Справа № 346/3997/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Коломийської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження № 1-кп/346/3997/2014 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, неодруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 26.12.2011 року вироком Коломийського міськрайонного суду за ст.ст.364 ч.2, ст.366 ч.2 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 10 000 грн. з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки, відповідно до постанови Коломийського міськрайонного суду від 19.07.2013 року покарання у виді штрафу у розмірі 10 000 грн. замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт, у вчиненні злочину передбаченого ст.382 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.382 ч.1 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ,який тричі не з`являвся в судові засіданні, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, було оголошено розшук та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу.

Прокурор в судовому засіданні наголосив на необхідності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, оскільки обвинувачений не працює, ухилявся від суду, у обвинуваченого відсутнє нерухоме чи рухоме майно, а також тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке санкція відповідної статті 382 ч.1 КК України ,за якою обвинувачується ОСОБА_5 , передбачає покарання - позбавлення волі на строк до 3-х років.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , , слід продовжити, виходячи з наступного.

Згідно ст.176 КПК України тримання під вартою є одним з запобіжних заходів, які застосовуються до підозрюваного (обвинуваченого). Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та перешкоджати кримінальному провадженню. У відповідності до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Згідно ч.2 ст.187 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

1) до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

2) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Таким чином, підстави для обрання запобіжного засобу як тримання під вартою, передбачені нормами КК України та КПК України. Конвенцією про захист прав людини і основних свобод людини, а саме ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду по правам людини, які грунтуються на даній Конвенції також передбачають певні випадки призначення даного запобіжного заходу. Основна мета вказаної ст.5 Конвенції заключається в тому, щоб виключити необгрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі «Маккей проти Великобританії»). ЄСПЛ звертає увагу , що вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа «Плесо проти Угорщини»). В рішенні по справі «Джессіус проти Литви» ЄСПЛ роз`яснив , що в розумінні ст.5 Конвенції особа може бути взята під варту на підставі підпункта «с» пункта 1 цієї статті тільки в рамках кримінального судочинства з метою, щоб дана особа предстала перед компетентним органом за наявності обгрунтованої підозри.

Наявність мети доставки підозрюваного до суду повинна розглядатись незалежно від досягнення цієї мети (справа «Пєтков и Профіров проти Болгарії»),а допит в період тримання під вартою проводиться з метою сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження або спростування конкретної підозри, яка стало підставою для тримання під вартою (справа «Броган та інші проти Великобританії», «Лабіта проти Італії»).

Таким чином, тримання під вартою і доставка до компетентного правоохоронного органу особи, щодо якої існує підозра у вчиненні кримінального правопорушення, якщо особа ухиляється або може ухилитись від покладених на неї обов`язків , передбачених законом, є належним засобом.

Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ухвалою Коломийського міськрайонного суду 16.07.2014 року з строком застосування до 13.09.2014 року(а.с.127).

Крім цього у вищевказаній ухвалі Коломийського міськрайонного суду від 16 липня 2014 року, яка є в матеріалах справи, зазначено обставини, які послужили підставами для обрання запобіжного заходу саме у вигляді особистого зобов`язання, а також зазначено коло обов`язків обвинуваченого, а також попереджено про наслідки в випадку порушення умов особистого зобов`язання,а саме можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , обвинуваченого за ст.382 ч.1 КК України, надійшло до суду 21 липня 2014 року . Ухвалою суду від 22 липня 2014 року було призначено підготовче судове засідання на 31 липня 2014 року.

В підготовче судове засідання 31 липня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 з`явився, За наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду на 7 серпня 2014року.

7 серпня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 в судове засідання з`явився. Було розпочате судове слідство, обвинувачений дав свої пояснення, в яких визнав свою вину в повному обсязі,в справі було оголошено перерву до 27 серпня 2014 року.

27 серпня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився без поважної причини, хоча про дату час і місце слухання справи був належним чином повідомлений. За клопотанням прокурора судом було винесено ухвалу про привід обвинуваченого ОСОБА_4 в судове засідання ,яке було призначено на 9 вересня 2014 року.

9 вересня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився вдруге без поважної причини, хоча про дату час і місце слухання справи був належним чином повідомлений. За клопотанням прокурора судом було винесено ухвалу про привід обвинуваченого ОСОБА_4 в судове засідання ,яке було призначено на 25 вересня 2014 року.

25 вересня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився втретє без поважної причини, хоча про дату час і місце слухання справи був належним чином повідомлений. До суду поступили рапорти, що обвинувачений по місцю проживання відсутній, місце його перебування не відоме.

Крім цього, обвинувачений не працює, умисно і вмотивовано ухилявся від суду протягом більш як 6 шести місяців, достеменно знаючи, що щодо нього слухається кримінальне провадження, а також , як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений є неодноразово судимий.

Вищеперераховані обставини, зазначені у ухвалі Коломийського міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року не змінилися, інших обставин, які б надавали підстави до зміни запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою суд не вбачає.

За наведених обставин, запобіжний захід обвинуваченому, визначений ухвалою суду від 25 вересня 2014 року слід продовжити.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.183, 331, 369-372, ч. 2 ст. 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , визначений ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року, у вигляді тримання під вартою вважати продовженим строком на 60 днів, тобто з часу затримання - 6 квітня 2015 року, до 5 червня 2015 року 19.00 год.

Встановити розмір застави, який становить 20 розмірів мінімальної заробітної плати, що обгрунтовується обставинами даними кримінального правопорушення, характеризуючими даними на обвинуваченого, та його суспільною небезпечністю. Обвинувачений ОСОБА_4 має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який строк дії даної ухвали.

У разі внесення застави у вказаному розмірі обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язується прибувати за кожною вимогою прокурора, суду, не відлучатись з постійного місяця проживання без дозволу прокурора, суду, повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання або роботи, не відвідувати розважальні заклади,в яких розпиваються алкогольні напої.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору після її проголошення та направити начальнику СІЗО м. Івано-Франківська.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1