АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/995/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/585/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 01 грудня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_6 , на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року у кримінальному провадженні відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.05.2015р. за №0000504, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ботвино Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, згідно ст.89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпіла ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України повторно досліди обставини, встановлені під час кримінального провадження, які дослідження, судом першої інстанції порушеннями. Стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні на загальну суму 1643,04грн.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити свій вирок, яким визнати винним обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст286 КК України, та призначити йому покарання запропоноване прокурором у кримінальному провадженні.

Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за ознаками: порушення Правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.
Так, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 28.05.2015р. приблизно о 06.50год., керуючи автомобілем «ВАЗ-2111» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Т-0919 «П`ятихатки-Апостолово-Зеленодольськ» у Софіївському районі Дніпропетровської області, та на 111км. +300м., не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, здійснив виїзд за межі проїжджої частини. У кювет по ходу свого руху, де опрокинувся.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.12.1.Правил дорожнього руху України. Згідно якого: п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-траспортною пригодою, внаслідок якої ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми голови, тулубу та кінцівок; забійної рани по лівій гомілці; забійної рани по лівому колінному суглобові та стегні; синців по правому стегні; по переднім поверхням лівої та правої половини грудей, у лонній ділянці, в області спинки носу, переломів кісток носу, уламкового перелому кісток носу; крововиливів у м`які тканини грудей, відповідно синцям; перелому тіла грудини: переломи 2-11 ребер ліворуч по передньопахвинній та середньо ключичній лініям з пошкодженням пристінкової плеври та тканини лівої легені; перелом 2-11 ребер праворуч по передньопахвинній та середньо ключичній лініям з пошкодженням пристінкової плеври та тканини правої легені; перелому 2-10 ребер ліворуч по кологрудинній лінії без пошкодження пристінкової плеври; перелому хребта на рівні 7-8 грудних хребців з розривом оболонок та речовини спинного мозку; розриву лонного сполучення; перелому лонних кісток; відкритих переломів лівої гомілки, лівого стегна; перелому правої великогомілкової кістки; крововиливів у м`які тканини в області переломів кісток.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, посилається на те, що обставини викладені у вироку суду, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та містять істотні суперечності, що відповідно до положень ст.411 КПК України, свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилання суду у вироку на спричинення потерпілій у провадженні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (ар.4,6 вироку) також не грунтується на матеріалах справи і суперечить сукупності доказів, зібраних по справі та перевірених у судовому засіданні у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Невідповідність висновків суду призвела до невиконання передбачених положеннями ст.2 КПК України завдань кримінального провадженим щодо застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури та перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення

Відповідно до положень ч.5 ст.24 КПК України, кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Судом першої інстанції не вирішено по суті обвинувачення щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, яке було предметом судового розгляду, що вказує на порушення в реалізації права на справедливий суд, гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також лишилось не розв`язаним питання що застосованих до ОСОБА_7 заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили. Резолютивна частина вироку не містить таких посилань, що є грубим порушенням вимог ст.374 КПК України щодо змісту вироку.

Порушення норм матеріального і процесуального права всупереч об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відсутність у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення, наявність в його змісті істотних суперечностей та протиріч вказують на недотримані судом першої інстанції вимог ст.370 КПК України щодо законності, обгрунтованості і вмотивованості судового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_6 посилається на те, що висновки суду, викладені вироку суду, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та містять істотні суперечності.

Зазначає, що сам обвинувачений ОСОБА_7 беззаперечно визнав себе винним за ч.2 ст.286 КК України, та не оспорює фактичних обставин вчинення ним ДТП. Його винуватість доведено стороною обвинувачення сукупністю доказів, зібраних по справі та перевірених у судовому засіданні у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, алесуд першої інстанції не взяв до уваги докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, і дійшов незрозумілого висновку про тиск на неї з боку прокурора, що на думку суду, вказує на однобічне проведення досудового слідства

Таким чином, порушення норм матеріального і процесуального права під час ухвалення вироку всупереч об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відсутність у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення, наявність в його змісті істотних суперечностей та протиріч вказують на недотримання судом першої інстанції вимог ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_6 відкликала раніше подану нею апеляційну скаргу та пояснила, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 не має.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, потерпілу ОСОБА_6 яка просила залишити вирок суду без змін, як законний та обґрунтований, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , котрі заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, зокрема, ухвалюватися судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу та з наведенням належних і достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою, в тому числі, зазначаються: підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Проте, на думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.
Як вбачається з вироку, на підставі досліджених та наданих в ході судового слідства доказів, суд прийшов до висновку про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 і виправдав його за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Разом з тим, з журналу та фонограми звукозапису судового засідання вбачається, що фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб його вчинення тощо, не викликали спору під час судового розгляду, в повному обсязі визнавались обвинуваченим ОСОБА_7 .
Таким чином, суд, за наявності визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у інкримінованому злочині, без з`ясування всіх обставин та без належного дослідження і оцінки всіх доказів на підтвердження його вини, не обґрунтовано і не вмотивовано ухвалив виправдувальний вирок.
При цьому, ст.374 КПК України містить вимогу про те, що у виправдувальному вироку не повинен залишитись недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення. Проте, мотивувальна частина оскаржуваного вироку не містить аналізу жодного з доказів, які наявні у матеріалах досудового розслідування., у вироку наявні лише посилання суду на покази обвинуваченого, потерпілої та свідка ОСОБА_11 . Не вказав суд і чому критично віднісся до позиції обвинуваченого, який свою провину визнав повністю і не заперечував факту спричинення смерті своїй матері внаслідок ДТП, та до показів свідка ОСОБА_11 на підтвердження визнаних обвинуваченим обставин.
Таким чином, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд не перевірив докази, які б підтвердили чи спростували винність ОСОБА_7 , не навів мотивів чому одним доказам надав перевагу, а інші взагалі не прийняв до уваги.
З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 є передчасним, оскільки не відповідає принципам законності та безпосередності дослідження доказів.
У зв`язку із скасуванням вироку суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів в обговорення вини і кваліфікації дій обвинуваченого, як про це просить в апеляційній скарзі прокурор, не входить і вважає, що такі доводи апеляційної скарги мають бути предметом дослідження при новому судовому розгляді справи.
Мотивування вироку - це обґрунтування висновків і рішень суду з питань винуватості або невинуватості підсудного, кваліфікації злочину, призначення міри покарання або звільнення від покарання винних, виправдання невинуватих.
В мотивувальній частині вироку суд обґрунтовує рішення, яке буде викладене ним у резолютивній частині вироку і воно повинно відповідати резолютивної частині. Мотивувальна частина вироку має викладатися так, щоб не було суперечливих формулювань і висновків, оскільки це є підставою до скасування вироку в звязку з невідповідністю висновків фактичним обставинам справи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд в резолютивній частині вироку прийшов до висновку про недоведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, однак в мотивувальній його частині зазначив, що ОСОБА_7 дійсно вчинив правопорушення, передбачене Кримінальним кодексом України, що свідчить про наявність протиріч у висновках суду першої інстанції. Між тим, включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого недопустимо діючим кримінальним процесуальним законодавством.
Не містять ніяких обґрунтувань і посилання суду на порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.
Разом з тим, суд першої інстанції, прийняв рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, тоді як органами досудового розслідування останній обвинувачувався за ч.2 ст.286 КК України. Також, суд зазначив у вироку, що діями ОСОБА_7 потерпілій спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, в той час, як відповідно до обвинувачення, виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, за ознаками: порушення Правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.
Протягом судового розгляду справи, у відповідності до ст.341 КПК України, прокурор не змінив обвинувачення, не висунув додаткового обвинувачення ОСОБА_7 , а тому суд фактично не виконав вимог ст..337 КПК України щодо меж судового розгляду, та прийняв рішення, яке суперечить змісту висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 76 КПК України, судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Колегією суддів встановлено, що текст зафіксованого на технічному носії інформації та проголошеного після виходу суду з нарадчої кімнати вироку (мотивувальна та резолютивна частини вироку) суттєво відрізняється від письмового тексту вироку, який виготовлений і знаходиться в матеріалах справи (а.с.40).

Так, при прослуховуванні технічного запису перебігу судового засідання під час підготовки кримінального провадження до розгляду, колегією суддів була встановлена така невідповідність вироків паперової форми, наявної у матеріалах провадження, та вироку, оголошеного в судовому засіданні, при цьому, слід зазначити, що невідповідність стосується не описок та граматичних помилок, а обставин, які безпосередньо впливають на оцінку доказів, їх обсяг, належність і допустимість, а також висновків суду щодо ознак складу інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень. Зокрема, суд не оголосив, наявні в письмовому тексті вироку абзаци 5,6,7 (а. 42 к.п.) при цьому оголосив матеріали, з посиланням на ст.87 КПКУкраїни, котрі відсутні у паперовій формі вироку. На цьому ж аркуші (з обороту), суд не оголосив абзаци з 1 по 3, тощо. Більш того, судом не оголошено повний текст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, деякі абзаци зачитані лише частково, а частини проголошеного тексту письмова форма вироку в собі взагалі не містить. В резолютивній частині письмової форми вироку, суд прийняв рішення про виправдання ОСОБА_7 , невірно зазначивши ім`я по-батькові обвинуваченого, тоді як оголосив про виправдання ОСОБА_12 , допустивши помилку в імені обвинуваченого.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів визнає істотними, як такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства, ухвалений з істотним порушенням норм КПК України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, на підставі ст.412 КПК України, з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційних скарг, оскільки вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у цілому. Однак доводи апеляційних скарг підлягають оцінці та перевірці при новому розгляді провадження.

Необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції внаслідок вищезазначених обставин обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги прокурора.
Під час нового розгляду кримінального провадження, суд має ретельно перевірити зібрані докази в їх сукупності, дати їм належну оцінку та з урахуванням усіх обставин, прийняти обґрунтоване і законне рішення.

Керуючись ст.ст.405-407, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України у тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4