Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
секретаря судового засідання ОСОБА_4,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 13 жовтня 2015 року кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0017770, за касаційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Павлівка, Білогірського району АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2009 року за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 8 червня 2013 року з не відбутою частиною покарання 7 місяців 14 днів,

засуджено за:

- ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_19

У касаційній скарзі прокурора порушується питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м'якості. При цьому прокурор посилається на те, що суди в достатній мірі не врахували особу засудженого, конкретні обставини справи, а також як обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, що стало підставою для призначення засудженому надмірно м'якого покарання.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, 21 грудня 2014 року приблизно о 5 год. 00 хв. знаходячись біля АДРЕСА_2, помітив автомобіль «Део» , який належить ОСОБА_6, після чого, розбивши скло каменем, проник в салон автомобіля, звідки повторно, таємно викрав майно належне потерпілому на загальну суму 4395 грн.

Крім того, ОСОБА_5 повторно, за аналогічних обставин та тим самим способом, в період з 21 грудня 2014 року по 4 січня 2015 року, вчинив 11 крадіжок з автомобілів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, на території м. Києва, обставини яких детально викладені у вироку місцевого суду

Крім цього, 5 січня 2015 року, приблизно о 13 год. 25 хв. ОСОБА_5, знаходячись неподалік благодійного фонду «Стефанія», розташованого по АДРЕСА_3, під вигаданим приводом, а саме здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_18 телефон. Останній, не підозрюючи злочинних намірів передав ОСОБА_5 свій мобільний телефон «Самсунг», вартістю 100 грн, з сім-карткою оператора «Лайф», на рахунку якої знаходилися кошти в сумі 2 грн. Отримавши телефон та впевнившись, що на картці є грошові кошти, ОСОБА_5, не маючи наміру повертати телефон власнику, повідомив про це потерпілого. В подальшому ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_18 та повторно, відкрито викрав майно останнього, а саме зірвав з плечей чоловічу куртку, в кишені якої знаходився зарядний пристрій до мобільного телефону, тим самим відкрито заволодів майном потерпілого на загальну суму 277 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину та правильність кваліфікації його дій в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а також дані й про особу засудженого, який раніше судимий за вчинення корисливого злочину, характеризується посередньо.

У той же час, судом, при призначенні покарання ОСОБА_5 не було дано належної оцінки тяжкості вчинених злочинів, кількості епізодів злочинної діяльності - 13, а також характеру злочинних дій, в тому числі їх зухвалість, не враховано судом й конкретних обставини справи.

З урахуванням наведеного, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, наведених у вироку обставин і даних про особу засудженого, колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів і особі засудженого, внаслідок м'якості.

Суд апеляційної інстанції, в порушення ст. 419 КПК України, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, доводи останнього про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, належним чином не перевірив та обґрунтованої відповіді на вказані доводи не надав, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин висновок апеляційного суду про безпідставність апеляційної скарги прокурора щодо призначення засудженому несправедливо м'якого покарання належним чином не обґрунтований.

Враховуючи, що зазначені порушення вимог закону можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, у зв'язку з порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно розглянути справу відповідно до вимог закону та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Якщо обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним раніше, підтвердиться, то рішення про призначення ОСОБА_5 покарання, наближеного до мінімального, слід вважати явно несправедливим внаслідок м'якості.

Інші доводи касаційної скарги підлягають перевірці при новому апеляційному розглядові.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3