АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/1840/2015 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Омськ, Російська Федерація, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік. засобами.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та роботи і періодично з`являтися в цей орган для реєстрації.
По справі вирішено питання цивільного позову та судових витрат.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 13.01.2015 року, приблизно о 14 год. 35 хв., ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ VITO», держ. номер НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по проїзній частині дворової території будинку №11, що по вул. Антонова в м. Києві в напрямку виїзду на проїзну частину, де в цей час позаду автомобіля знаходилася пішохід ОСОБА_10 .

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п.1.5, 2.3 «б» та 10.9 Правил дорожнього руху України:
- п.1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п.2.3 «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі;
- п.10.9: під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Київської міської клінічної лікарні №17, де цього ж дня, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 год. 55 хв., померла.
Згідно висновку судово-медичної експертизи за №168 від 17.02.2015р. при експертизі трупу ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: численні переломи ребер з обох сторін, а також перелом правої ключиці; проведення оперативного втручання на лівій плевральній порожнині - проведення торакоцентезу зліва та дренування лівої плевральної порожнини з приводу лівобічного пневмотораксу; переломи кісток правого напівкільця тазу; проведення оперативного втручання на порожнині очеревини - проведення лапарацентезу з наступним дренуванням черевної порожнини.
Наявні тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної травми грудей та тазу з множинними переломами ребер, кісток тазу, хребта, ушкодженням внутрішніх органів, крововтратою та шоком.

Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б» та 10.9 ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинно наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

На вказаний вирок суду, прокурор у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року, щодо ОСОБА_7 скасувати, в частині призначення додаткового покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, згідно ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. При цьому зазначає, що суд, при вирішенні питання, щодо призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, не врахував, суспільну небезпеку скоєного злочину, наслідків, завданих діями обвинуваченого та призначив надто м`яке покарання. Судом при винесенні вироку не враховано обставини за яких вчинено кримінальне правопорушення, зокрема те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення відносно особи похилого віку, тяжкість тілесних ушкоджень завданих потерпілій. Судом першої інстанції не перевірено доводи обвинуваченого про те, що його робота пов`язана із керуванням транспортними засобами. Обвинувачений ОСОБА_7 , окрім слів, жодних підтверджуючих документів з цього приводу суду не надав та суд жодним чином не мотивував не застосування відносно ОСОБА_7 позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, призначаючи засудженому покарання, суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі з наведених у ній доводів та підстав, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України прокурор не оскаржує, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК, апеляційний суд їх не перевіряє і вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані вірно.

Відповідно до вимог ст.420 КПК України, у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
Згідно положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, факт добровільного відшкодування завданої потерпілому шкоди та думку останнього, який не наполягав на суворому покаранні, конкретні обставини при вчиненні обвинуваченим даного правопорушення, його відношення до вчиненого, а саме щире каяття, молодий вік, наявність на утриманні сім`ї та малолітнього сина.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття останнього та добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання суд не встановив і призначив ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами, та звільнив його від призначеного покарання на підставі ст.75, 76 КК України.
Приймаючи рішення про не застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання, суд послався на ту обставину, що обвинувачений працює і його робота пов`язана із керуванням транспортними засобами та те, що останній раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Разом з тим, як правильно зазначив в апеляційній скарзі прокурор, суд першої інстанції не перевірив доводи обвинуваченого, щодо пов`язання його роботи із керуванням транспортними засобами.
Так, з характеристики, наданої генеральним директором ТОВ «ЕПАМ СИСТЕМЗ» ОСОБА_11 , якому ОСОБА_7 надає послуги (а.с. 110), вбачається, що останній надає послуги ТОВ «ЕПАМ СИСТЕМЗ», згідно договору про розроблення програмного забезпечення №13/1008 від 01.10.2008 року.
Зазначеним договором (а.с.116-122) виконавець ( ОСОБА_7 ) зобов`язаний виконати роботу по розробці програмного забезпечення, прийняття архітектурно-логічних рішень, розробки концептуального дизайну та інше, а саме роботу, не пов`язану з використанням транспортних засобів, що суперечить висновкам суду першої інстанції.
Таким чином, даний документ не підтверджує, що робота ОСОБА_7 ,пов`язана із керуванням транспортними засобами.
Інших даних, які б підтверджували висновок суду, в цій частині, в матеріалах провадження не встановлено.
Крім того, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання, без позбавлення права керування транспортними засобами, не врахував, що ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості вчиненого злочину, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а дії ОСОБА_7 , які призвели до тяжких наслідків - смерті потерпілої ОСОБА_10 , виразились саме у порушенні ним Правил дорожнього руху України.
Ці обставини дають підстави вважати, що доводи апеляційної скарги прокурора, щодо особи ОСОБА_7 є обґрунтованими.

Тому, відповідно до положень наведених у ст.50 КК України, а саме мети покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку при призначенні покарання ОСОБА_7 , без застосування додаткового покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а тому апеляційна скарга прокурора, як обґрунтована, підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання скасуванню, з постановленням апеляційним судомнового вироку, за яким засудженому слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
При призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України колегія суддів враховує ті ж обставини, що викладені у вироку та були враховані судом першої інстанції та вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у такому ж розмірі, який визначив суд першої інстанції, але з позбавленням його права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
На підставі викладеного та керуючись ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року, щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

В решті вирок суду першої інстанції, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4