А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.11.2015 р. м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційне провадження № 11кп/777/477/15 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора Ужгородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 27.06.2014 р. за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, засуджений за ч. 2 ст.185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2014 року (шість місяців позбавлення волі) і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 15.08.2014 року.
Запобіжним заходом ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2 261 (дві тисячі двісті шістдесят одну) гривню 09 копійок витрат за проведення судових експертиз.
Речові докази: паспорт громадянина України та закордонний паспорт, виданий на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , п`ять пластикових карток ухвалено залишити у ОСОБА_10 ; металевий ящик для зберігання коштів залишити у ОСОБА_12 .
Згідно з вироком, 20.06.2014 обвинувачений ОСОБА_7 , в період провадження щодо нього кримінальної справи про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, шляхом злому навісного замка на дверях гаражного приміщення, розташованого в АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_13 , проник до даного приміщення, звідки таємно, з корисливих спонукань, повторно викрав бувші у використанні бензинову косарку марки «Соверейнг», вартістю 1050 грн. та чотири змінні колеса для автомобіля марки «Фулда Р-16», без дисків, вартістю 3416,38 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 4466.38 грн.
06.07.2014, о 15.00 год., ОСОБА_7 , знаходячись у будинку «Ветеранів -залізничників», розташованому в м. Чоп. по вул. Петефі, б/н, на першому поверсі вказаного будинку, шляхом вільного доступу з підсобного приміщення, умисно, таємно, з корисливих спонукань, повторно викрав мобільний телефон марки «Нокіа - 1280», що належить ОСОБА_14 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 228, 65 грн.
15.07.2014 ОСОБА_7 шляхом демонтажу вікна на туалеті магазину «ABC» на території АЗС «Веста-сервіс», розташованого в с. Червоне Мукачівського району, автомобільна дорога «Чоп-Мукачево», Мукачівське шосе № 6, що належить ПП ОСОБА_12 , проник до приміщення даного магазину, звідки таємно, з корисливих спонукань, повторно викрав металевий ящик, що був розташований на столі біля каси, в якому знаходилися кошти в сумі 2050 грн. різними купюрами, номіналом від 5 до 200 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.
23.07.2014, приблизно о 05.00 год., ОСОБА_7 через відчинену хвіртку зайшов на територію дворогосподарства будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , де шляхом пошкодження вікна на будинку, протягнувши через вікно руку, умисно, таємно, з корисливих спонукань, повторно викрав з будинку жіночу сумку, що знаходилася на стільчику біля вікна в спальній кімнаті, в якій знаходилися 1250 грн., 6 пластикових карток та 3 накопичувальні картки, закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1250 грн.
24.07.2014, приблизно о 04.00 год., ОСОБА_7 шляхом пошкодження вікна на дачному будинку, розташованого в АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_15 , проник в приміщення даного будинку, звідки таємно, з корисливих спонукань, повторно викрав телевізор марки «Філіпс» вартістю 300 грн. та килим, вартістю 591,5 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 891,5 грн.
У період з 31.07.2014 р. по 05.08.2014 р., ОСОБА_7 шляхом віджиму вікна на квартирі, розташованої в АДРЕСА_5 , проник до даної квартири, звідки таємно, з корисливих спонукань, повторно викрав бувший у використанні мобільний телефон марки «Нокіа 5230» вартістю 290,69 грн. Крім того, в період з 05 по 07.08.2014 р. ОСОБА_7 шляхом віджиму вікна, скориставшись відсутністю ОСОБА_16 , проник до квартири за вказаною адресою, звідки таємно, з корисливих спонукань, повторно, викрав бувший у використанні фотоапарат марки «Олімпус», вартістю 500 грн. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 790, 69 грн.
07.08.2014, о 10.30 год., ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, з приміщення роздягальні на території стадіону «Локомотив», розташованого в м. Чоп., по вул. Миру, скориставшись відсутністю гравців футбольної команди, таємно, з корисливих спонукань, повторно, викрав бувший у використанні футбольний шкіряний м`яч марки «Адідас» в чохлі вартістю 558,75 грн., що належить ОСОБА_17 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
09.08.2014, о 06.55 год., ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю продавця ОСОБА_18 з шухляди вмонтованої в дерев`яну стійку магазину «ABC Зіна-024», розташованого в АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_19 , таємно, з корисливих спонукань, повторно, викрав 3400 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 08.08.2014 о 03 год. 00 хв., таємно, з корисливих мотивів, перебуваючи на другому поверсі гуртожитку, що за адресою АДРЕСА_7 викрав велосипед марки «Пегасус», вартістю 2280,00 грн., що належить ОСОБА_20 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати вирок, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.2 та/або 3 ч.1 ст.284 КПК України. Зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав в основу вироку свідчення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , а свідки Іванюк та Товт судом першої інстанції взагалі не допитані. Крім того, суд не зазначив у вироку показання свідка ОСОБА_26 , надані останнім в судовому засіданні, чим допустив неповноту судового розгляду. Вказують на неналежність та недопустимість доказів, а саме: висновки експерта № 113 від 23.08.2014 та №109 від 20.08.2014, про що ним заявлялось клопотання, однак рішення з цього приводу судом не прийнято. Крім цього, захисник ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_7 неодноразово зізнавався йому, що нічого не крав, однак на стадії досудового розслідування його захищали інші захисники, які примусили його визнавати те, чого він не вчиняв. Зазначає, що суд всупереч ст.95 КПК України послався на власноручно написане прохання ОСОБА_7 від 10.11.2014, де останній звертався до суду з проханням не позбавляти його волі та зазначив, що будучи у важкому матеріальному становищі, вчинив ці злочини, однак викрадені речі повернув, кається і повністю визнає свою вину.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити, призначити йому покарання з врахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України. Вказує, що судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню, оскільки при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано положення ч. 4 ст. 70 КК України, з врахуванням того, що кримінальні правопорушення, за які він засуджений, вчинені ним в період з 20.06 по 08.09.2014.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_27 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, пояснення прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та просила залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого і його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_7 саме підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції на зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
В той же час, згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
Окрім цього, суд допустив і інші істотні порушення вимог КПК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що підготовче судове засідання було проведено з порушенням вимог ч. 2 ст. 314 КПК України, відповідно до якої таке відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника за правилами, передбаченими КПК для судового розгляду. Судовий розгляд, відповідно до ч.2 ст. 318 КПК України, здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК України.
Як видно з журналу судового засідання та ухвали місцевого суду від 03.11.2015, підготовче судове засідання проведено без участі потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_20 (т.1, а.п. 51-53). В матеріалах провадження відсутні відомості про належне повідомлення потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . ОСОБА_20 про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, відповідно до вимог ст.ст.136, 137 КПК України, чи заяв про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути доводи, викладені в апеляційних скаргах, зокрема, про правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевірити дані про особу обвинуваченого і, дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших підстав, ніж зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого, то апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Дотримуючись вимог ст. 331 КПК України, стосовно обвинуваченого, з врахуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає можливим та необхідним залишити ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора Ужгородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити попередній тримання під вартою.
Строк дії запобіжного заходу визначити до 05.01.2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: