Справа № 466/4562/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/83/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року,-
за участю прокурора : - ОСОБА_9

потерпілого : - ОСОБА_8

обвинуваченого : - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком :
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України несудимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот грн.) гривень.

По кримінальному провадженню вирішено питання цивільного позову, та стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 кошти в розмірі 3000 (три тисячі грн.) за моральну шкоду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту скасовано.

За вироком суду ОСОБА_7 23 липня 2014 року близько 20 години 40 хвилин, маючи умисел на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у торговому залі магазину ТзОВ «Овація», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Величковського, 4, розпочав словесну суперечку із продавцем магазину, яка в подальшому переросла в бійку з покупцем ОСОБА_8 , який знаходився в даному магазині, в ході якої, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, застосував фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_8 , яке виразилось у нанесені йому ударів, тим самим заподіявши останньому синець на лівій руці, на грудях зліва, в ділянці правого кульшового суглобу, на ногах, садно на лівій руці, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Дана бійка між ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_8 супроводжувалась лайкою, нецензурними висловлюваннями та погрозами з боку ОСОБА_7 , чим був порушений режим роботи магазину.

Крім того, під час вчинення ОСОБА_7 грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, останнім завдано матеріальної шкоди магазину ТзОВ «Овація» на загальну суму 523 грн.40 коп., оскільки було розбито та пошкоджено майно товариства.

Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити пом`якшити призначене покарання застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_7 штраф у розмірі нижчому 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але не менше 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди відмовити за безпідставністю. Мотивує це тим, що з вироком суду незгідна в частині призначеного покарання, вважає, що таке не відповідає фактичним обставинам справи та особі засудженого. Вирок суду в частині задоволення цивільного позову вважає незаконним та несправедливим, який підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи. Крім цього зазначає, що при призначенні покарання суд повинен був врахувати наявність двох обставин, що пом`якшують покарання: визнання ОСОБА_7 вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку магазину ТзОВ «Овація». Суд також повинен був взяти до уваги той факт, що завдану матеріальну шкоду він відшкодував повністю через кілька днів після вчинення ним кримінального правопорушення задовго до того як йому оголосили підозру, крім цього судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 вважається несудимим. При призначенні покарання суд також повинен був врахувати його матеріальне становище - заробіток 2 000 гривень на місяць, а розмір штрафу - це його чотиримісячний дохід. А виходячи з норми ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вважає, що сума штрафу у розмірі 8 500 гривень в порівнянні з його заробітком є для нього надто великою для сплати. Що стосується цивільного позову ОСОБА_8 , то такий є безпідставним та не підлягає задоволенню. Зазначає, що суд у вироку, задовільняючи цивільний позов частково, жодним чином не навів аргументів та не послався на конкретні докази, які стали підставою висновку суду про те, що ОСОБА_8 була завдана моральна шкода. Суд лише вказав на те, що взяв до уваги представлені та долучені до цивільного позову потерпілим докази. Вважає, що цього недостатньо для задоволення цивільного позову.
Не погоджуючись з даним вироком суду потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Шевченківського районного суду від 17.11.2015 року, застосувавши до ОСОБА_7 більш суворе покарання, яке б відповідало вчиненому умисному кримінальному правопорушенню, а також постановивши рішення про задоволення його цивільного позову в повному розмірі, стягнувши 100 000 грн. моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах, та заперечив апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , виступ потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, та заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , виступ прокурора ОСОБА_9 , який заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення.
Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно будучи в приміщенні магазину на вул. Величковського у м. Львові в липні 2014 року вчинив хуліганські дії,якими порушив роботу торгового закладу. В процесі конфлікту з продавцем даного магазину у нього виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_8 , при цьому вони шарпались, висловлювались один до одного нецензурними словами, оскільки потерпілий наносив йому удари по різних частинам тіла, відповідно і він обороняючись наносив удари ОСОБА_8 . У вчиненому щиро розкаюється, просить пробачення у потерпілого та представника магазину. Шкоду магазину ним було відшкодовано в процесі досудового слідства. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 не визнав.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, крім повного визнання своєї вини у вчиненому, стверджується іншими доказами у справі, яким суд першої інстанції надав віри, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що знаходився 23 липня 2014 р. в період часу, близько 20 години в магазині по вул. Величковського,4 у м. Львові, оскільки робив покупки. До нього звернувся обвинувачений та просив позичити 3 грн., на що він відмовив. Між ним та ОСОБА_7 почалась шарпанина, в процесі якої останній заподіяв йому легкі тілесні ушкодження. Просив суд задовольнити його цивільній позов від 14.07.2015р. та стягнути з обвинуваченого в його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., оскільки він отримав тілесні ушкодження, моральний стрес, фізичний біль, був змушений розрахуватись з роботи за станом здоров`я, так як проходив тривале лікування у медичному закладі;

- показами представника потерпілого ТзОВ «Овація» ОСОБА_11 , який зазначив, що жодний матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого немає, оскільки заподіяну товариству шкоду ОСОБА_7 повністю відшкодував;

- заявою продавця магазину ОСОБА_12 від 23.07.2014 року про вчинення невідомою особою хуліганських дій (а.с. 7-8);

- протоколом огляду місця події від 23.07.2014 року, з якого вбачається, що в приміщенні магазину по вул. Величковського, 4 у м. Львові пошкоджено майно, яке знаходилось у магазині (а.с.10-12);

- рапортом працівників міліції, з якого вбачається, що в приміщенні магазину «Продукти» по вул. Величківського, 4 у м. Львові було затримано ОСОБА_7 , на якого одягнуті кайданки, оскільки останній вчинив бійку з одним з покупцем у магазині 23.07.2014 р. (а.с.13);

- висновком експерта № 1301 від 28.07.2014р., з якого вбачається, що у ОСОБА_8 виявлено: синці на лівій руці, на грудях зліва, в ділянці правого кульшового суглобу, на ногах, садно на лівій руці, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 23 липня 2014 р. та відносяться до легкого тілесного ушкодження ( а.с.21);

- довідкою ТзОВ «Овація» з якої вбачається, що в процесі хуліганських дій 23.07.2014 р. в магазині, який розташований по вул. Величковського, 4 у м. Львові, знищено майна на загальну суму від 523 грн.40 коп. (а.с.31);

- висновком судово-психіатричного експерта № 111 від 10.06.2015 р. (а.с.76-78) з якого вбачається, що ОСОБА_7 психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_7 психічним захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв ознак будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.06.2015 року, згідно якого ОСОБА_7 пояснив про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення (а.с.91-99).

Судом першої інстанції на підставі доказів, які є у кримінальному провадженні, вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України, оскільки останній своїми умисними діями вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 .

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не оспорює кваліфікацію дій свого підзахисного, однак вважає, що в порушення вимог ст. 65 КК України йому обрано надто суворе покарання, а саме максимальний штраф за санкцією статті зазначеного кримінального закону, просить його зменшити до мінімального.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , взято до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, але судимості погашені, по місцю проживання характеризується позитивно; пом`якшуючі обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди магазину ТзОВ «Овація», обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено, та вірно обрано останньому покарання у виді максимального штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот грн.) гривень., що відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки санкція ч.1 ст. 296 КК України, крім штрафу передбачає покарання у виді арешту та обмеження волі на певний строк, тому суд правильно застосував зазначений розмір штрафу із врахуванням зазначених вище обставин.

Що стосується доводів апелянта про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілого, то на думку колегії суддів з врахуванням апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_8 , його цивільний позов підлягає до часткового задоволення.

Зокрема, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції роблячи висновок про можливість часткового задоволення цивільного позову, не достатньо надав правової оцінки діям обвинуваченого ОСОБА_7 , якими він завдав потерпілому ОСОБА_8 моральну шкоду. Не врахував умисел на вчинення ним кримінального правопорушення, не врахував його спрямованості не просто будь-яким чином порушити громадський порядок, в саме завдати потерпілому тілесних ушкоджень та принижень в громадському місці - в магазині, до якого останній постійно ходить за продуктами.
Однак, з метою обґрунтування свого рішення про стягнення такої мізерної шкоди морального відшкодування, суд першої інстанції взяв до уваги лише визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 та його матеріальне становище. Але яким би не було матеріальне становище обвинуваченого, це не може надати йому пільг у відшкодуванні завданої ним моральної шкоди в результаті умисного вчинення ним злочину.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Крім цього потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що проходив лікування, після чого був змушений звільнитись з роботи і відчуває себе приниженим в частині гідності, образи з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За таких обставин, колегія суддів знаходить за можливим збільшити розмір моральної шкоди до 10 000 грн., стягнувши цю суму із обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки сума стягнута судом першої інстанції не відповідає моральним стражданням потерпілого ОСОБА_8 .

Водночас потерпілий ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворе покарання з мотивів невідповідності призначення такого судом першої інстанції.

На думку колегії суддів, такі доводи апелянта в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки, як зазначено вище, судом першої інстанції враховано обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, щире каяття і таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Все це свідчить про те, що вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначення покарання відповідає вимогам кримінального закону, зміни чи скасування його колегія суддів не вбачає.

Разом з тим колегія суддів знаходить, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, та стягненню більшого розміру моральної шкоди, як зазначено вище.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині цивільного позову змінити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_8 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14