АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №619/1889/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/12/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.191 ч.1 КК України
УХВАЛА
Іменем України
21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2014р. стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Указаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, непрацююча, холоста, має доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, проживає: АДРЕСА_1 ,

засуджена за ч.1 ст.191 КК України до 2 (двох) років обмеження волі з іспитовим строком 1(один) рік на підставі ст.75 КК України.

Цим же вироком вирішені питання щодо процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.124 КПК України та заявленого цивільного позову.

Згідно вироку, ОСОБА_7 працюючи в період часу з 11.03.2013р. по 31.05.2013р., на посаді продавця продовольчих товарів, в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що належить ФОП ОСОБА_8 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюючи роздрібну торгівлю продовольчими товарами, крім того будучи матеріально відповідальною особою за збереження та реалізацію ТМЦ, згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 04.02.2013р., маючи умисел на привласнення ввіреного їй майна, навмисно не внесла в касу ФОП товарно-матеріальні цінності в сумі 1967грн. 30коп., що є виручкою від торгівлі у вищевказаному магазині. Після чого вона розпорядилася присвоєними грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяла ОСОБА_8 матеріальний збиток на вищевказану суму.

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати в наслідок м`якості призначеного покарання та постановити новий вирок, яким за той самий злочин призначити обвинуваченій 2(два) роки позбавлення волі із застосуванням положення ст.75 КК України. Обґрунтовуючи свої вимоги цей апелянт вказує, що призначаючи покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі суд порушив вимоги ч.3 ст.61 КК України, яка забороняє призначати обмеження волі до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляцію частково і вважав за можливе призначити більш м`який вид покарання; вислухавши обвинувачену, яка просила застосувати до неї положення Закону України «Про амністію у 2014 році», дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Апеляційний суд перевіряє дане рішення суду першої інстанції керуючись ч.1 ст.404 КПК України тобто в межах поданої апеляційної скарги.

Як вбачається з ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена має доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином колегією суддів встановлено, що районний суд не застосувавши положення ч.3 ст.61 КК України допустив порушення передбачене п.1 ч.1 ст.413 КПК України. У зв`язку з цим, вирок Дергачівського районного суду Харківської області в частині призначення покарання підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Тож, з урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 для виправлення буде достатньо призначити мінімальний вид покарання передбачений санкцією ч.1 ст.191 КК України.

З приводу заявленого обвинуваченою клопотання про застосуванню до неї акту амністії то колегія суддів вважає, що це клопотання підлягає задоволенню оскільки п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачає звільнення від відбування покарання осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, 419 КПК України, Закон України «Про амністію у 2014 році» колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2014р. стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання пом`якшити, призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Клопотання ОСОБА_7 про застосування до неї амністії задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного цією ухвалою покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014р.

В іншій частині той же вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді