Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_10, ОСОБА_11
розглянула в судовому засіданні 03 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148, за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

с. Минівки Суріжського району Брянської області Російської Федрації, жителя АДРЕСА_1, такого, який судимостей не мав.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2015 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2015 року, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, закрито у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачувався в умисному ухиленні від сплати податків, які входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах.

У результаті неправомірних дій ОСОБА_6 приватним підприємством «Пацифік-2» у порушення вимог пунктів 139.1.9, 139.1

ст. 139, п. 198.6 ст. 198, п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України занижено податок на прибуток підприємства за 2011 рік, за 3 та 4 квартали 2012 року на загальну суму 314 971 грн, а також занижено податок на додану вартість за травень 2011 року, вересень і жовтень 2012 року на загальну суму 253 824 грн, а всього податків на суму 568 795 грн, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що постановлені з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, стверджуючи, що суди неправильно встановили момент закінчення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, через що передчасно закрили кримінальне провадження щодо останнього.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу частково та просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які було підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Однак, як видно зі змісту оскаржуваних судових рішень, наведених вимог закону суди при їх постановлені не виконали.

Так, відповідно до положень ст. 49 КК України, яка встановлює правила звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки.

Згідно з положеннями кримінального закону умисне ухилення від сплати чи сплата у неповному обсязі сум податкових зобов'язань (податку, збору, іншого обов'язкового платежу, нарахованих контролюючими органами в порядку і на підставах, визначених законом) утворює закінчений склад злочину з моменту закінчення граничного строку, в який мали бути сплачені нараховані (донараховані) такими органами суми зазначених зобов'язань.

При цьому п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, яка визначає строки та порядок подання податкової декларації до контролюючих органів, передбачає, що податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі у разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом

40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Пунктом 57.1 ст. 57 зазначеного Кодексу передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

Як видно з обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину у сфері господарської діяльності, а саме в ухиленні від сплати податків: податку на прибуток підприємства за 2011 рік, 3 та 4 квартали 2012 року і податку на додану вартість за травень 2011 року, вересень та жовтень 2012 року.

При цьому відповідно до матеріалів провадження податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2012 рік (яка включала у себе й період вересень - жовтень 2012 року, у мінімізації податкових зобов'язань за які обвинувачувався останній) ОСОБА_6 подав до контролюючого органу 11 лютого 2013 року, тобто з урахуванням вихідних днів в останній день граничного строку її подачі.

Таким чином, з огляду на наведені обставини та положення закону кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_6, носило характер закінченого після спливу 10 календарних днів після подання винним податкової декларації на прибуток за 2012 рік, тобто після 21 лютого 2013 року.

З урахуванням викладеного строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, які становили 2 роки, спливали не раніше 21 лютого 2015 року.

Разом із тим, як видно з оскаржуваних судових рішень, суди усупереч вимогам ст. 370 КПК України не звернули увагу на наведені положення процесуального закону, у результаті чого суд першої інстанції 16 січня

2015 року дійшов помилкового висновку про закінчення строків давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності та прийняв передчасне рішення про закриття кримінального провадження щодо останнього.

Крім того, суд апеляційної інстанції усупереч ст. 419 КПК України, незважаючи на доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність щодо ОСОБА_6, не перевіривши їх належним чином, провівши формальний розгляд поданої апеляційної скарги на ухвалу районного суду, прийняв помилкове необґрунтоване та безпідставне рішення, залишивши оскаржувану ухвалу без зміни.

Враховуючи зазначені обставини, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню через неправильне застосування кримінального закону.

Разом із тим, як видно з матеріалів кримінального провадження, на час апеляційного розгляду цього провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності спливли, через що на підставі ст. 49 КК України обвинуваченого необхідно звільнити від такої відповідальності.

Керуючись статтями 284, 433, 434, 436, 440 КПК України та ст. 49 КК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2015 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області

від 23 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, закрити на підставі ст. 49 зазначеного Кодексу у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_7 _______________ ОСОБА_8_________________ ОСОБА_9