Дата документу Справа № 320/697/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1600/15
Єдиний унікальний №320/697/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.189 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004858, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зартонк Октемберянського р-ну Вірменія, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що суд, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, не в повній мірі врахував всі обставини вчинення злочину та його суспільну небезпеку. Більш того, суд необґрунтовано визнав в якості пом`якшуючої покарання обставини, часткове визнання вини, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що вимоги передачі чужого майна з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень він потерпілим не висловлював, тілесні ушкодження не спричиняв та взагалі заперечив свою присутність 18.09.2013р. у місці скоєного злочину. Крім того, суд виключив з обсягу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення такі кваліфікуючі ознаки вимагання як погроза вбивством та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Разом з тим потерпілі підтвердили факт заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та те, що ОСОБА_7 , висловлюючи вимоги щодо передачі грошових коштів, погрожував вбивством та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень. Однак суд у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому просить вирок скасувати повністю, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які достовірні і допустимі докази на підтвердження наявності в його діях будь-якого складу злочину. При цьому послався на те, що висновки суду про доведеність його участі у вимаганні грошей у потерпілих, за попередньою змовою групою осіб, зі спричиненням потерпілим тілесних ушкоджень, не відповідають фактичним обставинам провадження, в основу вироку покладені суперечливі покази потерпілих про день і час нібито вчиненого відносно них вимагання, що призвело до необхідності зміни обвинувачення, та які спростовані іншими доказами. Той факт, що він не причетний до інкримінованих йому подій, підтвердили свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Під час досудового розслідування обставини про наявність боргових зобов`язань практично не перевірялися, а навпаки мала місце підтасовка доказів та їх фальсифікація. При судовому розгляді суд також не врахував зазначені обставини, формально зазначивши у вироку, що суд не бачить наявності цивільно-правових відносин між потерпілими та іншими особами, але такий висновок суду є безпідставним. Крім того, як вірно зазначив його захисник, навіть якщо б з його боку мали місце погрози або насильство по відношенню до потерпілих, то в такому разі його дії могли б кваліфікуватися за ст.355 КК України, оскільки мала місце дійсна вимога за спричинену пошкодженням шкоду автомобілю ОСОБА_17 .

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.189 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Як зазначено у вироку, 18.09.2013р., приблизно о 23 год. 30 хв., знаходячись біля кафе «Філіпок», розташованого у с.Новопилипівка Мелітопольського району, ОСОБА_7 , маючи умисел на вимагання, діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, спричинили тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Відразу після цього, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, маючи умисел на вимагання, висловив вимогу потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також потерпілим ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які були присутні при вищезазначеному конфлікті, про передачу грошових коштів в сумі 2 000 грн. з кожного з погрозою насильства над потерпілими, які потерпілі сприйняли як дійсні та реальні внаслідок виниклої обстановки.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, у період часу з 18.09.2013р. по 09.11.2013р., висловлюючи погрозу насильства, заволодів їх грошовими коштами в сумі 9 000 грн., а саме

приблизно на початку жовтня 2013 року у денний час, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_18 передав ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 950 грн., які останній в подальшому передав ОСОБА_7

14.10.2013р. о 9 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 передав ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 2 000 грн., які останній в подальшому передав ОСОБА_7

14.10.2013р. в денний час, перебуваючи біля магазину «Зікрані» у с.Терпіння Мелітопольського району, ОСОБА_18 передав ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 1 050 грн., які останній в подальшому передав ОСОБА_7

16.10.2013р. в денний час, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: буд. АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 передав ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 2 000 грн., які останній в подальшому передав ОСОБА_7

18.10.2013р. о 16 год. 30 хв., перебуваючи за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, висловив ОСОБА_9 вимоги щодо передачі грошових коштів, після чого завдав потерпілому декілька ударів руками та ногами, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів, травматичного набряку м`яких тканин голови та крововиливу правої кісті. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , тримаючи у руках сокиру, вимагав від потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2000 грн.

19.10.2013р. у денний час, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_19 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2 000 грн.

09.11.2013р., приблизно о 14 год. 40 хв., знаходячись біля кафе «Камиші», розташованого по вул.Ломоносова м.Мелітополь Запорізької області. ОСОБА_9 та ОСОБА_20 передали ОСОБА_22 грошові кошти по 500 грн. кожен, усього 1 000 грн. для подальшої передачі ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, проте ухвалою суду від 03.04.2015р. на підставі заяви потерпілого ОСОБА_9 провадження в цій частині було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, що її подав, просив оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу останнього та заперечували проти скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та апеляційна скарга обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно до ст.374 ч.3 п.2 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, винуватість судом повинна бути доведена поза усяким сумнівом.

Однак ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, у вироку є неконкретним, непослідовним та незрозумілим; обставини, викладені у формулюванні обвинувачення, не в повній мірі доведені доказами у вироку; не всі докази дослідженні під час судового розгляду; висновки суду ґрунтуються на припущеннях; судом надана перевага одних доказів над іншими без зазначення мотивів для цього.

Усупереч загальним засадам кримінального судочинства, у тому числі передбаченими у ст. 22 КПК України, суд порушив принцип змагальності сторін у поданні до суду своїх доказів, відмовивши створити необхідні умови для реалізації захистом їхніх процесуальних прав на витребування окремих доказів, які, на думку захисту, свідчили про невинуватість обвинуваченого, надавши, таким чином, перевагу обвинуваченню перед захистом, а тому, на думку колегії суддів, судове провадження носило явно обвинувальний уклін, що також вочевидь виявляється порушенням права на справедливий судовий розгляд, закріплений у ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В судовому рішенні, суд також не навів обґрунтованих мотивів щодо спростування всіх доводів захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, під час судового провадження, суд не звернув уваги на відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що є передумовою подальшого справедливого судового розгляду.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд), у рішенні від 9 жовтня 2008 року по справі «Абрамян проти Росії»у п.34 зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Одночасно, у п. 35 Суд вказав, що справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вирок постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Оскільки апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги, яка не містила вимог щодо повторного дослідження обставин, а судова колегія, зберігаючи принцип неупередженості, за власною ініціативою позбавлена такого права, вважає за необхідне оскаржуване судове рішення скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, під час якого звернути увагу на вищенаведене, у тому числі і на відповідність обвинувального акту вимогам КПК України, та провести його у відповідності до вимог цього закону і винести законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 22, 404, 407, 412, 415, 419 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4