Справа № 452/894/13-к
ВИРОК

іменем України

08 квітня 2013 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої - судді Карнасевич Г.І.

з участю секретаря Луцана І.О.

прокурора Олексія Ю.І.

обвинуваченого ОСОБА_1

провівши підготовче судове засідання в залі суду в місті Самборі по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000017 від 31.01.2013 року відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_3 Карого, 30/2, українця, громадянина України, одруженого, інваліда 2 ої групи, раніше не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_1 діючи усупереч вимогам ст.ст. 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, з метою покращення своїх побутових умов, не маючи жодних рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, у вересні 2008 року біля залізничної колії на 3 пк 66 км перегону Самбір-Калинів Львівської залізниці самовільно зайняв земельну ділянку площею 24,75 м2, що розташована на відстані 12 м від осі крайньої залізничної колії і 15 м від його житлового будинку за адресою: м. Самбір вул. Карпенка Карого, 30/2 Львівської області. Згідно довідки № 45, виданої 14.02.2013 року Головним Управлінням держсанепідслужби на залізничному транспорті, земельна ділянка, яку ОСОБА_1 самовільно зайняв, знаходиться в санітарно-захисній зоні залізничної колії.

Крім того, він, проживаючи в квартирі багатоквартирного службового житлового будинку загальною площею приблизно 120 м2 за адресою м. Самбір вул. Карпенка Карого, 30/2, розташованого біля залізничної колії на 3 пк 66 км перегону Самбір-Калинів, усупереч вимогам Земельного кодексу України та п.5.20 Державних санітарних правил планування і забудови населених пунктів, у вересні 2008 року в санітарно-захисній зоні ДТГО Львівська залізниця самовільно здійснив будівництво гаражу розмірами 4,5x5,5x3 м на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 24,75 м , що розташована на відстані 12 м від осі крайньої залізничної колії, яка згідно довідки № 45, виданої 14.02.2013 року Головним Управлінням держсанепідслужби на залізничному транспорті, знаходиться в санітарно-захисній зоні залізничної колії.

26 лютого 2013 року в даному кримінальному провадженні №0000017 між прокурором та підозрюваним ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_1 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_1

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_1М повинен понести за вчинені кримінальні правопорушення, а саме за ч. 2 ст. 197-1 КК України 2 роки обмеження волі, за ч. 4 ст. 197-1 КК України 1 рік позбавлення волі. На підставі ч. 2 ст.ст. 70, 72 КК України визначити остаточне покарання у вигляді 1 року 2 місяців позбавлення волі з іспитовим строком - 1 рік.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз'яснені підозрюваному та потерпілій.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 197-1 КК України. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згідний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільною, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, які просить затвердити угоду, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку, яка знаходиться у санітарно - захисній зоні, а тому кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 197- 1 КК України є вірною.

Також суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1, самовільно збудував будівлі на самовільно захопленій земельній ділянці, а відтак кваліфікація його дій за ч.4 ст. 197 1 КК України є вірною, а тому належить призначити ОСОБА_1 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду від 26 лютого 2013 року про визнання винуватості між прокурором Олексієм Ю.І. та обвинуваченим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000017 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 197-1 КК України.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 197-1 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26.02.2013 року покарання:

за ч. 2 ст. 197-1 КК України - 2 (два) роки обмеження волі;

за ч. 4 ст. 197-1 КК України 1 (один) рік позбавлення волі;

На підставі ч. 2 ст.ст. 70, 72 КК України визначити остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1М від відбування покарання з випробуванням на іспитовий термін 1 (один) рік.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Г.І.Карнасевич