Провадження №1-кп/331/42/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2015 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, цигана, громадянина України, неодруженого, освіта повна базова середня, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджений:
- 05.03.2010 року Бердянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75, 76, 104 звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік;
- 06.12.2010 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний вирок Бердянського районного суду Запорізької області від 05.03.2010 року і призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, 08.08.2014 року звільнений по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Старий Оскол, Белгородської області, РФ, українця, громадянина України, освіта середня, не одружений, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше засуджений:
- 06.12.2010 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки; 16.02.2011 року перегляд вироку Апеляційним судом Запорізької області, покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;
- 06.11.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Мар`янівка Михайлівського p-ну Запорізької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше засуджений:
- 05.03.2010 року Бердянським м/с Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік;
- 27.08.2010 році Бердянським м/с Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 12.06.2014 року Михайлівським p/с Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:
15 серпня 2014 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 знаходячись на зупинці громадського транспорту «Лахті» в м. Запоріжжі, разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернули увагу на раніше незнайомого ОСОБА_10 , який рухався з боку пр. Леніна вздовж вул. Української в сторону Шевченківського p-ну м. Запоріжжя. У вказаний час, ОСОБА_9 вступив з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в злочинний зговір, направлений на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_10 .
Коли потерпілий ОСОБА_10 перетнувся з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останній підійшов до ОСОБА_10 зі спини, та обхопив його двома руками за тулуб, а ОСОБА_9 з ОСОБА_8 , стали наносити чисельні удари потерпілому ногами та руками по голові та тулубу. Коли ОСОБА_11 впав на асфальт, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 нанесли йому ще декілька ударів ногами по тулубу, тим самим застосували насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Після чого, ОСОБА_7 , шляхом ривку, вихопив у потерпілого ОСОБА_10 з рук чоловічу сумку, яка йому належала, та утримуючи її при собі, зник з місця злочину разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Таким чином, в результаті вищевказаних злочинних дій, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повторно, з корисливих мотивів, з застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрав майно ОСОБА_10 , а саме:
- сумку чоловічу, чорного кольору, вартістю 600 гривень;
- гаманець, вартістю 300 гривень, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 450 гривень;
- навушниками фірми «Філіпс», зеленого кольору, вартістю 100 гривень;
- брелок з малюнком знаку зодіаку «Близнюки», який матеріальної цінності для потерпілого не представляє;
- еспандер резиновий, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє;
- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , який для потерпілого матеріальної цінності не представляє;
- закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_10 , який для потерпілого матеріальної цінності не представляє;
- пластикова картка ПАТ КБ «Приват банк», яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє;
- пластикова картка ПАТ «Райфайзенбанкаваль», яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє;
- флакон з одеколоном невідомої марки, який для потерпілого матеріальної цінності не представляє,чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1450 гривень.
Крім того, 03 вересня 2014 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку №7, по вулиці Південноукраїнська у місті Запоріжжі, шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_12 ланцюжок із золота 585 проби, вагою 4 грам, вартістю 2000 гривень, на якому знаходився золотий кулон 585 проби у вигляді літері «К» вагою 4 грами, вартістю 2000 гривень тим самим відкрито заволодів, майном останньої, спричинивши їй матеріальні збитки на загальну суму 4000 гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин справи по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, оскільки вони ніким не оспорюються, при цьому допитати обвинуваченого, потерпілу і вивчити матеріали кримінального провадження в частині, які характеризують особу обвинуваченого.
Крім того, приймаючи до уваги, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не визнають свою вину у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України скоєному на території Жовтневого району м. Запоріжжя, суд приходить до висновку у необхідності дослідження доказів за даним епізодом у повному обсязі.
Будучи допитаним, у ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 свою провину не визнав, пояснив суду, що того дня, точної дати він не пам`ятає, він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і його дівчиною, ввечері гуляли, потім у нього зателефонував телефон, він пішов вперед відійшовши метрів на 15-20, щоб спокійно поговорити, згодом почув крик ОСОБА_13 , повернувшись він побачив, що потерпілий лежить на землі, ОСОБА_14 почав бігти у бік дворів, він побіг за ним, щоб зрозуміти, що трапилося, при цьому у ОСОБА_14 знаходилася чорна сумка, якої до цього в нього не було, на виході з двору вони зупинилися, там зустріли ОСОБА_13 з дівчиною, ОСОБА_14 почав витягати речі з сумки, зокрема якісь два паспорта, які дівчина ОСОБА_13 забрала собі, оскільки мала намір їх повернути, інші речі, гаманець, пластикові картки, в цей момент під`їхав міліцейський автомобіль, ОСОБА_14 з ОСОБА_13 почали тікати, він залишився на місці, працівники міліції при затриманні застосували до нього заходи фізичного впливу, хоча жодного спротиву він не чинив, додатково зазначив, що жодного злочину він не вчиняв, тілесних пошкоджень він потерпілому не наносив.

Будучи допитаним, у ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що 15 серпня 2014 року гуляв разом з друзями в районі «Лахті», ОСОБА_15 пішов уперед, оскільки розмовляв по телефону, ОСОБА_13 був разом зі своєю дівчиною, проходячи по вул. Українська він побачив потерпілого ОСОБА_16 , у якого вирішив забрати сумочку, підбігши до нього почав зривати її, потерпілий не чинив опору, але почав відходити назад, тому він наніс потерпілому декілька ударів, ОСОБА_16 присів на землю, забравши сумку потерпілого почав тікати через двори, по дорозі діставав речі з сумки, картки, чеки, флакон з одеколоном, більшість речей він викинув, вийшовши з дворів з боку приватного сектору, побачив ОСОБА_13 з дівчиною, ОСОБА_15 , підійшов до них, сумочка була при ньому, дістав інші речі, гаманець з грошовими коштами у сумі 250 гривень, паспорт, пластикові картки, паспорт забрала дівчина ОСОБА_13 , оскільки хотіла повернути його потерпілому, потім під`їхала патрульна машина міліції, сумку скинув, і втік через двори, більше йому нічого не відомо.

Крім того, пояснив, що 3 вересня 2014 року приблизно о п`ятій годині вечора по вул. Південноукраїнській, що у м. Запоріжжя зірвав у дівчини золотий ланцюжок з шиї, втік через двори, вийшовши на зупинку громадського транспорту «Діагональна» сів на трамвай і поїхав на «Кічкас», ланцюжок продав за 250 гривень, кулона на ланцюжку не було, через три дні в районі бул. Шевченко був затриманий працівниками міліції.

Будучи допитаним, у ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що зустрівся зі своїми друзями вранці 15 серпня 2014 року, святкували звільнення ОСОБА_7 з місць позбавлення волі, прогулювалися по місту, в районі «Лахті» ОСОБА_14 здійснив напад на потерпілого ОСОБА_16 , він намагався завадити йому та відтягнути ОСОБА_14 від потерпілого, але йому це не вдалося, тому він разом зі своєю дівчиною пішов звідтіля, при цьому вони бачили як ОСОБА_14 і ОСОБА_15 тікають через двори біля п`ятиповерхового будинку, потім вони зустріли їх, він їм повідомив, що збирається їхати з дівчиною додому, але в цей час приїхали працівники міліції, і він втік, оскільки злякався і дуже переживав за свою вагітну дівчину, додатково зазначив, що жодного злочину він не вчиняв, тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив.

Не дивлячись на визнання обвинуваченим ОСОБА_7 та невизнання обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вини в інкримінованому їм злочині, їхня винуватість і причетність до скоєння вказаного злочинного діяння, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні, наступними доказами.

Будучи допитаним, у ході судового розгляду, потерпілий ОСОБА_10 , пояснив суду, що 15 серпня 2014 року приблизно у проміжок часу з 23-30 год. до 23-45 год. після зустрічі із своїми товаришами повертався додому, йшов по вул. Українська у бік Шевченківського району, біля зупинки «Лахті» до нього підійшли раніше невідомі йому три хлопця, як виявилось згодом їх імена ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , і одна дівчина, без слів ОСОБА_7 підійшов до нього ззаду і обхопив його за руки, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 почали наносити йому удари, після чого повалили на землю і всі троє продовжили наносити йому удари, ОСОБА_7 з силою вихопив у нього з рук сумку і вони всі втекли, після чого він викликав «102», приблизно через 2 хвилини приїхав наряд міліції, його посадили до машини і вони так би мовити поїхали по гарячим слідам на пошуки нападників, в результаті затримали одного із них, а саме ОСОБА_9 у якого знаходилася його сумка, в карманах були вилучені речі, які належали йому, ОСОБА_9 пояснив, що це все він знайшов.

Будучи допитаною, у ході судового розгляду, потерпіла ОСОБА_17 , пояснила суду, що 03 вересня 2014 року поверталася з роботи додому, проходячи по вул. Південноукраїнська на неї напав обвинувачений ОСОБА_7 , який зірвав з її шиї два золоті ланцюжки, один із них їй вдалося вихопити, але інший він прихопив і почав тікати, вона побігла за ним, але наздогнати не змогла, крім того, зазначила, що на ланцюжках були золоті кулони, один із них вона знайшла, інший скорі ж за все обвинувачений забрав разом із ланцюжком.

Будучи допитаною, у ході судового розгляду, свідок ОСОБА_18 , пояснила суду, що вона дівчина ОСОБА_13 , 15 серпня 2014 року вона разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , поїхали гуляти у місто, спочатку гуляли по Набережній, потім пізно ввечері знаходилися біля зупинки «Лахті», ОСОБА_7 почав підбурювати хлопців здійснити напад на потерпілого ОСОБА_10 , її штовхнули щоб вона йшла вперед, ОСОБА_8 спочатку намагався зупинити ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , але в нього нічого не вийшло, тому він догнав її і вони пішли разом, обернувшись вона побачила, що ОСОБА_14 з ОСОБА_15 вирвали з рук потерпілого його сумку, потім проходячи повз двір одного із дворів вони побачили ОСОБА_14 і ОСОБА_15 підійшовши до них, вони побачили, що вони ділять награбоване, вона забрала собі паспорти потерпілого, хотіла повернути їх йому, оскільки знає як важко відновлювати документи, хвилин через 30 до них під`їхали працівники міліції і її з ОСОБА_9 затримали, у ОСОБА_15 в цей момент знаходилася сумка потерпілого.

Будучи допитаною, у ході судового розгляду, свідок ОСОБА_19 , пояснила суду, що 16 серпня 2014 року разом з ОСОБА_20 була запрошена працівниками міліції у якості понятого, коли вони підійшли побачила хлопця схожий на потерпілого, який на її думку знаходився в шоковому стані, дівчині, яка стояла біля автомобіля міліції сказали викласти все з карманів із сумки, вона дістала особисті речі, засоби гігієни, два паспорти, один загранпаспорт, другий паспорт громадянина України, про що склали відповідні документи, вони підписалися.

Будучи допитаною, у ході судового розгляду, свідок ОСОБА_20 , пояснила суду, що 16 серпня 2014 року разом з ОСОБА_19 була запрошена працівниками міліції у якості понятого, вона була присутня коли у дівчини вилучили загранпаспорт хлопця, якого наче побили.

Будучи допитаним, у ході судового розгляду, свідок ОСОБА_21 , пояснив суду, що працює охоронцем в фірмі «Венбест», 16 серпня 2015 року йому зателефонували працівники ППС, які попросили його з напарником ОСОБА_22 прийняти участь у якості понятих, приїхавши на місце побачили працівників ППС, швидку допомогу в якій знаходився потерпілий, на якого напали і побили, один із нападників теж був присутній це ОСОБА_9 , провели огляд, була чоловіча сумка через плече, також виявили зелені навушники, два чеки, жувальні гумки, маленький флакон парфумів, запальничка, ОСОБА_9 пояснив, що вказані речі він знайшов, все було вилучено, опечатано, про що вони поставили свої підписи.

Будучи допитаним, у ході судового розгляду, свідок ОСОБА_22 , пояснив суду, що працює охоронцем в фірмі «Венбест», близько одинадцятої години ночі, його з напарником запросили бути понятими, вони підїхали на місці крім працівників міліції знаходилася швидка, у громадянина, який назвався ОСОБА_9 вилучили чорну сумку, зелені навушники, два чеки, маленький флакон парфумів, все було вилучено, опечатано, про що вони поставили свої підписи.

Окрім цього, вина ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтверджується дослідженими в судовому засіданні, наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.08.2014 року, згідно якого ОСОБА_10 просить притягнути до кримінально відповідальності осіб, які його пограбували;

- протоколом огляду місця події від 16.08.2015 року з фототаблицями, згідно якого на місці події виявлено резиновий еспандер, крім того, за допомогою марлевих тампонів змив та контрольний змив рідини бурого кольору, фрагмент леза з написом «Лазер»;;

- протоколом огляду місця події від 16.08.2015 року з фототаблицями, згідно якого на місці події за участю понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 свідок ОСОБА_18 добровільно видала паспорти громадянина України і закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_10 ;

- протоколом огляду місця події від 16.08.2015 року з фототаблицями, згідно якого на місці події за участю понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , у ОСОБА_9 вилучено навушники зеленого кольору марки «Панасонік», брелок із знаком зодіаку «Близнюки», з чорної чоловічої сумки, яка зі слів ОСОБА_9 йому не належить вилучили флакон парфумів, всі вище перелічені речі упаковані в спец пакет;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16 серпня 2014 року, згідно якого ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_9 , як особу яка 15.08.2014 року пограбувала його біля ЗГТ «Лахті»;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 серпня 2014 року, згідно якого ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 , як особу яка 15.08.2014 року пограбувала його біля ЗГТ «Лахті»;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 серпня 2014 року, згідно якого ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 , як особу яка 15.08.2014 року пограбувала його біля ЗГТ «Лахті»;

Обвинувачений ОСОБА_9 вину в інкримінованому йому злочині не визнав і пояснив суду, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 він не наносив, в той же час заявив, що під час його затримання 16.08.2014 року відносно нього з боку працівників міліції застосовувалися заходи фізичного впливу.

Згідно постанови слідчого СВ прокуратури Запорізької області від 23 червня 2015 року кримінальне провадження №0000185 від 20.05.2015 року закрито у звязку з відсутністю в діях працівників БПС ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_23 та ОСОБА_24 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що жодного злочину він не вчиняв, оскільки усвідомлював відповідальність за вчинення протиправних дій, слова потерпілого ОСОБА_10 , який стверджував, що і ОСОБА_8 , зокрема приймав участь у нападі, пояснює бажанням потерпілого затримати якомога довше його під вартою.

Крім того додав, що під час відбування покарання в місцях позбавлення волі в нього відбулися психологічні зриви внаслідок сильних душевних хвилювань, що дуже вплинули на нього і на його поведінку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_5 про призначення судово-психіатричної експертизи відносно психічного стану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у судовому засіданні 23 квітня 2015 року, після виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, ОСОБА_8 в присутності прокурорів, інших обвинувачених, захисників та конвою наніс собі тілесні ушкодження шиї та зап`ястях лезом від бритви, крім того, згідно довідки Обласної клінічної психіатричної лікарні №3947 від 20.10.2014 року, ОСОБА_8 с 2005 року по 2008 рік знаходився у консультативній групі нагляду з діагнозом: «Несоціалізований розлад поведінки».
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 405 від 01.07.2015 р. ОСОБА_8 , 1994 року народження, виявляє ознаки психічного розладу у формі специфічного розладу особистості по емоційно-нестійкому типу. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявив. Таким чином, він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними, передбачити наслідки. За своїм психічному стані в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними, передбачити наслідки. Примусових заходів медичного характеру не потребує. За психічним станом може правильно сприймати факти, що мають значення для справи й давати правильні показання як на досудовому слідстві так і в суді.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованих йому злочинах за ч. 2 ст. 186 КК України повністю визнав, пояснивши при цьому, що напад на потерпілого ОСОБА_10 він здійснив самостійно, без участі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Позицію обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про не причетність їх до вчинення злочину та позицію ОСОБА_7 , про те, що він самотужки напав на потерпілого і сам відібрав сумку, суд не бере до уваги, оскільки вона спростовується по-перше показами потерпілого ОСОБА_10 , який стверджує, що всі троє приймали участь у нападі, чітко вказує обставини за яких напад відбувся, механізм нанесення тілесних ушкоджень, по-друге покази обвинувачених суперечили один одному за змістом свого викладення, що викликало сумнів в їх достовірності та допустимості, тому суд їхні доводи розцінює, як реалізацію наданого їм права на захист та намагання уникнути покарання за скоєний злочин, крім того, показання дівчини ОСОБА_8 - ОСОБА_18 , яка народила від нього дитину, суд частково розцінює, як намагання допомогти своєму хлопцю уникнути відповідальності за злочин у вчинені якого він обвинувачується, у зв`язку із чим відноситься до них критично та не бере до уваги при ухваленні вироку.

Такий висновок суду ґрунтується на аналізі досліджених доказів, які як у своїй сукупності, так і кожний окремо підтверджують правильність висновків суду щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинувачених, викладених у вироку.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого.

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, вчинив тяжкий злочин в період іспитового строку, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , відношення самого обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і за цих обставин вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікується його діяння у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_8 не відбув покарання за попереднім вироком. Призначаючи остаточну міру покарання обвинуваченому суд керується правилами ст. 71 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого.

Обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий, вчинив тяжкий злочин в період іспитового строку, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , відношення самого обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і за цих обставин вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікується його діяння у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_9 не відбув покарання за попереднім вироком. Призначаючи остаточну міру покарання обвинуваченому суд керується правилами ст. 71 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, пом`якшуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, вчинив два тяжких злочини, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнає, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відношення самого обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і за цих обставин вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікується його діяння у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_10 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , матеріальної шкоди в сумі 750 гривень, підлягає задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з тим, що завдана шкода на вказану суму повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 , матеріальної шкоди в сумі 4000 гривень, підлягає задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з тим, що завдана шкода на вказану суму повністю визнана обвинуваченим.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Таким чином, на підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований відносно засудженого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з 17 вересня 2014 року.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2013 року до покарання за цим вироком у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований відносно засудженого ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 29 жовтня 2014 року.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України визначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання, призначеного вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 12.06.2014 року до покарання за цим вироком у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований відносно засудженого ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 16 серпня 2014 року.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_12 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 4000 гривень.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 750 гривень.

Речові докази:

- марлеві тампони зі змивом та контрольним змивом рідини бурого кольору, фрагмент леза з написом «Лазер», передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, квитанція №0002414 від 28.08.2014 року, номер книги обліку 1709, порядковий номер 5055 знищити;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_10 , гумовий еспандер, чоловічу сумку, навушники фірми зеленого кольору, брелок зі знаком зодіаку «близнюки», флакон одеколону, передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 залишити за належністю;

- жіночу сумку помаранчеву кольору, труси 2 штуки, майку сіро-червоного кольору. Бриджі чорні, шорти салатового кольору, кофту чоловічу сірого кольору, передані на відповідальне зберігання свідку ОСОБА_18 залишити за належністю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1