Справа № 314/2546/15-к Провадження № 1-в/314/593/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.08.2015 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника колонії ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого, який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,місце народження: місто Мелітополь, Запорізької області , громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працював, мешкав за адресою АДРЕСА_1 ,
раніше судимого:
1)09.08.2000 року Краснолиманським міським судом за ч.2, 3 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі. 15.11.2000 року вирок змінений постановою Донецького обласного суду до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна;
2)30.10.2000 року Краснолиманським міським судом за ч.2 ,3 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років 2 місяців позбавлення волі.
3)08.05.2001 року Іллічівським районним судом міста Маріуполь Донецької області за ч.1 ст. 183 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі. Звільнений 19.04.2005 року по закінченню строку.
4)30.03.2006 року Краснолиманським міським судом за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
5)11.03.2009 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 186, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
По даній справі засуджений: 14.06.2012 року вироком Мелітопольського районного суду Запорізької області ч.1 за ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду, міста Запоріжжя від 11.03.2009 року і остаточно призначено до відбуття 6 років позбавлення полі.
Початок строку: 03.11.2011 року, кінець строку: 03.11.2017 року
про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого, який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_5 , надійшло клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, який відбуває покарання згідно з вироком Мелітопольського районного суду Запорізької області за ч.1 ст.121 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до якого його визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду, міста Запоріжжя від 11.03.2009 року і остаточно призначено до відбуття 6 років позбавлення полі.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні на клопотанні наполягав, просив його задовольнити, звільнити його умовно достроково від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України на строк який залишився, так як віну скоєному злочині щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки, запевнив про недопущення ним порушень закону в майбутньому.
В судовому засіданні представник адміністрації установи виконання покарань заперечував проти задоволення вищевказаного клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви засудженого, вважаючи, що підстав для її задоволення немає.
Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_5 з 15.07.2012 року відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101), відбув більше 2/3 частин строку покарання, за час відбування покарання вимоги режиму відбування покарання порушував, мав 3 стягнення, із низ 2 стягнення 13.09.2013 та 09.10.2013 за знаходження в стані алкогольного сп`яніння за, що його було у переведено до ДІЗО.
Згідно матеріалів вбачається, що засуджений у 2013 році порушував режим відбування покарань, подяк не мав, був працевлаштований слюсарем на промисловій зоні, але процент виконання норм виробітки у 2013 році не перевищує 3,9%, у 2014 році - не перевищує 36,8%, у 2015 році не перевищує 25,9%, самоосвітою не займався, участі в самодіяльних організаціях не приймав. На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження подання про те, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці в останній час пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким способом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення. Крім того, відбуття засудженим ? частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.
У відповідності зі ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що засуджений ОСОБА_5 , довів своє виправлення та перевиховання, оскільки у відповідно до ч.3 ст.107, ст.118 КВК України, та відповідно до Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, засуджений зобов`язаний бути ввічливим з робітниками установи виконання покарань, примірмо вести себе в установах виконання покарань та сумлінно працювати в місцях та на роботах, котрі визначаються адміністрацією на всьому періоді відбування покарання у вигляді позбавлення волі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 1 ст. 537,ст. ст. 539, 395 КПК України, суд -
У задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

10.08.2015