У Х В А Л А

07 вересня 2015 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеконференції клопотання ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу та призначення захисника,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 01.09.2015 року надійшло клопотання ОСОБА_3 , згідно якого просить суд змінити міру запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання та призначити йому захисника.

Ухвалою від 04.09.2015р. клопотання ОСОБА_3 в частині призначення захисника задоволено.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що був засуджений до позбавлення волі, однак вирок суду було скасовано, а справу направлено на нове досудове розслідування. Вказує, що злочину не вчиняв, зобов`язується не переховуватися від слідства та суду, з`являтися на вимогу слідства чи суду.

Захисник в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_3 утримується в Коростенській виправній колонії №71 незаконно, оскільки після повернення матеріалів справи на досудове розслідування будь-якого процесуального статусу ОСОБА_3 не визначалося, запобіжний захід, який був обраний раніше припинив свою дію.

Прокурор вказав, що дійсно після надходження кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України на нове розслідування, йому не визначався процесуальний статус, зокрема підозрюваного. Прокурор вказав, що після надходження кримінальної справи 16.06.2015р. до прокуратури почав перебіг двомісячний строк тримання під вартою ОСОБА_3 . Виходячи з перехідних положень КПК України 2012 року, запобіжний захід, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, строк тримання не продовжено, на час розгляду клопотання ОСОБА_3 підстав для його утримання в установі не має.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000132 від 24.06.2015р. за фактом вбивства 20.03.2011р. ОСОБА_7 , слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні СУ УМВС України в Житомирській області перебувала кримінальна справа №11/080185 року порушена 21.03.2011р. по факту умисного вбивства ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України.

31.03.2011р. о 17год. 40хв. за підозрою у вчиненні злочину було затримано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 243-246).

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 01.04.2011р. продовжено строк затримання ОСОБА_3 до 07.04.2011р. (т.2 а.с. 13).

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 07.04.2011р. ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту (т. 2 а.с. 59).

09.04.2011р. ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України (т.2 а.с. 67).

Постановою слідчого від 28.05.2011р. ОСОБА_3 пред`явлено остаточне обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України (т.4 а.с. 27).

31.05.2011р. затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі №11/080185 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України (т. 4 а.с. 52-74).

31.05.2011р. матеріали кримінальної справи були передані до Корольовського районного суду м.Житомира (т. 4 а.с. 80).

29.06.2011р. за результатами попереднього засідання кримінальну справу було прийнято до провадження Корольовського районного суду м.Житомира, міру запобіжного заходу відносно підсудного ОСОБА_3 залишено попередню - тримання під вартою.

Згідно вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 20.08.2013р. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання - одинадцять років позбавлення волі. Міру запобіжного заходу відносно засудженого до набрання вироком законної сили залишено попередню - тримання під вартою (т. 6 а.с. 133-145).

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29.10.2013р. вирок місцевого суду залишено без змін (т.6 а.с.197-206).

У зв`язку з набранням 29.10.2013р. вироком законної сили ОСОБА_3 прибув на відбуття покарання до Коростенської виправної колонії №71 (а.с. 233 ,234).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2015р. касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 задоволено частково. Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20.08.2013р. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29.10.2013р. щодо ОСОБА_3 скасовано, а справу направлено на нове розслідування згідно ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року.

Копію ухвали ВССУ від 20.05.2015р. було надіслано до Коростенської виправної колонії №71.

Згідно п.11 Перехідних положень КПК України кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 12 Перехідних положень КПК України розслідування кримінальних справ, передбачених пунктом 11 цього розділу, у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору для проведення додаткового розслідування проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вбачається, що матеріали кримінального провадження після перегляду судом касаційної інстанції надійшли до Корольовського районного суду м.Житомира 11.06.2015р. (т. 6 а.с. 296), а листом від 15.06.2015р. повідомлено УМВС України в Житомирській області про скасування вироку суду та необхідність проведення досудового розслідування (т. 6 а.с. 297).

Листом від 15.06.2015р. матеріали кримінальної справи Корольовський районний суд м.Житомира надіслав до прокуратури Житомирської області, які були нею отримані 16.06.2015р., про що свідчить штамп канцелярії прокуратури.

З витягу з кримінального провадження №0000132 вбачається, що 24.06.2015р. було внесено відомості про кримінальне правопорушення за фактом вбивства 20.03.2011р. ОСОБА_7 . Органом досудового розслідування є управління МВС України в Житомирській області.

Згідно глави 18 КПК України запобіжні заходи можуть бути застосовані лише щодо підозрюваного або обвинуваченого.

Проте, докази того, що ОСОБА_3 перебуває в статусі підозрюваного або обвинуваченого відсутні.

Пунктом 9 перехідних положень КПК України визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 149 КПК України 1960 року взяття під варту відноситься до запобіжних заходів.

Згідно ч.1 ст. 156 КПК України 1960 року, тримання під вартою під час досудового розслідування не повинно тривати більше двох місяців.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 156 КПК України 1960 року строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи на стаціонарному експертному дослідженні у психіатричній медичній установі будь-якого типу. У разі повторного взяття під варту особи у тій самій справі, а також по приєднаній до неї або виділеної з неї справи або пред`явлення нового обвинувачення строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Строки тримання під вартою під час досудового слідства закінчуються в день надходження справи до суду.

Частиною 9 статті 156 КПК України 1960 року визначено, що при поверненні судом справи прокуророві на додаткове розслідування строк тримання обвинуваченого під вартою обчислюється з моменту надходження справи прокурору і не може перевищувати двох місяців. Подальше продовження зазначеного строку проводиться з урахуванням часу перебування обвинуваченого під вартою до направлення справи до суду в порядку і в межах, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановлено, що матеріали кримінального провадження №296/75/15-к по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України були отримані прокуратурою Житомирської області 16.06.2015р. та надіслані до СУ УМВС України 18.06.2015р.

Таким чином, строк тримання під вартою, який був застосований до ОСОБА_3 припинив свою дію 16.08.2015р. Докази продовження строку тримання під вартою відсутні.

Згідно ч.10 ст. 156 КПК України 1960 року, у разі закінчення строку тримання під вартою як запобіжного заходу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, якщо цей строк не продовжено у встановленому цим Кодексом порядку, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов`язаний негайно звільнити особу з-під варти.

Згідно ч.11 ст 156 КПК України 1960 року, начальник місця досудового ув`язнення зобов`язаний негайно звільнити з-під варти обвинуваченого, щодо якого постанова судді про продовження строку тримання під вартою на день закінчення строків тримання під вартою, передбачених частинами першою, другою і шостою цієї статті, не надійшла. При цьому він направляє повідомлення особі чи органу, у провадженні яких перебуває справа, та відповідному прокурору, який здійснює нагляд за розслідуванням.

Згідно ст. 201 КПК України, клопотання про зміну запобіжного заходу може подати підозрюваний, обвинувачений.

Згідно ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу не вбачається, оскільки ОСОБА_3 не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого в межах кримінального провадження №0000132 від 24.06.2015р. за фактом вбивства 20.03.2011р. ОСОБА_7 , а тому будь-який запобіжний захід до нього не може бути застосований, при цьому раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою припинив свою дію.

Згідно листа в.о. начальника Коростенської виправної колонії №71 від 04.09.2015р. ОСОБА_3 відбуває покарання відповідно до вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 20.08.2013р.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 20.08.2013р. скасовано, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою припинив свою дію, відсутність будь-якого процесуального статусу у ОСОБА_3 в межах кримінального провадження №0000132 від 24.06.2015р., слідчий суддя доходить висновку про незаконне утримання ОСОБА_3 в Коростенській виправній колонії №71 на момент розгляду справи, у зв`язку з чим посадові особи місця отримання ОСОБА_3 зобов`язані вжити невідкладних заходів для його звільнення.

Керуючись ст. 49, 53, 201, 202 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити заявнику, прокурору, слідчому та до Коростенської виправної колонії №71.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1