Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005709 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2002 року

за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2009 року

за ч.2 ст.121 КК України, на підставі ст.71 КК України

на 6 років позбавлення волі;

3) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2011 року

за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі,

постановою Березанського міського суду Київської області

від 12.06.2012 року звільненого умовно-достроково,

невідбутий строк 5 місяців 20 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року,

у с т а н о в и л а :
________________________________

Справа № 11-кп/796/1823/2015
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правильність кваліфікації діянь, просить вирок змінити і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення ст.ст.75,76 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема, ст.67 КК України, і помилково врахував як обставину, що обтяжує відповідальність, рецидив злочинів, оскільки кваліфікуюча ознака вчинення злочину повторно вплинула на кваліфікацію його дій. Також, на думку ОСОБА_6 , суд недостатньо врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та його особу з огляду на відшкодування збитків, відсутність претензій, позитивні характеристики, тощо. А тому вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив крадіжки та замахи на крадіжки чужого майна за наступних обставин.

17 травня 2015 року близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину Глорія Джинс, розташованого в ТРЦ Район на вул. Лаврухіна, 4 в м. Києві, повторно таємно викрав чоловічу сорочку вартістю 288 гривень 34 копійки, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, завдавши ТОВ Глорія Джинс матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 17 травня 2015 року близько 18 години ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину Gropptown, розташованого в ТРЦ Район на вул. Лаврухіна, 4 в м. Києві, повторно таємно викрав чоловічу сорочку вартістю 382 гривні 50 копійок, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, завдавши ДП ЛПП Україна АТ ЛПП матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 17 травня 2015 року близько 18 години 10 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину Reserved, розташованого в ТРЦ Район на вул. Лаврухіна, 4 в м. Києві, намагався повторно таємно викрасти чоловічу сорочку вартістю 415 гривень 83 копійки і чоловічу сорочку вартістю 374 гривні 17 копійок, які належали ДП ЛПП Україна АТ ЛПП, всього на суму 790 гривень, при цьому виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, 15 липня 2015 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину G-OUTLET, розташованого у ТЦ NOVUS на вул. Червоногвардійській, 1-А в м. Києві, намагався повторно таємно викрасти чоловічу сорочку вартістю 239 гривень 20 копійок і чоловічу футболку вартістю 279 гривень 20 копійок, які належали ПП ОСОБА_8 , всього на суму 518 гривень 40 копійок, при цьому виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; та за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який є судимим, характеризується задовільно, одружений, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, в тому числі ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів звертає увагу на кількості епізодів злочинної діяльності, які вчинювалися систематично і не були самостійно припинені, що свідчить про бажання та готовність ОСОБА_6 в подальшому вчинювати корисливі злочини.

Доводи обвинуваченого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність через врахування обставини, що обтяжує покарання, є необґрунтованими.

Згідно з ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Дійсно, згідно з ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Однак ОСОБА_6 має судимість і за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який не є тотожним або однорідним із злочинами, передбаченими ст.185 КК України на різних стадіях їх вчинення, і судимість за який не впливає на кваліфікацію. А тому суд першої інстанції правильно врахував як обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Водночас, покарання ОСОБА_6 призначено в межах строку, передбаченого санкцією частини статті кримінального закону, найближчого до мінімального, і застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні покарання за сукупністю злочинів, який є найбільш сприятливим для обвинуваченого.

Крім того, до ОСОБА_6 вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак він не виконав покладені на нього судом обов`язки. А тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що його виправлення неможливе без відбування покарання, і саме покарання у виді позбавлення волі, яке полягає в ізоляції, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, а так само застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3