Справа № 466/5167/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/772/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та замінено засудженому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, росіянину, із середньою спеціальною освітою, одруженому, зареєстрованому АДРЕСА_1 , проживаючому АДРЕСА_2 , раніше судимого,

невідбуту частину покарання у виді 4-х місяців 19 днів позбавлення волі більш м`яким покаранням - у виді 240 годин громадських робіт.

Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 , будучи 03 червня 2013 року засудженим вироком Шевченківського районного суду м. Львова за ст. 122 ч. 1 КК України на 1 рік позбавлення волі, та відповідно до ст. 71 КК України до покарання за даним вироком засудженому частково приєднано невідбуте покарання у виді 5 років позбавлення волі, призначене вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2008 року та остаточно визначено для відбування покарання 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі, та 04 червня 2014 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова йому скорочено наполовину невідбуту частину покарання 3 (три) роки 4 (чотири) місяці 15 (п`ятнадцять) днів на підставі ст. 6 Закону україни «Про амністію у 2014 році» від 04 квітня 2015 року, на день розгляду справи відбув призначене судом покарання 3 роки 3 дні. До кінця строку відбування покарання залишилося 4 місяці 19 днів. І, оскільки за час відбування покарання в установі останній адміністрацією установи заохочувався двічі, допустив три порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, допустив одне порушення режиму утримання, за що один раз накладалось дисциплінарне стягнення, а відтак своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.

На вказану ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає вищезазначену ухвалу незаконною та необгрунтованою.

Зазначає, що згідно довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_7 про дисциплінарні стягнення та заохочення встановлено, що на останнього 08 червня 2015 року накладено стягнення у виді суворої догани, яке на даний час не погашене у встановленому законом порядку. Вказує, що судом не взято до уваги, що засудженому ОСОБА_7 24 квітня 2014 року, 11 липня 2014 року, 28 листопада 2014 року адміністративною комісією Личаківської виправної колонії №30 відмовлено в застосуванні заохочувальних норм передбачених ст. ст. 100, 101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення, та у застосуванні ст. ст. 81, 82 КК України також як такому, що не довів свого виправлення.

Просить скасувати дану ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді громадських робіт..

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 , який просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

А як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із характеристики начальника Личаківської виправної колонії № 30, останній за час відбування покарання характеризується негативно, допускав порушення режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, проте у більшості випадків з метою вирішення власних інтересів свідомо не виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань, публічно демонструє зневажливе ставлення до законних вимог персоналу, умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні.

Крім того, 24 квітня, 11 липня та 28 листопада 2014 року адміністративною комісією Личаківської виправної колонії № 30 йому відмовлено в застосуванні заохочувальних норм передбачених ст. ст. 100, 101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення, та у застосуванні ст. ст. 81, 82 КК України як такому, що не довів свого виправлення.

Також відповідно до довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_7 на нього 08 червня 2015 року накладено стягнення у виді суворої догани, яке на даний час не погашене в установленому законом порядку.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, переконливих доказів виправлення засудженого судом не здобуто, а відтак, на думку колегії суддів, останній не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді громадських робіт, а тому вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з постановленням по даній справі нової ухвали, якою з вищевказаних підстав слід відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2015 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та замінено йому невідбуту частину покарання у виді 4-х місяців 19 днів позбавлення волі більш м`яким покаранням - у виді 240 годин громадських робіт, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий :

Судді :