АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/1059/15-к Номер провадження 11-кп/786/112/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000258 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селятин, Путильського району, Чернівецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто:
за участю прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
На вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказаний вирок скасувати, повернути провадження на новий судовий розгляд, в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що судом не було враховано відео докази, показів свідка захисту про зумисний психологічний і фізичний тиск, перешкоджання прогону корів по вулицях загального користування, зумисне створення аварійно-небезпечних ситуацій на дорозі, які загрожували життю учасникам руху з боку злочинної групи до якої входять потерпіла і свідки обвинувачення, висновки невропатолога, про те що він є інвалідом з діагнозом посттравматичним плексидом лівої руки з обмеженням рухливості, а тому не міг нанести потерпілій такі побої та те, що один із свідків є родичем потерпілої, а інший говорив неправду під присягою.

Крім того, просив звернути увагу на те, що у висновку судово - медичної експертизи, вказаний час нанесення побоїв не відповідає часу фактичного вчинення злочину.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2015 року, близько 07-30 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у с. Степанівка, Великобагачанського району, Полтавської області по вул. Радянській, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки з громадянкою ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав останній щонайменше чотири удари дерев`яною палкою в різні частини тіла потерпілої та один удар рукою зжатою в кулак в область грудної клітини потерпілої, спричинивши останній тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 227 від 04.08.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Апеляційні твердження обвинуваченого про не вірно встановлені фактичні обставини скоєного інкримінованого йому злочину не відповідають дійсності. Заяви ОСОБА_6 , що потерпіла ОСОБА_9 за вказівкою дільничного інспектора міліції, навмисно його спровокувала на скандал та само спричинила собі тілесні ушкодження, ні чим не підтверджуються та спростовуються сукупністю доказів зазначених у вироку суду, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. Злочин стосовно потерпілої, ОСОБА_6 скоїв в умовах очевидності, в присутності свідків зазначених у вироку суду. Потерпіла ОСОБА_9 зразу, після її побиття обвинуваченим, повідомила про це працівників міліції по телефону. Показання потерпілої , як під час досудового слідства, в тому рахунку в ході проведення слідчого експерименту, так і під час судового засідання є стабільними, не мають ні яких протиріч, повністю узгоджуються з показаннями очевидців зазначеної події свідка захисту ОСОБА_11 , з даними легітимного слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , підтвердженого показаннями свідка ОСОБА_13 .. Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні не був допитаний з об*єктивних підстав, внаслідок віку та за станом здоров*я, який є негативним та погіршення його стану є перешкодою для його допиту. Стан здоров*я ОСОБА_12 стосовно можливості його допиту в судовому засіданні, досліджувався лікарями на підставі запиту прокуратури. (Показання свідка ОСОБА_12 маються на аудіо запису під час допиту в судовому засіданні в порядку ст. 225 КПК України, але він був визнаний як доказ не легітимним внаслідок відсутності при цьому обвинуваченого. ) Крім того, під час проведення судово-медичної експертизи , під час огляду потерпілої експертом були виявлені 7 значних по розміру синців, які згідно висновків даної експертизи № 227 при падінні утворитися не могли. Експерт також підтвердив відповідність показань ОСОБА_9 під час допиту її в якості потерпілої, об`єктивним судово медичним даним ( стосовно кількості завданих ударів, локалізації тілесних ушкоджень внаслідок ударів палицею та завданих ударів рукою відповідно до механізму спричинених потерпілій тілесних ушкоджень нею зазначеного.) Потерпіла факт того , що під час падіння розірвала рукав куртки обвинуваченого , ухопившись за нього, не заперечує.
Таким чином показання потерпілої ОСОБА_9 стосовно фактичних обставин спричинення їй обвинуваченим легких тілесних ушкоджень колегія суддів також визнає достовірними та легітимними.
Твердження ОСОБА_6 про те, що побиття потерпілої не міг вчинити внаслідок захворювання руки та наявності внаслідок цього інвалідності 3 групи, колегія суддів оцінює критично, як намагання уникнення відповідальності за скоєний злочин. Як вбачається із характеристики, ОСОБА_6 проживає в сільській місцевості і основним засобом для існування його родини - дружини та 4 малолітніх дітей, про що ним зазначено в апеляційній інстанції, є дохід від тримання в особистому господарстві 4-х породистих імпортних корів, догляд за якими не можливий без застосування значної сили під час фізичної праці, яку виконує обвинувачений ( заготівка та перенесення корму для годування, скирдування сіна, прибирання гною, дійка та транспортування молока і т.п.) Наявні візуальні дані про зовнішній фізичний стан обвинуваченого ( зріст ,маса) на явно свідчать про його перевагу на потерпілою. Крім того, як було встановлено ОСОБА_6 завдав більшу кількість ударів потерпілій палицею, якою гнав корів на луки, уламки якої було виявлено на місті події. Фотознімки знаряддя злочину палиці, також спростовують і твердження обвинуваченого що удар потерпілій завдав лозиною.
Зазначені обвинуваченим в судовому засіданні факти підпалу його сінника, спричинення невідомими підстав для гибелі його молочної корови , яку вимушено дорізав - в даному апеляційному провадженні не можуть бути розглянуті відповідно вимог діючого законодавства.
Таким чином колегія суддів вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим із вірно визначеною кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ст. 125 ч.1 КК України та достовірно встановленими фактичними обставинами скоєного обвинуваченим злочину.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4