Справа №477/1489/15-к 10.11.2015 10.11.2015 10.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000463 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Провадження № 11кп/784/779/15 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Захисник ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України та призначивши йому покарання у вигляді громадських робіт.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2014р. та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання - 4 роки 2 місяця позбавлення волі.

На обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі посилається на невідповідність призначеного останньому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок своєї суворості. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Він визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілій заподіяну шкоду. Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні цивільну дружину, яка не працює, мати, яка хворіє, та чотирьох неповнолітніх дітей, один з яких, ІНФОРМАЦІЯ_3 , має вроджену хворобу. Сам ОСОБА_6 хворіє на туберкульоз. Вважає, що ОСОБА_6 необґрунтовано призначено найсуворіший вид покарання з тих, які передбачені санкцією ч. 2 ст. 185 КК України. На думку апелянта, судом 1-ої інстанції не враховано наявні пом`якшуючі покарання ОСОБА_6 обставини, а саме: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, оскільки через наявність у нього туберкульозу, ОСОБА_6 не може працевлаштуватись та забезпечувати свою родину; а також не враховано відшкодування потерпілій завданої майнової шкоди.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 29.05.2015р. ОСОБА_6 , перебуваючи в с. Грейгове Жовтневого району Миколаївської області, запропонував ОСОБА_7 вчинити крадіжку металевого паркану, на що останній погодився. Цього ж дня о 22.00 год. з метою реалізації спільного злочинного умислу, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшли до будинку АДРЕСА_2 , належного потерпілій ОСОБА_11 , де зірвали огорожу, яка розпалась на дві секції, перенесли її до лісосмуги, розташованої між АДРЕСА_3 , де розібрали її на частини, а саме: три швелера довжиною 2 м, вагою 17 кг кожний. загальною вагою 51 кг, вартістю 178,5 грн.; 12 метрів кута 4,5х4,5 см вагою 32 кг, вартістю 3,5 грн. за кілограм, загальною вартістю 112 грн., сітку рабицю вагою 18кг вартістю 3,5 грн. за кілограм, загальною вартістю 63 грн. Викраденим майном розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 353,50 грн.

Дії ОСОБА_6 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд 1-ої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав вирок законним, обґрунтованим, просив залишити його без зміни, захисника ОСОБА_9 , яка не висловлювала свою думку з приводу апеляційної скарги, посилаючись на те, що вона подана іншим захисником, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених обставин та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України апелянт не оспорює.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то при обранні його виду та міри суд 1-ої інстанції дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, застосовує заходи щодо відшкодування заподіяної потерпілій шкоди. . Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом 1-ої інстанції враховано його визнання вини та щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Посилання захисника на наявність інших пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставин не містить підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Так, захворювання обвинуваченого ОСОБА_6 на туберкульоз документально не підтверджено. А тому доводи захисника про те, що ОСОБА_6 не працює у зв`язку з хворобою є безпідставними, як і його твердження про наявність на утриманні обвинуваченого інших осіб та вчинення злочину у зв`язку із збігом тяжких особистих, сімейних та інших обставин.

Твердження апелянта про відшкодування ОСОБА_6 потерпілій майнової шкоди також не підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається, під час досудового розслідування потерпілій ОСОБА_11 було повернуто частину фрагментів викраденої огорожі, металолом вагою 67 кг (а.к.п. 50). Будь-які інші дані про відшкодування потерпілій завданого збитку або усунення заподіяної шкоди відсутні.

При цьому відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди може бути враховано судом, як пом`якшуюча покарання обставина за умови добровільних та реальних дій обвинуваченого з цього приводу. Висловлювання бажання відшкодувати шкоду суд врахував як обставину, що характеризує відношення винного до вчиненого, як каяття..

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_6 , хоча вважається не судимою особою, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, вчинив даний злочин через 10 днів після погашення судимості, виступав ініціатором вчинення цього злочину, суд 1-ої інстанції вірно призначив обвинуваченому ОСОБА_6 найсуворіший вид покарання з передбачених санкцією ч.2 ст. 185 КК України. При дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам кримінального закону з точки зору його достатності та необхідності для його виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України, як того просить апелянт.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, за наявності лише однієї пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, апеляційний суд вважає, що підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України відсутні..

А тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча

Судді