11-кп/775/455/2015(м)

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0003212 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку міста Маріуполя, громадянку України, з середньою освітою, не одружену, не працюючу, раніше судиму: вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 09 вересня 2014 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 2 роки; вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 жовтня 2014 року за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту, на підставі ч.4 ст.70 КК України вирок від 09.09.2014 року виконувати самостійно, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 ,

визнано винною та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 09 вересня 2014 року виконувати самостійно. Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в солідарному порядку матеріальну шкоду 1469 гривень та моральну шкоду 2000 гривень, на користь ОСОБА_11 в солідарному порядку матеріальну шкоду 6380,76 гривень, моральну шкоду 1000 гривень, на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду 4400 гривень, моральну шкоду 1600 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду 17 серпня 2014 року приблизно о 03:00 годині, ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , у співвиконавстві з ним маючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , підійшли до потерпілої ОСОБА_10 , яка стояла біля дверей під`їзду та шукала в сумці ключі.

ОСОБА_9 , залишаючись біля дверей під`їзду, спитала потерпілу ОСОБА_10 про наявність ключів від під`їзду, тим самим відволікаючи її увагу від ОСОБА_8 , який відкрито, шляхом ривку, з руки потерпілої, викрав жіночу сумку шкіряну вартістю 140 гривень, в якій знаходились: мобільний телефон «Самсунг S 5230» вартістю 1099 гривень, з сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 20 гривень, на рахунку якої були кошти в розмірі 40 гривень, гроші в сумі 170 гривень, портмоне чоловіче шкіряне вартістю 150 гривень, яке належить потерпілому ОСОБА_11 , три карти ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» конвертом з персональним ідентифікаційним номером (пін-кодом) для користувача банкоматами та електронними терміналами, які належать потерпілому ОСОБА_11 , кредитна банківська карта «А» банка, яка належить потерпілому ОСОБА_11 , пенсійне посвідчення на ім`я потерпілої ОСОБА_10 , перепустка ММК ім. Ілліча на ім`я потерпілого ОСОБА_11 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину разом з ОСОБА_9 втік, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток у сумі 1469 гривень, та потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток у сумі 150 гривень, розпорядившись в подальшому викраденим майном на свій розсуд.

17 серпня 2014 року приблизно в період з 07:04 години до 11:54 години, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , у співвиконавстві з нею, маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, керуючись корисливими мотивами, знаходячись біля банкомату ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», розташованого за адресою: проспект Будівельників, 166 в Жовтневому районі міста Маріуполя, скористувавшись раніше відкрито викраденою ним з ОСОБА_9 з сумки потерпілої ОСОБА_10 пластиковою кредитною картою та конвертом з персональним ідентифікаційним номером (пін-кодом) для користувача банкоматами та електронними терміналами, шляхом вільного доступу з банкоматів, розташованих у місті Маріуполі, таємно викрав (зняв) з карткового рахунку, який належить потерпілому ОСОБА_11 , гроші в сумі 6380,76 гривень, а саме: 17.08.2014 року в 07:04 години з банкомату по проспекту Будівельників, 166, в місті Маріуполі в сумі 200 гривень;17.08.2014 року в 07:05 години з банкомату по проспекту Будівельників, 166, в місті Маріуполі в сумі 1000 гривень; 17.08.2014 року в 07:07 години з банкомату по проспекту Будівельників, 166, в місті Маріуполі в сумі 2000 гривень; 17.08.2014 року в 08:14 години з банкомату по вулиці 50 років СРСР, 59, в місті Маріуполі в сумі 1000 гривень; 17.08.2014 року в 08:14 години з банкомату по вулиці 50 років СРСР, 59, в місті Маріуполі в сумі 2000 гривень; 17.08.2014 року в 11:54 години з банкомату, розташованого в магазині «Брусниця» по бульвару Шевченка 89/104, в місті Маріуполі в сумі 180,76 гривень. Після скоєння інкримінованого злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишили місце скоєння злочину та розпорядилися в подальшому викраденими грошима за своїм розсудом, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 6380,76 гривень.

02 вересня 2014 року приблизно о 22:30 години, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , маючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, керуючись корисливими мотивами, розподіливши ролі між собою, а саме, ОСОБА_9 , яка раніше неодноразово відвідувала гуртожиток розташований по АДРЕСА_4 , де бачила потерпілу ОСОБА_12 , яка працює в холі вахтером, розповіла про наявність у останньої на шиї золотого ланцюга з підвіскою ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_9 , продовжуючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна, разом з ОСОБА_8 попрямували до вказаного гуртожитку, де ОСОБА_8 чекав на вході, а ОСОБА_9 увійшла у гуртожиток під приводом навідати знайомих, які мешкають в даному гуртожитку, а в дійсності перевірити - чи знаходиться на робочому місті потерпіла ОСОБА_12 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , переконавшись в тому, що ОСОБА_12 знаходиться в холі, та ланцюг перебуває в неї на шиї, відволікаючи увагу потерпілої, піднялась на другий поверх, де мешкає її знайома, а через деякий час направилась до виходу з гуртожитку до ОСОБА_8 та повідомила останнього про наявність ланцюга у ОСОБА_12 .

ОСОБА_8 сприйняв інформацію ОСОБА_9 як спонукання до злочинних дій, підбіг до потерпілої спереду та рукою, шляхом ривка, зірвав з шиї золотий ланцюг проби 585 вагою 8,73грам вартістю 4000 гривень, з золотою підвіскою у вигляді хреста проби 585 вагою 1,9грам вартістю 400 гривень, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли, заподіявши своїми злочинними діями ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 4400 гривень, розпорядившись в подальшому викраденим майном на свій розсуд.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, за ч.2 ст.186 КК України виправдати, за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Зазначає, що виводи суду не відповідають фактичним обставинам справи, а неповнота судового розгляду призвела до помилкового дослідження доказів; було порушено її право на захист, оскільки при першому допиті їй не було надано захисника, під час досудового розслідування працівниками міліції застосовувались недозволені методи ведення слідства, кримінальне провадження було повністю сфальсифіковано, суд не дав належної оцінки показанням свідків та обвинуваченого ОСОБА_8 , які зазначали що вона не вчиняла грабіж, також вважає, що судом не було враховано дані про її особу, яка має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку.

-обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, засудити його за ч.2 ст.185, ч.1 ст.186 КК України, оскільки він вчинив грабіж щодо ОСОБА_10 самостійно без допомоги ОСОБА_9 й потім викрав кошти з її банківського рахунку, а грабіж щодо ОСОБА_12 він взагалі не вчиняв.

-захисник ОСОБА_6 просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати, провадження по справі за ч.2 ст.186 КК України закрити, за ч.2 ст.185 КК України призначити більш м`яке покарання, зазначає, що виводи суду не відповідають фактичним обставинам справи, а неповнота судового розгляду призвела до помилкового дослідження доказів. Вважає, що судом не взято до уваги показання свідків, а показання потерпілих постійно змінювались та суперечать іншим дослідженим в ході судового слідства доказам, потерпіла ОСОБА_10 стверджувала, що її пограбував хлопець, під час досудового слідства були чисельні порушення кримінально процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підтримання апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в скоєнні злочинів при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.185 КК України, як крадіжка, вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 давав різні пояснення щодо обставин заволодіння майном подружжя ОСОБА_13 , свою провину у вчиненні відкритого викрадення майна ОСОБА_12 не визнав, заявивши, що не вчиняв даного злочину, а працівники міліції сфальшували докази у справі. Пояснив, що біля кафе на площі Кірова в місті Маріуполі він зустрів раніше незнайоме подружжя ОСОБА_13 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння та сварилися. Він допоміг їм сісти в таксі, а коли вони поїхали, то знайшов жіночу сумку в якій виявив мобільний телефон та банківські картки, які залишив собі. Щоб зняти гроші звернувся за допомогою до ОСОБА_9 і вона йому допомогла. Частину грошей вони зняли в банкоматі, а частину перевели на рахунок ОСОБА_14 , який зняв суму 3000 гривень в банку та передав йому. Але після зазначив, що вчинив злочин одноособово, ОСОБА_9 з ним не було. Оскільки з боку працівників міліції до нього були застосовані заходи фізичного та психічного впливу з метою схилення до дачі неправдивих пояснень щодо обставин вчинення злочину, він себе оговорив.

Обвинувачена ОСОБА_9 свою провину у вчиненні грабежу не визнала та пояснила суду, що в ніч з 16 на 17 серпня 2014 року вона знаходилася вдома з дитиною та батьками. 17.08.2014 року в ранковий час до неї прийшов ОСОБА_8 на прохання якого вона допомогла йому зняти гроші з банківської картки. Частину грошей вона зняла в банкоматі, а частину перерахувала на рахунок ОСОБА_14 , який зняв гроші в касі банку та передав ОСОБА_8 02.09.2014 року протягом дня вона декілька разів заходила додому до знайомої ОСОБА_15 , яка проживає у гуртожитку по АДРЕСА_5 . Вони бачили невідомого парня, який біг від гуртожитку.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинувачених та їх захисників про недоведеність вини обвинувачених з наступних підстав.

Так потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що вночі 17 серпня 2014 року, після святкування дня народження чоловіка, вони прийшли до місця свого проживання та знаходилися біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 . Вона шукала у сумці ключі від дверей під`їзду, коли до них підійшли раніше не знайомі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які запитали чи можливо потрапити до будинку. Вона відповіла, що зараз знайде ключі та відкриє двері, а в цей час ОСОБА_8 вирвав з її руки сумку та побіг в напрямі автовокзалу, а ОСОБА_9 побігла у напрямі площі Кірова. В сумці знаходилося її майно, гроші, мобільний телефон, пенсійне посвідчення та банківські карти її чоловіка, на яких знаходилися гроші. Зранку вони отримали повідомлення на мобільний телефон про зняття грошей з банківського рахунку.

Потерпілий ОСОБА_11 дав аналогічні пояснення та підтвердив пояснення своєї дружини.

Потерпіла ОСОБА_12 суду пояснила, що працювала вахтером у гуртожитку. 02.09.2014 року приблизно о 22:00 годині вона знаходилася у холі гуртожитку, коли до не звернулася ОСОБА_9 з питанням чи вдома її знайома ОСОБА_15 , яка проживає у кімнаті №20 гуртожитку, на що вона їй запропонувала перевірити це особисто. Також вона бачила, що разом із нею був невідомий парубок, який залишився на вулиці. Через деякий час ОСОБА_9 на виході з гуртожитку щось сказала парню та пішла далі, а він увійшов у хол, де підійшов до неї та шляхом ривку зірвав з шиї золотий ланцюг з хрестом та побіг за дівчиною. Вона стверджувала, що злочин вчинив саме ОСОБА_8 , якого вона впізнала за зовнішніми ознаками, та який діяв разом із ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що в середині серпня 2014 року на прохання своєї знайомої ОСОБА_9 він зустрівся з нею та ОСОБА_8 . Він передав ОСОБА_9 власну банківську карту ПАТ «ПУМБ», на яку вона перевела гроші в сумі 3000 гривень з другої незнайомої йому картки, він зняв в касі банку та передав їй. Кому належала ця картка він не питав.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що здійснює торгівлю мобільними телефонами на Центральному ринку міста Маріуполя. На початку вересня 2014 року він обміняв знайомій ОСОБА_9 мобільний телефон «Самсунг S 5230» на інший.

Крім показань потерпілих та свідків вина ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в скоєні злочину підтверджується доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_17 , останній показав, що 03.09.2014 року йому на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_18 та попросила допомогти та закласти до ломбарду золотий ланцюг, на що він погодився. Чий це був ланцюг він не знає та не питав /т.1 а.п.165-167/.

Згідно відповіді з ломбарду ОСОБА_17 дійсно було закладено золотий ланцюг, який належав ОСОБА_12 .

Під час пред`явлення особи для впізнання потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в присутності двох понятих упізнали ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , як осіб, які відкрито заволоділи їх майном, тобто вчинили грабіж /т.1 а.п.48-51, 52-55, 61-64, 65-68, 179-182, 183-186/. Це вони також підтвердили й під час розгляду справи у суді. обвинувачені

На фотознімках, зроблених фотокамерою відео спостереження у банкоматі ПАТ «ПУМБ» зафіксовані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а з наданих банком документів вбачається, що 17.08.2014 року було проведено декілька операцій зі зняття коштів з використанням картки ОСОБА_11 та здійснення операції по перерахунку коштів на рахунок ОСОБА_14 /т.1 а.п.35, 45, 72-73/.

Тому колегія суддів вважає, що доводи обвинувачених та захисника про те, що ОСОБА_8 самостійно вчинив грабіж, а ОСОБА_9 там не було є необґрунтованими, оскільки спростовуються показаннями потерпілих та доказами, наведеними у вироку і навпаки вказують на її причетність до вчинення грабежу.

Таким чином докази наведені у вироку суду першої інстанції свідчить про обґрунтованість висновків суду про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і правильній кваліфікації їх дій за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що зібрані слідчим Борисовою докази після 29 жовтня 2014 року є такими, що зібрані з грубим порушенням діючого законодавства, оскільки слідство по справі було доручену іншому слідчому колегія суддів вважає не обґрунтованими з наступних підстав.

Так, дійсно слідство по заяві ОСОБА_13 29 жовтня 2014 року було передано від слідчого Борисової слідчому Панковському, але до передачі справи тобто, ще на протязі дня 29 жовтня 2014 року вона на законних підставах оглянула мобільний телефон та визнала його речовим доказом. 15 вересня 2014 року слідчому ОСОБА_20 передано справу за заявою ОСОБА_21 , а 13 листопада 2014 року вони об`єднані в одне провадження й слідчий ОСОБА_20 продовжила розслідування об`єднаної справи ( т.2 а.с. 18). Таким чином вказаний слідчий на законних підставах проводив слідчі дії, 14 листопада та 8 грудня 2014 року повідомив про підозру ОСОБА_19 , а 10 грудня 2014 року Попову.

Що стосується призначеного судом покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то воно то воно призначене фактично у мінімально можливому розмірі та відповідає вимогам ст.ст.50,65,70 КК України, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових правопорушень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку, по справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області