Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" серпня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006083 від 19 травня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в :
До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_4 та обгрунтоване тим, що органом досудового розслідування проводиться розслідування, в ході якого встановлено, що в травні 2014 року у невстановлений досудовим слідством час ОСОБА_5 , маючи не зняту і не погашену у встановленому порядку судимість, вступив в злочинну змову з групою осіб у складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та керуючись спільним злочинним наміром, спрямованим на повторне, заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах, шляхом укладання договору купівлі продажу кв. АДРЕСА_1 , обрали предметом свого злочинного посягання грошові кошти, які належать ОСОБА_9 .. В подальшому, реалізуючи свої злочинні наміри, 19.05.2014 року приблизно о 10-00 годині діючи за заздалегідь обумовленим розподілом ролей, знаходячись в приміщенні нотаріального офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 використовуючи паспортні дані на ім`я ОСОБА_10 , в присутності ОСОБА_5 , який згідно з розподілом ролей мав відігравати роль брокера з нерухомості, а також в присутності ОСОБА_8 , який згідно з розподілом ролей мав відігравати роль батька власниці квартири АДРЕСА_1 тобто ОСОБА_6 , яка використовувала паспорт на ім`я ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_7 згідно з розподілом ролей знаходився на вулиці біля входу до нотаріальної контори, утримуючи частину документів на вищевказану квартиру. В подальшому, продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, ОСОБА_6 , видаючи себе за ОСОБА_10 , знаходячись в нотаріальній конторі за вищевказаною адресою, в присутності нотаріуса ОСОБА_11 , якій не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , шляхом обману під виглядом здійснення цивільно-правових відносин та укладання Договору купівлі продажу, об`єктом якої є нерухомість, а саме - квартира за адресою: АДРЕСА_3 , заволоділа грошовими коштами в сумі 35 000 доларів США, які належать гр. ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди в особливо великих розмірах на загальну суму 35 000 доларів США, еквівалент у національній валюті якої складає 420 000 гривень.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

Прокурор, у судовому засіданні, клопотання підтримав просив задовольнити враховуючи, що санкцією статті за якою підозрюється підозрюваний передбачена конфіскація майна.

У судове засідання не з`явилися підозрюваний та його захисник, однак суд враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути дане клопотання у відсутність останніх.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, кримінальне провадження, заслухавши думку слідчого, підозрюваного приходить до наступного.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Слідчим суддею у судовому засіданні встановлено, що 20.05.2014 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Надаючи оцінку достатності доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, тобто обґрунтованості самої підозри, слідчий суддя виходить з наступного.

З рішення ЄСПЛ від 30 серпня 1990 року у справі Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, п. 32, Series А, № 182 убачається, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому, слідчий суддя дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи та безпосередньо саме кримінальне провадження в оригіналі, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні та передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити правопорушення, прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, не встановленість очевидного отримання останніх у порядку не передбаченому Кримінально процесуальним Кодексом України.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного і перебувають у нього з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 190 КК України, шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У судому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення можливої конфіскації майна у кримінальному провадженні та у зв`язку з тим, що 19.05.2014 року в ході огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацбка, 2 в м. Києві, у ОСОБА_8 було вилучено автомобіль марки Мазда - 3, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля, технічний паспорт, два мобільних телефони марк Самсунг.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Крім того, у справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛвстановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, у даному впадку стороною обвинувачення було грубо проігноровано вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме тимчасове вилучення здійснено 19.05.2014 року, а клопотання про його арешт подано до слідчого судді 14.08.2014 року, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає вручання у права та свободи свавільним і ввадає за необхідне негайно повернути майно власнику.

Поряд з цим слідчий суддя враховує, що клопотання подане у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006083 від 19 травня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 115 КК України, в той час, як з витягу ЄРДР слідує, що провадження порушено за ч. 4 ст. 190 КК України.

Серед іншого, дане клопотання погоджене 14.08.2014 року прокурором ОСОБА_4 , у той час, як з витягу з ЄРДР від 14.08.2014 року слідує, що уповноваженими прокурорами у провадженні є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Окрім того, з повідомлення про підозру слідує, що ОСОБА_8 було повідомлено про неї 20.05.2014 року, однак протокол допиту підозрюваного датований 19.05.2014 року (до дати повідомлення про підозру).

В сворю чергу, долучені до клопотання копії матеріалів не завірено належним чином, а саме у відповідності до положень КПК України та пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55), враховуючи, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "згідно з оригіналом", назви, посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту підпис, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки.

То ж слідчий суддя вважає, за своєю суттю клопотання органу досудового розслідування сумнівним, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (ч. 5 ст. 9 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя враховувати правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки вручання у даному випадку у приватну власність буде свавільним та не відповідатиме діючим норма законодавства України і загальним принципам міжнародного права.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 309, 372-376 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006083 від 19 травня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 115 КК України, - відмовити.

На підставі ч. 5 ст. 171 КПК України, зобов`язати старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 негайно повернуто особі, у якої його було вилучено 19.05.2014 року майно, а саме: автомобіль Mazda 3 державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , ключі від автомобіля та технічний паспорт, у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006083 від 19 травня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1