Справа № 748/1201/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/956/2015
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 30.04.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сосниця Чернігівської області, українця, громадянина України, розлученого, освіта базова вища, працюючого завідуючим гаража ТОВ «Нептун», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту затримання, тобто, з 17.04.2015 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 75000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн., а всього 79000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2363,85 грн. процесуальних витрат.

Арешт, накладений на автомобіль «Вольво 244», що належить ОСОБА_6 постановлено залишити для забезпечення виконання вироку в частині вирішення цивільного позову.

Як встановлено судом першої інстанції, 01 вересня 2014 року, близько 15 години, ОСОБА_6 на р. Дніпро поблизу с. Пустинки Чернігівського району Чернігівської області, діючи з необережності, переслідуючи на човні марки «Крим» разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, човен «Ока» під керуванням ОСОБА_10 , з метою зупинки цього човна, цілячись в його двигун, здійснив декілька пострілів з пістолету ПМ № НОМЕР_1 -5802-60 року випуску, калібру 9 мм, який, відповідно до наказу №3-о від 08.01.2014 року по Чернігіврибоохорона, закріплено за особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та внаслідок злочинної самовпевненості одним з пострілів влучив у ОСОБА_11 , внаслідок чого той отримав одиночне наскрізне вогнепальне проникаюче поранення грудної клітини та живота з ушкодженням правої легені, печінки та висхідного відділу ободової кишки, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у приміщенні Чернігівської міської лікарні №2.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі. Позов потерпілої задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що згідно з висновком експерта смерть ОСОБА_11 настала внаслідок одиночного наскрізного вогнепального проникаючого поранення грудної клітини та живота з ушкодженням правої легені, печінки та висхідного відділу ободової кишки. Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_11 .. ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення з непрямим умислом, оскільки був невпевнений, що наслідки не настануть.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого та представник потерпілої просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу в частині скасування вироку у зв`язку невірною кваліфікацією дій обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, а за ст. 119 КК України визнав повністю, показав, що 01.09.2014 він, як громадський інспектор, разом з інспектором Чернігіврибоохорони ОСОБА_12 виїхали в рейд. Через 10 хвилин вони побачили човен поруч з якими на поверхні води спливли соми. Вирішили, що особи з того човна проводять лов риби забороненими знаряддями лову, і почали переслідувати. Під час переслідування вказаного човна ОСОБА_12 здійснив два постріли з табельного пістолету: перший вгору, другий не знає куди. Останньому було незручно стріляти, бо він керував човном, і тому він передав йому пістолет. Інший човен розвернувся та пішов на них і коли вони зблизилися він здійснив два постріли перед човном, а потім вистрілив по двигуну один раз і на цьому закінчилися набої. Стріляв він стоячи, обпершись на вітрове скло човна. Через деякий час човен пристав до берега і вони стали поруч. Тоді в човні він побачив та упізнав ОСОБА_11 , з яким був знайомий по роботі та був у гарних відносинах. ОСОБА_11 був поранений, його відвезли до лікарні. Показав, що коли здійснював постріли, то в людей не цілився, у планці прицілу, коли він стріляв, людей не було. Поранити він нікого не хотів, умислу на вчинення вбивства ОСОБА_11 у нього не було, він припускав настання тяжких наслідків від своїх дій, але вважав, що вони не настануть, так як він добре стріляє, оскільки його колишня служба була пов`язана з носінням табельної зброї.

Крім показів обвинуваченого ОСОБА_6 його вина у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Так, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що її чоловік ОСОБА_14 поїхав з ОСОБА_10 рибалити на р. Дніпро. Потім їй зателефонували з лікарні та повідомили, що її чоловік з пораненням знаходиться у 2-й міській лікарні м. Чернігова. 02.09.2014 року, коли вона приїхала до лікарні, чоловій їй повідомив, що у нього стріляв ОСОБА_15 з Мени.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що 01.09.2014 року він разом з ОСОБА_16 поїхали рибалити в с. Мньов. В обідній час, коли вони тролінгували на човні по р. Дніпро, назустріч їм виїхав човен, в якому знаходилось два чоловіки: обвинувачений та ОСОБА_12 . ОСОБА_12 рукою показував їм зупинитись, але вони продовжували рухатись прямо. Потім вони зрозуміли, що не туди рухаються і розвернулися. Інший човен почав пливти напереріз. Їм показували зупинитися та намагалися кинути веслом. Вони не знали хто ці люди і не зупинялися. Тоді знову розвернулися та попливли назустріч. Коли зближувалися, помітив, що обвинувачений цілиться з пістолета ставши спереду та поклавши руки на вітрове скло човна. Потім почув хлопки, обернувся до ОСОБА_17 , який сидів позаду ліворуч біля двигуна, останній йому повідомив, що у нього влучили. Скільки було пострілів, не знає, оскільки гул двигунів був дуже сильним. В подальщому він причалив до берега та попросив водія мікроавтобусу, який стояв неподалік, відвезти пораненого ОСОБА_18 до лікарні,. В цей час підплив інший човен. Він з обвинуваченим та ОСОБА_12 витягли потерпілого ОСОБА_18 на берег і виявилося, що останній з обвинуваченим знайомі. Потім ОСОБА_18 відвезли до лікарні.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 01.09.2014 року, в обідній час, перебуваючи біля річки неподалік с. Мньов, побачив як до нього біжить ОСОБА_10 , який сказав, що ОСОБА_14 поранений та попросив відвезти його до лікарні. На місці він побачив, що у потерпілого кульове поранення. Пораненого перенесли до автомобіля.

Свідки ОСОБА_20 - начальник управління Чернігіврибоохорони, та ОСОБА_21 - перший заступник начальника, суду першої інстанції показали, що 01.09.2014 року ОСОБА_21 з рейду дзвонив ОСОБА_12 який просив зв`язатися з прикордонниками та дізнатися чи є у них поблизу човен. Потім він зателефонував знову та повідомив, що вони виявили невідомого з вогнепальним пораненням. Після цього повідомлення вони виїхали на місце, де були ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які повідомили, що пораненого повезли до лікарні.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.09.2014 року, під час огляду човна марки «Ока», який належить ОСОБА_10 , у каркасі тенту виявлена та вилучена куля калібру 9 мм (т. 2 а.п. 33-36).

Під час повторного огляду човна марки «Ока», проведеного 12.09.2014 року, на кормі зліва від двигуна, у рундуці, виявлено вхідні отвори від кулі та вилучено саму кулю по лівому борту човна під панеллю обшивки (т. 2 а.п. 72-77).

Під час огляду предмету, який проводився 02.09.2015 року за місцем мешкання ОСОБА_12 , виявлено та вилучено пістолет Макарова ХК 5802, 1960 року випуску, та магазин з 8 патронами (т. 2 а.п. 40-41).

Відповідно до наказу начальника управління Чернігіврибоохорони № 3-о від 08.01.2014 року, пістолет «Макарова ХК 5802», 1960 року випуску, закріплено як табельна вогнепальна зброя за ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 182).

Згідно висновків судово-балістичних експертиз №№ 874, 876 від 02.09.2014 року, №895 від 13.09.2014 року, №911 від 23.09.2014 року встановлено, що вилучені кулі є кулями патрону калібру 9 мм зі свинцевим сердечником до пістолетів системи Макарова, Стечкіна та інших і були стріляні з одного й того ж екземпляру зброї пістолету ПМ №ХК-5802-60 р.в., який був вилучений за місцем мешкання ОСОБА_12 , та який знаходиться в справному стані та придатний до стрільби (т. 1 а.п. 80-81, 86-89, 107-110, 115-118).

Крім наведених доказів, вина ОСОБА_22 також підтверджується висновком судово-медичної експертизи №794 від 03.09.2014 року, якою встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок травматичного шоку, що виник внаслідок одиночного вогнепального, наскрізного, проникаючого поранення грудної клітки та живота з ушкодженням правої легені, печінки та висхідного відділу ободової кишки. Смерть його наступила 03.09.2014 року о 10 год.10 хв. Дані ушкодження могли виникнути 01.09.2014 року внаслідок дії одиночного вогнепального поранення. Вхідна рана розташовується в проекції другого міжребірря по правій середньо ключичній лінії, а вихідна в правій поперековій ділянці. Напрямок раневого каналу: спереду назад, згори-донизу, незначно зліва-направо. В момент пострілу потерпілий міг розташовуватись передньою поверхнею тіла до дульного зрізу зброї (т. 1 а.п. 127-135).

Експерти ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , допитані судом першої інстанції, підтвердили правильність висновків зроблених під час проведення судово-медичної експертизи та наполягали на тому, що у правій поперековій ділянці знаходився саме вихідний отвір і він не міг бути вхідним.

Аналізуючи наведені показання обвинуваченого, потерпілої, свідків у сукупності із висновками судово-балістичних та судово-медичної експертиз колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 своїми протиправними діями вчинив вбивство через необережність і вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 119 КК України.

Відповідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 1, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права і презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи покази обвинуваченого ОСОБА_6 , який стверджує, що його дії були направленні на зупинення човна з рибалками шляхом влучення пострілом у його двигун, про що свідчить локалізація влучень, покази наведених свідків, а також наведені положення Конституції України та Законів України, колегія суддів прийшла до висновку, що обвинуваченням не доведено мотив умисного вбивства на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

З суб`єктивної сторони вбивство з необережності характеризується необережною формою вини. Зокрема, вбивство через необережність може бути вчинене внаслідок злочинної самовпевненості. При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваної ним дії (бездіяльності), але легковажно розраховує на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, відвернуть настання смерті. Однак такий розрахунок виявляється легковажним. Обставинами, які, на думку винного, відвернуть настання смерті, можуть бути його власні сили і можливості, діяльність інших людей тощо.

Враховуючи вище викладене, а також роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 року, колегія суддів вважає, що не можна розглядати як умисне вбивство, коли смерть потерпілого настала за наведених вище обставинах, внаслідок пострілу обвинуваченого по двигуну одного човна з іншого човна, які рухались та гойдались на хвилях і при цьому обвинувачений розраховував на свої навики стрільби, оскільки, згідно з послужним списком обвинуваченого ОСОБА_6 він проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах пов`язаних з носінням табельної зброї. При здійсненні пострілів обвинувачений тримав пістолет обома руками та спирався на вітрове скло човна, що свідчить про намагання компенсувати коливання човна для влучного пострілу. Крім того, потерпілій ОСОБА_11 не керував човном, ніяких активних дій щодо човна рибоохорони, чи осіб, які знаходились в ньому не вчиняв.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що мотивів заподіяти смерть потерпілому в обвинуваченого не було. обвинувачений стріляв не навмання, а прицілюючись, був упевнений, що влучить у двигун та зупинить човен, хоча при цьому допускав, що може влучити у потерпілого та спричинити йому смерть і для відвернення чого займав найбільш зручне положення для стрільби.

Доводи апеляційної скарги прокурора про вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства не ґрунтуються на обставинах кримінального провадження встановлених судом, та не підтверджується жодним доказом, тому колегія суддів вважає їх безпідставними.

Оцінивши всі докази у кримінальному провадженні колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені обставини кримінального провадження і є безпідставними доводи апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про необґрунтованість та безпідставність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу і спростовуються вище вказаними доказами, які узгоджуються між собою.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що пом`якшує покарання, - часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем роботи характеризується позитивно та призначив йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_25 ОСОБА_4