Справа № 442/566/15-к
Провадження № 1-кс/442/132/2015
У Х В А Л А

26 січня 2015 року Слідча суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області, -

в с т а н о в и л а :

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить зобов`язати слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області відповідно до вимог ст.214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за його заявою від 13.01.2015 року та розпочати досудове розслідування.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 10.01.2015 року близько 13.00 год він отримав поштове відправлення, на якому зазначено «Дрогобицький майдан». У даний конверт був вкладений один аркуш паперу, на першій стороні якого знаходиться фотокопія тексту, який має в собі наклепницький характер, і зі змісту якого вбачається, що його звинувачують у вчиненні злочину. На другій стороні присутній рукописний текст з певною погрозою. Дану погрозу має намір сприймати як реальну, а тому побоюється за безпеку свого життя і здоров`я, а також життя і здоров`я своєї дружини та дітей. Зважаючи на такі обставини, він звернувся 13.01.2015 року до Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Однак, слідчим Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області не внесено в ЄРДР відомостей за поданою його заявою. Вважає, що така бездіяльність слідчого суперечить вимогам ст.214 КПК України та призвела до того, що по його заяві не почато досудове розслідування, чим, на його думку, порушені його процесуальні права як заявника, передбачені КПК України, у зв`язку з чим він змушений звернутись зі скаргою до слідчого судді.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав, просить її задоволити. Пояснив, що лист, який надійшов на його адресу від ГО «Дрогобицький майдан», розцінює як реальну погрозу йому, як адвокату, або ж його батьку, який є суддею апеляційного суду Львівської області у відставці. Вважає, що дане ймовірно пов`язане з його адвокатською діяльністю або ж з діяльністю його батька. У своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення він вказує на особу ОСОБА_4 , який, можливо, причетний до написання направленого йому листа. Не виключає, що його батьком виносились певні рішення, внаслідок чого йому погрожують як члену сім`ї судді. На його думку, погроза може бути пов`язана із замахом на життя чи здоров`я. А тому просить задоволити його скаргу та зобов`язати слідчого Дрогобицького МВ внести відповідні відомості до ЄРДР.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, проте, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР, та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України. Відповідно до її положень, до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, з урахуванням положень ст.214 КПК України, заява (повідомлення) повинна містити саме відомості про вчинення злочину (обставини, які можуть свідчити про його вчинення).

Злочин за ст. 11 КК - це передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Наведене у ч. 1 ст. 11 КК України поняття злочину містить вказівку на такі обов`язкові ознаки злочину: злочином є лише діяння (дія або бездіяльність); це діяння має бути вчинене суб`єктом злочину; воно має бути винним; вказане діяння має бути суспільно небезпечним; відповідне діяння повинно бути передбачене чинним кримінальним кодексом. Останнє, крім того, має на увазі, що обов`язковою ознакою злочину є також кримінальна караність. Під караністю слід розуміти передбачену в кримінальному кодексі можливість призначення покарання за будь-який злочин. Відсутність хоча б однієї із цих ознак вказує на відсутність злочину. Відтак, не є злочином вчинене суб`єктом злочину винне діяння, для якого характерна фактична суспільна небезпека, на що навіть може існувати пряма вказівка в іншому законі України, але яке не передбачене чинним кримінальним кодексом.

Разом з тим, у відповідності до ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Частина 2 ст. 1 КК України вказує, що для здійснення завдання захисту суспільних відносин від злочинних посягань кодекс визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили. У цій нормі чітко відбивається нерозривний зв`язок кримінальної протиправності та кримінальної караності в характеристиці злочину. Оцінка суспільної небезпечності діяння як ознаки злочину відбувається на двох рівнях: по-перше, на законодавчому, коли законодавець криміналізує суспільне небезпечне діяння; по-друге, на правозастосовному, коли орган дізнання, слідчий, прокурор, суддя оцінюють суспільну небезпечність вчиненого злочину. Тому суспільна небезпечність і належить до оціночних понять. Критерієм оцінки суспільної небезпечності, її ступеня виступають об`єктивні і суб`єктивні ознаки злочину: об`єкт, на який посягає злочин, наслідки, спосіб вчинення злочину, форма вини, мотив і мета тощо.

Отже, значення суспільної небезпечності як матеріальної ознаки злочину полягає в тому, що вона, по-перше, є основним об`єктивним критерієм визнання діяння злочином, його криміналізації; по-друге, дозволяє дати класифікацію злочину; по-третє, визначає межу між злочином та іншими правопорушеннями; по-четверте, є однією з загальних засад індивідуалізації кримінальної відповідальності і покарання. А кримінальний кодекс, в свою чергу, встановлює вичерпний перелік злочинів.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши пояснення скаржника, який посилається виключно на припущення щодо обставин, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначаючи поряд з цим, що текс листівок є наклепом (що може бути підставою звернення останнього до суду за захистом порушеного права, зокрема, із позовом про захист ділової репутації), беручи до уваги досліджені в судовому засіданні матеріали скарги, в тому числі текс отриманого скаржником листа, який не містить безпосередньо погроз щодо умислу завдати шкоди життю чи здоров`ю скаржника, з урахуванням матеріалів перевірки, наданих Дрогобицьким МВ, де в письмових поясненнях член громадської організації «Дрогобицький майдан» вказує на співпрацю з адвокатом ОСОБА_3 , який представляє інтереси організації у судових справах, вважаю, що заява ОСОБА_3 , з якою він звернувся до Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській області (талон-повідомлення №5 про прийняття заяви) не містить фактичних даних про вчинення кримінального правопорушення (злочину), а обставини, на які посилається скаржник, не свідчать про вчинення злочину відповідно до чинного кримінального кодексу України.

З огляду на вищенаведене, приходжу до переконання, що скарга на бездіяльність слідчого є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303 - 307, 309, 372 КПК України, слідча суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1