Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3892/15-к
Провадження № 1-в/553/351/2015
У Х В А Л А
Іменем України
26.11.2015 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
представника ПВК - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві спільне подання в.о. начальника Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№ 64) та голови спостережної комісії Ленінської районної в м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення відносно засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня спеціальна, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджений 27.09.2004 року вироком Апеляційного суду м. Києва за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, -

В С Т А Н О В И В :
В.о. начальника ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64) та голова спостережної комісії Ленінської районної в м. Полтаві ради звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення на невідбуту частину покарання згідно ст. 81 КК України відносно засудженого ОСОБА_5 , який з 05.06.2004 року відбуває покарання, призначене вироком Апеляційного суду м. Києва від 27.09.2004 року за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна, з 19.04.2005 року ОСОБА_5 утримується в ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64).

Станом на 16.09.2015 року відбута частина строку покарання засудженим ОСОБА_5 становить 11 роки 03 місяців 11 дня, кінець строку покарання 05.06.2019 року.

В обґрунтування подання посилаються на те, що засуджений за період відбування покарання має 2 стягнення, які погашені, має 3 заохочення, 1 з яких оголошено правами начальника установи, на виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з пенсійним віком, характеризується позитивно як особа, що довела своє виправлення.

Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 вирішувалось на засіданні комісії ПВК (№ 64) 16.09.2015 року та відповідно до витягу з протоколу № 21 прийнято рішення про направлення матеріалів до Ленінського районного суду м. Полтави для вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення відносно ОСОБА_5 .

У судовому засіданні представник ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64), засуджений ОСОБА_5 та прокурор подання підтримали, просили задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За змістом положень ч. 3 ст. 81 КК України до засуджених за умисний особливо тяжкий злочин після фактичного відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може бути те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З характеристики засудженого, наданої начальником відділення СПС ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64) та затвердженої в.о. начальника установи 16.09.2015 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 за період перебування в СІЗО м. Києва характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, з 19.04.2005 року покарання відбуває в ПВК № 64,, де характеризується наступним чином: за допущені порушення встановленого порядку відбування покарання двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, але під впливом проведених виховних заходів зробив вірні для себе висновки та змінив поведінку на кращу, стягнення погашені у встановленому законом порядку. На даний час характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був тричі заохочений, у відношенні до представників адміністрації ввічливий, виконує їхні законні вимоги. За характером щирий, корисливий, врівноважений, у відношенні до інших засуджених неконфліктний, спілкується з засудженими похилого віку. Підтримує зв`язки з сином, дочкою та сестрою шляхом листування, отримує від них посилки та передачі. Вину у вчиненому злочині визнає, розкаюється, міру призначеного судом покарання вважає справедливою, прагне сумлінним ставленням до праці та своєю поведінкою спокутувати провину, будує позитивні плани на майбутнє. Зарахований до програми диференційованого виховного впливу "Правова просвіта" та "Підготовка до звільнення", заходи виховного характеру відвідує, робить вірні для себе висновки.

Разом з тим, досліджені судом докази та встановлені під час судового розгляду справи дані, на переконання суду, свідчать про недоведеність існування обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до характеристики засудженого він за станом здоров`я працездатний, але на виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з пенсійним віком.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що він за період відбування покарання в ПВК № 64 з 19.04.2005 року, тобто більше 10 років на виробництві установи працевлаштований не був. Пенсійного віку досяг лише 4 роки тому 08.01.2011 року. При цьому, суд звертає увагу на те, що сам факт досягнення особою пенсійного віку не є перешкодою для її працевлаштування згідно чинного законодавства та не є фактором, який може вплинути на обмеження трудових прав громадянина. Даних про те, що стан здоров`я засудженого перешкоджає йому працювати, судом не встановлено, натомість наявні в особовій справі дані свідчать про те, що він є працездатним за станом здоров`я.

Жодних доказів на підтвердження того, що засуджений звертався до адміністрації виправної колонії з заявами про працевлаштування протягом періоду відбування покарання з 2005 року, не здобуто, даних про неможливість його працевлаштування через відсутність вільних робочих місць, тобто з об`єктивних незалежних від засудженого причин, не встановлено, тоді як в абз. 2 ч. 1 ст. 118 КВК України встановлено обов`язок адміністрації створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

При цьому, засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що не мав наміру працевлаштовуватись, оскільки не вважає себе винним у вчиненні злочину, за вчинення якого засуджений та відбуває покарання, вважає, що працевлаштування свідчило б про те, що він погоджується з вироком суду та став на шлях виправлення.
Те, що засуджений брав участь у роботах по благоустрою установи виконання покарань, на переконання суду, не може стати безумовною підставою для застосування положень ст. 81 КК України, оскільки виходячи з положень ч. 3 ст. 107 КВК України виконання цих робіт являється обов`язком засудженого. При цьому, об`єктивних даних, які підтверджують систематичне залучення ОСОБА_5 до суспільно-корисної праці, не встановлено, а матеріали особової справи засудженого містять дані про те, що востаннє він надавав допомогу в проведенні ремонтних робіт на відділенні № 7 в кімнаті для прийому їжі 24.11.2014 року, до цієї роботи залучався протягом 5 годин.

За період відбування покарання в ПВК № 64, тобто за час протягом більше 10 років, засуджений ОСОБА_5 лише тричі був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці, зокрема, 20.08.2008 року, після цього майже через 4 роки 25.05.2012 року, а востаннє більше ніж через два роки 24.11.2014 року.

А тому суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте відсутність в повному обсязі фактичних підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки виконання робіт по благоустрою колонії є обов`язком засудженого, а не його правом, у зв`язку з чим наявність заохочень за сумлінне ставлення до праці суд розцінює як те, що засуджений дотримувався вимог порядку відбування покарання у вигляді позбавлення волі, а не довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Під час розгляду подання про умовно-дострокове звільнення судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, учасникам процесу забезпечена можливість надати всі докази на підтвердження своїх доводів, заявити необхідні клопотання. Разом з тим, присутні в судовому засіданні учасники судового процесу ніяких клопотань, в тому числі щодо надання інших доказів, не заявили.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому вважає, що застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення подання.

А тому керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України суд -

У Х В А Л И В :
У задоволенні спільного подання в.о. начальника Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№ 64) та голови спостережної комісії Ленінської районної в м. Полтаві ради про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_6 - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи діб з дня проголошення ухвали, а засудженим - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1