Справа № 154/2799/15 Провадження №11-кп/773/490/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст. 191 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22.09.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04.03.2015 року за ст.ст. 185 ч.2 ,75,76 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, визнано винним та засуджено

- за ст. 185 ч.2 КК України на 2 ( два ) роки позбавлення волі;
- за ст. 191 ч. 3 КК України на 3 ( три ) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати матеріально - відповідальні посади строком на 1 (один ) рік .

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбуте покарання за вироком Володимир - Волинського міського суду від 04 березня 2015 року та остаточно визначено до відбуття покарання ОСОБА_7 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати матеріально- відповідальні посади строком на 1 (один) рік .

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередню у вигляді домашнього арешту .

Вироком вирішено долю речових доказів.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , вирок щодо якого не оскаржується,-

в с т а н о в и в :

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів при наступних обставинах.

Так, 08 липня 2015 року близько 01 години обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в м. Устилуг, Володимир - Волинського району, Волинської області, перебуваючи в стані алкогольного за попередньою змовою в групі осіб, керуючись корисливим мотивом та умислом направленим на протиправне заволодіння чужим майном, таємно викрали з території домоволодіння, що по АДРЕСА_2 тведопаливний котел, вартістю 510 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму .

Крім того, ОСОБА_7 04 липня 2015 року в м. Устилуг, отримавши для тимчасового зберігання від власника ОСОБА_11 лафет для транспортування легкових автомобілів марки «КНОТТ 91 А- 2514», р.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 60 000 грн., зберігав його на території домоволодіння по АДРЕСА_3 , а 18 липня 2015 року, керуючись корисливим мотивом та умислом направленим на незаконне заволодіння чужим майном, без дозволу власника, повторно, вчинив розтрату ввіреного йому майна, шляхом реалізації вказаного лафета невстановленій особі, а виручені кошти витратив на власні потреби, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та неправильного застосування вимог законодавства в частині призначеного покарання. Зазначає, що судом допущено порушення норм матеріального права, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 191 КК України останньому не призначене обов`язкове додаткове покарання. Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у відповідності до закону.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку і основні доводи апеляції, прокурора, який підтримав апеляцію, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів судової палати дійшла висновку, що апеляція підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Разом з тим, на думку колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги ст. 55 КК України, у зв`язку з чим неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що регламентує призначення покарання.

Санкцією ч. 3 ст. 191 КК України передбачено обов`язкове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Правильно не призначивши обвинуваченому таке додаткове покарання за ч. 3 ст. 191 КК України, суд першої інстанції помилково призначив додаткове покарання ОСОБА_7 за ст.ст. 70, 71 КК України та остаточно визначив покарання останньому з додатковим покаранням, позбавивши його права обіймати матеріально - відповідальні посади строком на 1 рік, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з ст. 55 КК України та роз`яснень, даних у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003р . № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК України не потрібно.

Як вбачається з матеріалів криміналього провадження, ОСОБА_7 ніде не працює і на момент вчинення злочину також не працював, будь-яких матеріально-відповідальних посад не обіймав і не займався діяльністю, з якими могло бути пов`язане вчинення злочину.

Таким чином, призначення судом на підставі ст.ст. 70, 71 КК України ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає зміні з виключенням вказівки про призначення додаткового покарання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку та постановлення нового щодо ОСОБА_7 , а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права обіймати матеріально- відповідальні посади строком на 1 (один) рік.

В решті - вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :
Судді :