Справа № 583/4043/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 18 вересня 2015 року за № 0000127 про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первомайське Білозерського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня проходить службу на посаді робітник підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 607/2014 від 22.07.2014 року «Про часткову мобілізацію» 07.08.2014 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив в тому числі у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з 20.12.2014 року на посаді робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти.

З часу видання указу Президента України №303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України».

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

22 серпня 2015 року усним наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 солдату ОСОБА_4 надано звільнення з розташування військової частини з правом виїзду до місць проживання терміном до 25.08.2015 року, з подальшим поверненням його до пункту постійної дислокації вказаної військової частини.

Відповідно до вимог ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з відпустки, відрядження, лікування.

Всупереч цьому 25.08.2015 року після закінчення відпустки солдат ОСОБА_4 на службу до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не повернувся, а перебував за місцем свого проживання АДРЕСА_1 та займався власними справами, а до місця несення служби прибув лише 02.09.2015 року.

Враховуючи положення пункту 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, призваний на військову службу, в тому числі під час дії особливого періоду, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний постійно перебувати в розташуванні військової частини у службовий час і не залишати її без дозволу відповідного начальника.

У порушення цього, солдат ОСОБА_4 25.10.2015 року не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , та до 28.10.2015 року обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

28.10.2015 року прибув до базового табору в/ч польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, свою вину визнав повністю та пояснив, що 25.08.2015 року не повернувся до військової частини, так як мав деякі справи вдома, які вирішував до 02.09.2015 року, а 25.10.2015 року самовільно залишив військову частину та три дні не з`являвся , оскільки до нього приїхала цивільна дружина, при цьому за дозволом до командира не звертався.

Вину визнає, щиро кається у скоєному.

Оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи, кваліфікація дій, немає сумнівів у добровольності та істинності його позиції, відповідно до ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Вислухавши обвинуваченого, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого як особу, суд дійшов до висновку, що такі дії обвинуваченого у період з 25.08.2015 року по 01 вересня 2015 року включно необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), а у період з 25 жовтня по 27 жовтня 2015 року включно як самовільне залишення військової частини або місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який злочин вчинив вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, за місцем проживання характеризується формально, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, участь обвинуваченого в антитерористичній операції з 23.08.2014 р. по 11.09.2014 р., з 06.01.2015 р. по 30.03.2015 р., з 21.05.2015 р. по 31.05.2015 р.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

При призначенні покарання суд приймає до уваги наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, неодноразову участь обвинуваченого в антитерористичній операції, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, а також враховуючи наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини 2011 року народження, того, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, враховуючи відсутність обвинуваченого на службі протягом невеликої кількості днів, дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, а саме арешту, з відбуванням його згідно положень ч. 2 ст. 60 КК України на гауптвахті.

Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд, -

ХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 1 (одного) місяця арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України відбування арешту здійснювати на гауптвахті.

Початок строку відбування рахувати з дня фактичного поміщення на гауптвахту.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1