смт. Кожанка Фастівського району Київської області ОСОБА_12 , договір № 16 від 18.10.1996, згідно якого АП Кожанський цукровий завод продає СП Сівуч 160 тон цукру за гроші в сумі 137640 грн.; 21.10.1996 з ОСОБА_13 - головою ВАТ Київцукорспецстрой, що за адресою смт. Рокитно-2 Київської області, договір № 17 від 21.10.1996, згідно якого ВАТ Київцукорспецстрой продає СП Сівуч 300 тон цукру за гроші в сумі 258000 грн.; 21.10.1996 з заступником начальника управління ВАТ Київцукор П, що за адресою м. Біла Церква, Київської області, ОСОБА_14 , договір № 93 від 21.10.1996, згідно якого ВАТ Київцукор П продає СП Сівуч 506 тон цукру за гроші в сумі 435160 грн., плануючи провести оплату даного цукру вище вказаним організаціям після оплати ПП Лавр СП Сівуч по договору № 20 від 16.10.1996.

18.10.1996 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 приїхали до м. Житомира та повідомили ОСОБА_10 про те що цукор згідно підписаного договору потрібно буде поставити в м. Київ, а також не маючи обіцяної банківської гарантії, надали не правдиві пояснення, що нададуть її 22.10.1996 після проведення засідання директорів банку. В цей же день ОСОБА_5 , діючи згідно розподілених злочинних ролей, представляючись директором ПП Лавр, було внесено зміни до договору №21 від 16.10.1996, відповідно до яких розвантаження товару, відповідно до вищезазначеного договору повинно проводитися по вказаних ОСОБА_5 реквізитам в м. Києві. Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 залишили місце укладення договору та домовилися про зустріч в подальшому в місті Фастів Київської області 21.10.1996.

Продовжуючи вчиняти дії направлені на реалізацію свого злочинного умислу, 21.10.1996 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 прибули в м. Фастів, де зустрілися з ОСОБА_10 та в подальшому поїхали на АП Кожанський цукровий завод з метою того аби пересвідчитися в наявності цукру, про поставку якого було обумовлено в укладеному договорі. Після того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_5 пересвідчились в наявності цукру, ОСОБА_10 повідомив про те, що вказаний товар буде відправлений за реквізитами, зазначеними в договорі, після здійснення оплати.

У подальшому, а саме 22.10.1996, продовжуючи діяти відповідно до розподілених ролей та не маючи наміру на оплату товару відповідно до укладеного договору, невстановлена слідством особа, яка раніше досягла злочинної змови з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , повідомила неправдиві відомості, про те, що службові особи СП Лавр виступають посередниками, а він являється безпосереднім покупцем товару.

При цьому невстановлена слідством особа переконувала ОСОБА_10 в необхідності відправки 2 вагонів, в яких знаходилося 127 тон цукру без попередньої оплати, при цьому обіцяючи, що банківські гарантії оплати будуть надані 23 жовтня 1996 року, при цьому додаючи, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_15 ) знаходиться на засіданні директорів банку стосовно вирішення питання про надання банківських гарантій. Повідомивши таким чином неправдиві відомості, не маючи наміру здійснювати оплату товару та надавати будь-які банківські гарантії, невстановлена слідством особа, яка діяла відповідно до злочинної змови досягнутої з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , переконала ОСОБА_10 в необхідності відправки товарів без попередньої оплати зі сторони ПП Лавр. ОСОБА_10 не усвідомлюючи злочинних намір вказаних вище осіб, будучи впевненим в правдивості слів останніх та в щирості їх намірів погодився на їх пропозицію та в подальшому переконав директора АП Кожанський цукровий завод ОСОБА_12 поставити цукор ПП Лавр на станцію Дарниця Південно-західної залізниці. В подальшому, АП Кожанський цукровий завод в особі директора ОСОБА_12 , діючи на підставі листа директора СП Сивуч ОСОБА_10 від 21.10.1996 було відправлено залізничним транспортом 127 тон цукру за реквізитами вказаними у вищезазначеному листі на адресу ПП Лавр.

В подальшому, 23.10.1996 вказаний цукор був доставлений на станцію Дарниця Південно-західної залізниці ПП Лавр відповідно до вказаних реквізитів, де 25.10.1996 був розвантажений невстановленими особами на підставі фіктивної довіреності №77 з відтиском печатки та реквізитами ПП Лавр від 23.10.1996, виданої на ім`я ОСОБА_16 , яка втратила свій паспорт в лютому 1996 року.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншою невстановленою особою, шляхом обману заволоділи майном, яке належить АП Кожанський цукровий завод, а саме цукром в розмірі 127 тон, вартістю 127000 грн. та мішками, в яких знаходився вказаний цукор, в кількості 2540 штук, вартість 2953 грн. 50 коп, чим спричинив матеріальної шкоди АП Кожанському цукровому заводу на загальну суму 129953 грн. 50 коп., що станом на момент вчинення злочину являється особливо великим розміром.

Своїми умисними діями, що виразилися в заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненого в особливо великих розмірах, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України ОСОБА_5 складено та вручено 27.04.2014.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, крім того, останній раніше засуджувався та відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення корисних злочинів, що свідчить про те, що останній схильний до вчинення кримінальних правопорушень майнового характеру.

Окрім цього, в підозрюваного ОСОБА_5 можуть залишитися зв`язки із злочинним елементами, що в свою чергу може призвести до перешкоджання об`єктивному досудовому розслідуванню з його сторони; ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні майнового злочину шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, що підвищує ступінь суспільної небезпеки вказаного діяння; досудове розслідування вказаного кримінального правопорушення здійснюється Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області, а підозрюваний проживає в м. Миколаєві, що унеможливлює його з`явлення в найкоротший термін до органів розслідування, а тому перешкоджає швидкому розслідуванню, а також не представляє змоги до об`єктивного контролю за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тримання під вартою, на думку органу досудового слідства, є достатнім запобіжним заходом для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Окрім цього, зважаючи на те, що ОСОБА_5 свою вину не визнає, вчинив злочин в складі групи осіб, будь-яких дій направлених на відшкодування спричиненої шкоди добровільно не вчиняє, існує обґрунтована необхідність в недопущенні спілкування підозрюваного по зазначеному кримінальному провадженні з іншими особами, які причетні до вчинення вказаного злочину, з метою уникнення будь-яких можливих спроб перешкоджання об`єктивному розслідування існує потреба в ізоляції ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, слідчий просить обрати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали заявлене клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні не визнав свою вину та пояснив, що про пред`явлену підозру у вчиненні злочину дізнався після затримання, неодноразово перетинав кордон України, отримував паспорт у зв`язку із зміною прізвища, відбував покарання у виправній колонії і жодного разу йому не повідомляли про те, що він перебуває у розшуку. Зазначив також, що від слідства не має наміру приховуватися та заперечив можливість впливати на потерпілих та свідків, у зв`язку із чим просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Захисник підозрюваного проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, що прокурором в обґрунтування заявленого клопотання не доведена об`єктивна наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, від слідства підозрюваний не має наміру ухилятися, не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню та впливати на учасників кримінального провадження. У зв`язку із викладеним, просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши думку слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. (п.п. 1-5).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо буде доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Під час розгляду клопотання, з урахуванням досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 даного кримінального правопорушення.

При цьому, враховуючи підстави затримання ОСОБА_5 (крадіжка в магазині), наявність судимості, хоча і погашеної, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може протягом дії досудового слідства вчинити інше кримінальне правопорушення, що є обґрунтованим ризиком (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Разом з тим, слідчим та прокурором не доведена наявність об`єктивних та обґрунтованих підстав (ризиків), які свідчили б про можливість підозрюваного під час перебування на свободі переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та незаконно впливати на сторін у кримінальному провадженні, а також не наведено доказів щодо обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом відхиляються доводи прокурора та слідчого про те, що ОСОБА_5 навмисно переховувався від органів досудового слідства протягом 17 років, оскільки про наявність підозри у вчиненні злочину, про оголошення у розшук та існування постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 11.01.2002 р. про затримання з метою приводу підозрюваному ОСОБА_5 стало відомо під час затримання 25.04.2014 р.
До цього, ОСОБА_5 неодноразово перетинав кордон України, отримував паспорт у зв`язку із зміною прізвища, відбував покарання у виправній колонії в Житомирській області з 2001 по 2005 рік, і жодного разу його не затримували та не повідомляли про наявність оголошення у розшук та існування судового рішення про затримання з метою приводу.

Що стосується характеризуючих особу підозрюваного даних, то ОСОБА_5 проживає і зареєстрований у м. Миколаєві, проживає у цивільному шлюбі, зареєстрований приватним підприємцем та разом із товарищем займається установкою домофонів у м. Миколаєві.

У відповідності із ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши у сукупності матеріали та пояснення сторін кримінального провадження, враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Разом з тим, враховуючи, що до підозрюваного у зв`язку із постійним місцем проживання у м. Миколаєві не доцільно застосовувати домашній арешт, оскільки не представляється можливим об`єктивно контролювати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а з клопотанням про особисту поруку до слідчого судді ніхто не звертався, можливим для застосування у даному випадку заходом забезпечення кримінального провадження є застава.

Слідчий суддя вважає, що для особи підозрюваного застосування саме такого запобіжного заходу є найбільш адекватним та доцільним на даному етапі досудового слідства, оскільки ОСОБА_5 не є небезпечним для суспільства, постійно проживає в одному місці, має сталі соціальні зв`язку та підозрюється у вчинені економічного злочину.

Підозрюваний у судовому засіданні пояснив, що не має наміру ухилятися та готовий виконувати покладені на нього зобов`язання особистого характеру.

Керуючись ст.ст. 110 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Затриманого ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 97488 (дев`яносто сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира.

Підозрюваний або заставодавець не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в??їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо нього, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а також, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, та якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу у виді застави оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді та включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Ухвала в частині відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з моменту отримання повного тексту судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1