АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/1133/2015 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурора ОСОБА_6
- захисників ОСОБА_7
ОСОБА_8
- обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, згідно з яким:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, українка, громадянка України, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, з середньою освітою, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судима: 1) 20 листопада 2013 року вироком Солом`янського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 185 КК України на шість місяців арешту; 2) 19 березня 2014 року вироком Подільського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на один рік та один місяць позбавлення волі; 3) 18 квітня 2014 року вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України на один рік та один місяць позбавлення волі,
- визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначене покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_9 остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за даним вироком та вироком Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2014 року, у виді позбавлення волі строком на один рік та шість місяців із повним зарахуванням покарання, відбутого частково за вироком Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнана винуватою у тому, що 16 липня 2014 року о 17 год. 00 хв., маючи судимості за вчинення крадіжок, перебуваючи в приміщенні гіпермаркету «КАРАВАН», розташованого в м. Києві по вул. Сім`ї Сосніних, 17, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з торгових полиць продукти харчування та предмети гігієни (масло «Яготинське», дезодорант, гель, освіжувач повітря, миючий засіб), на загальну вартість 242 грн. 53 коп., які належать ТОВ «Адвентіс».
Далі ОСОБА_9 намагалася винести з приміщення магазину вказані речі, не розрахувавшись за них. Проте, вчинивши всі дії, які вона, ОСОБА_9 , вважала за необхідне для повторного здійснення крадіжки, злочин не закінчила з причин, що не залежали від її волі, оскільки на виході з магазину була затримана, а привласнене нею чуже майно - повернуто власнику.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.
При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 , не завернув увагу, що остання є наркозалежною, що не дозволяє їй приймати адекватні рішення, виходячи з оцінки ситуації, що має прямий вплив на поведінку особи. А тому, вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачена не оспорювала всі обставини, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та правильно розуміла зміст цих обставин, є хибним та викладений без урахування стану обвинуваченої.

Іншими учасниками судового процесу вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді; вислухавши пояснення обвинуваченої та її захисників, які підтримали подану ОСОБА_7 апеляційну скаргу, а також просили врахувати у строк покарання період попереднього ув`язнення відповідно до нової редакції ст. 72 КК України; думку прокурора,який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, проте вважав можливим звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з огляду на термін попереднього ув`язнення; провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у скоєнні нею закінченого замаху на повторне таємне викрадення чужого майна, за обставин, викладених у вироку; про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі ОСОБА_9 , в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, в частині допиту обвинуваченої та дослідження даних, що характеризують її особу.
При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи, за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченої, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено. Так, під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена повністю визнала висунуте їй обвинувачення, не заперечувала, що дійсно намагалася викрасти з гіпермаркету «Караван» продукти харчування та інші предмети, проте при виході з магазину, не розрахувавшись при цьому за вказане майно, була затримана працівниками охорони. Крім того, у судовому засіданні приймав участь адвокат ОСОБА_10 , який здійснював захист обвинуваченої та від участі якого ОСОБА_11 не відмовлялась.
За таких обставин, суд першої інстанції, роз`яснивши усім учасникам провадження, у тому числі і обвинуваченій, наслідки застосування положень ст. 349 КПК України та з`ясувавши правильне розуміння змісту фактичних обставин справи, отримавши від ОСОБА_9 відповідну розписку, при наявності згоди усіх учасників процесу дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Більш того, після проголошення судового рішення обвинувачена та її захисник погодились з вироком суду та не оскаржували його, а у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_9 не заперечувала того, що у суді першої інстанції вона повністю визнавала висунуте їй обвинувачення та погодилась на дослідження доказів відповідно до ст. 349 КПК України, оскільки не оспорювала фактичні обставини, встановлені у справі.

А тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні та юридична кваліфікація її дій у відповідності до ст. 404 КПК України не може бути предметом апеляційного розгляду.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_9 в силу наявних у неї тяжких захворювань та отриманого нею лікування, не могла розуміти зміст усіх обставин, є неспроможними, оскільки були спростовані, у тому числі і самою обвинуваченою.
Крім того, відповідно до міжнародної класифікації діагноз розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів та синдром залежності є фактично наркологічним діагнозом та не потребує додаткового огляду психіатра, в разі, якщо у особи не виявлено інших психічних хвороб.
Оскільки будь-які відомості про наявність у ОСОБА_9 інших психічних хвороб у провадженні відсутні та не надані стороною захисту, колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, оскільки будь-яких порушень вимог КПК України, у тому числі і права обвинуваченої на захист, про що фактично заявляє апелянт, у справі не встановлено.

Крім того, доводи захисника стосовно необхідності призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції взагалі не ґрунтуються на законі, оскільки апелянтом не наведено жодної підстави, передбаченої ст. 415 КПК України, для прийняття такого рішення.

Покарання ОСОБА_9 призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65, 68 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченої, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, та обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття ОСОБА_9 та активне сприяння розкриттю злочину, при цьому у мінімальних розмірах, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , як необґрунтована задоволенню не підлягає, оскільки підстав для скасування судового рішення, у тому числі і з призначенням нового судового розгляду, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, з зв`язку із набранням 24.12.2015 року чинності Закону України від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», згідно із абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України, суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті, приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 утримується під вартою у Київському СІЗО за цим вироком фактично з 04.08.2014 року, а за попередніми судовими рішеннями з 17.07.2014 року, та загальний термін попереднього ув`язнення на день апеляційного розгляду становить 1 рік 4 місяця 24 дня за цим вироком, що за правилами ч. 5 ст. 72 КК України із змінами від 26.11.2015 року відповідає 2 рокам 9 місяцям 17 дням позбавлення волі, а за судовим рішенням обвинуваченій визначений остаточний термін покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_9 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дня позбавлення волі та звільнити її з-під варти у залі суду, як особу, яка фактично відбула призначене їй судом покарання.

З огляду на наведене та керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року - залишити беззадоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

В порядку ст. 404 ч. 2 КПК України, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.08.2014 року по 28.12.2015 року з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 2 дням позбавлення волі, та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання, звільнивши її з-під варти в залі суду, негайно.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4