Ухвала
17.12.2015 Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурора - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

його захисників - адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 ,

з участю секретаря - ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 379, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, -

Встановив:

В провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України та інших.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.10.2015 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у виді взяття під варту до 19 грудня 2015 року.

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Прокурор ОСОБА_2 вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки на даний час ризики, які були підставою при обранні запобіжного заходу не відпали, а більш м`який запобіжний захід не може запобігти цим ризикам. В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі та у задоволенні заяв про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки прохав відмовити.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник, адвокат ОСОБА_5 , підтримав думку прокурора щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, та прохав змінити йому обраний запобіжний захід.

Захисники ОСОБА_6 , адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечили проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та прохали змінити обраний ОСОБА_6 запобіжний захід на інший, не пов`язаний із позбавленням волі. Також при вирішення питання про запобіжний захід ОСОБА_16 , прохали врахувати, що прокурором не доведено мотивів та мети скоєння ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, не надано доказів існування ризиків переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків та експертів, спотворювати речі, оскільки обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, родину, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІ групи, потребує постійного догляду лікаря та лікування поза межами СІЗО. Крім цього, адвокат ОСОБА_8 надав суду заяви депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_17 та народного депутата України ОСОБА_18 , в яких останні прохають обрати ОСОБА_16 запобіжний захід у виді особистої поруки.

Захисники обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 підтримали заявлене клопотання щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 та заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в судовому засіданні зазначили, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зобов`язуються за першою вимогою доставляти його до суду, їм зрозуміло у вчиненні яких кримінальних правопорушень обвинувачується ОСОБА_6 та передбачене законом покарання за їх вчинення, роз`яснено обов`язки поручителів та наслідки їх невиконання, передбачені п.4 ч. 5 ст.180 КПК України, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши учасників його розгляду, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно ст. 176 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у організації (замові) умисного заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю останнього, пов`язаного із здійсненням правосуддя вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також в організації (замові) умисного вбивства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, мера міста Кременчука Полтавської області, що є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, об`єктом якого є життя людини, та за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Дослідивши заяви про особисту поруку відносно обвинуваченого суд дійшов до таких висновків.

Так, згідно ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Дослідивши заяви ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_19 є дружиною ОСОБА_6 , а отже є заінтересованою в тому, щоб ОСОБА_6 уникнув можливого покарання, а тому не зможе забезпечити виконання покладених на неї

обов`язків як поручителя під час судового розгляду.

Суд не вважає такими, що заслуговують на довіру ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , оскільки останні в судовому засіданні висловили свою думку про недовіру суду, неодноразово були попереджені за неповагу до суду. Крім цього, враховуючи, що заяви про особисту поруку депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_17 та народного депутата України ОСОБА_18 подані до суду через захисників обвинуваченого, а не самими заявниками, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки суд не має змоги виконати вимоги ст. 180 КПК України.

При вирішенні питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд враховує також і практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини "Летельє проти Франції" вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд враховує наявність у даній справі конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, адже забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я є головним завданням держави.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Суд враховує також і вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання. При цьому і ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зникли ( на існування таких ризиків вказує, зокрема, крім суворості покарання передбаченого за вчинення злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 достатність матеріальних та технічних засобів для зміни місця знаходження), тому суд вважає, що ОСОБА_6 залишаючись на волі, може ухилятись від слідства та суду, чинити тиск на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Ноймайстер проти Австрії» наголошує, що ризик утечі зменшується зі спливанням часу, проведеного під вартою. Судом досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а посилання на сукупність характеризуючих особу обвинуваченого обставин, не вважає підставою для висновку про відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків та зміни даного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_6 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

При прийнятті рішення суд також приймає до уваги відомості щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.

Відповідно до п.2.7 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року за №239/5/104, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО, яке, у свою чергу, забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Так, ухвалою суду від 19.10.2015 року, адміністрацію установи виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області № 23 зобов`язано провести належний медичний огляд ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого надати суду медичну довідку про стан здоров`я останнього.

17 листопада 2015 року на виконання вище вказаної ухвали суду, надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_6 11.11.2015 року оглянутий лікарем кардіологом 4 міської поліклініки м. Полтава з проведенням додаткових методів обстеження. Призначено амбулаторне лікування, нагляд кардіолога в динаміці.

Крім цього, із наданої захисником обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатом ОСОБА_8 копії консультаційного висновку спеціаліста від 11 листопада 2015 року, не вбачається інформації про те, що ОСОБА_6 потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Стосовно наданої захисником обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатом ОСОБА_8 відповіді на адвокатський запит від 09.12.2015 року, суд звертає увагу на те, що із даної довідки вбачається, що даний запит виконано адвокатом ОСОБА_22 , який не є захисником обвинуваченого по даному провадженні. Крім цього, відповідь стосується ОСОБА_23 , який оглядався в умовах медичної частини установи, лікарем-кардіологом ПОКЛ 09.12.2015 року, якому рекомендоване обстеження в умовах стаціонару спеціалізованого відділення закладу МОЗ.

Враховуючи вище викладене, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу в зв`язку із станом здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки суду не надано доказів щодо потреби у постійному нагляді лікарів з вузької спеціалізації, яку не можливо забезпечити в межах слідчого ізолятора та відмови в наданні такої допомоги.

З урахуванням вище наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , який не пов`язаний з позбавленням волі, а також у задоволенні заяв про застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистої поруки, та вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію складності справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, адже на даний час проведено допит лише частини свідків, та розпочато дослідження письмових доказів по справі, а інші докази не досліджені, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_16 строком на два місяці.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч.3 ст.331, ч. 3 ст. 383 КПК України, суд -

Постановив:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 із тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавлення волі, в тому числі і особисту поруку відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 17 лютого 2015 року (включно) щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя: