Справа № 308/5214/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/328/15 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 березня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 29.09.1997 року вироком Закарпатського обласного суду за ч. 2 ст. 229-1 КК України до 5 років позбавлення волі; 03.08.2001 року звільненого на підставі Закону України «Про амністію» умовно достроково на не відбутий строк п`ять місяців шістнадцять днів;

2) 24.04.2002 року вироком Ужгородського міського суду Закарпатської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна; 08.09.2005 року звільненого від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 8 днів;

3) 31.05.2007 року вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; 15.05.2009 року звільненого від відбування покарання умовно-достроково на 07 місяців 01 день,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією належного йому майна.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання 14.03.2014 року.

Скасовано арешт, накладений 14.03.2014 року на тимчасово вилучене в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 майно, а саме: грошові кошти в сумі 230,00 грн., мобільний телефон марки «Нокія 1280», сім картку оператора стільникового зв`язку «МТС» із номером « НОМЕР_1 » та 2 згортки із речовиною рослинного походження.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 14.03.2014 року, ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, знаходячись поблизу обласного територіального об`єднання «Фтизіатрія», за адресою: м. Ужгород, вул. Нахімова, 4, зберігаючи при собі з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс (марихуану), загальною масою 1,1962 г, збув частину такого, а саме - 0,9776 г, ОСОБА_8 , отримавши при цьому грошову винагороду в розмірі 400,00 грн. Решту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (марихуани), загальною вагою 0,2186 г, обвинувачений з метою збуту зберігав при собі до моменту виявлення та вилучення працівниками міліції.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити шляхом перекваліфікації його дії з ст. 307 ч. 2 КК України на ст. 309 КК України, або шляхом застосування до нього ст. 69 КК України із скороченням терміну покарання. Вказує на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, а як наслідок, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відсутність допустимих доказів того, що він збував наркотичні засоби та вказує на те, що в судовому засіданні визнав себе винним тільки в особистому вживанні без мети збуту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку, просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу(ч. 3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення(ч. 4).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 саме підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно.

Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції на зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

В той же час, згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема, про правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевірити дані про особу обвинуваченого і, дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших підстав, ніж зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого, то апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_6 продовжити до 10 серпня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді