Єдиний унікальний номер 242/1379/15-к
Номер провадження 11-кп/775/204/2015

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську кримінальне провадження за апеляцією прокурора на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 5 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Українська Донецької області, громадянина України, інваліда 2 групи, який проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 01.06.2000 Селидівським міським судом Донецької області за ч.2 ст.141, ч.2 ст.143 КК України до 3 років позбавлення волі;

2) 23.10.2002 Селидівським міським судом Донецької області за ч.2 ст.185, ч.З ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

3) 07.12.2007 Селидівським міським судом Донецької області за ч.З ст.185 КК України до 3 років З місяців позбавлення;

4) 26.05.2010 Селидівським міським судом Донецької області за ч.З ст.185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого умовно-достроково за постановою Селидівського міського суду від 30.03.2012 року;

5) 05.11.2014 Селидівським міським судом Донецької області за ч.З ст.357 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.;
6) 25.02.2015 Селидівським міським судом Донецької області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 місяців арешту та штрафу 850 грн., який ухвалено виконувати самостійно

засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання, призначеного даним вироком та покарання, призначеного вироком Селидівського міського суду від 25.02.2015, остаточне покарання призначено у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч. 3 ст.72 КК України вирок Селидівського міського суду від 05.11.2014, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу - виконувати самостійно.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_9 13.03.2015 о 14 годині, знаходячись у приміщенні супермаркету АТБ «Продукти-181» за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, ЗЗ-б, підійшов до відділу лікеро - горілочних виробів, де взяв пляшку пива «Жигулівське», а потім, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, умисно, повторно, з корисливою метою викрав з полиці вітрини пачку кофе «Jakobs Monarch» вартістю 128 грн.33 коп., сховав її під свою куртку та пройшов через касу, оплативши тільки пляшку пива. Але при виході із вказаного супермаркету його було затримано охороною, якій він видав викрадене.

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за даним злочином призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

Зазначає, що обвинувачений раніше неодноразово був засуджений, тому становить підвищену соціальну небезпеку, крім того суд не врахував рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання, натомість безпідставно врахував як обставини, що пом*якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_7 був затриманий на місці скоєння злочину.

В запереченні на апеляцію прокурора ОСОБА_7 вказує на наявність в нього інвалідності другої групи, вважає, що суд призначив покарання відповідно скоєному ним злочину та його значенню для суспільства на що прокурор не звернув уваги.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляції, обвинуваченого, що заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікація його дій ніким не оскаржується, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

ОСОБА_7 є інвалідом другої групи, вчинив замах на крадіжку пачки розчинної кави, вартість якої на декілька гривень перевищує межу, з якої починається саме кримінальна, а не адміністративна відповідальність за скоєне правопорушення, тому суд першої інстанції керуючись принципами розумності та справедливості обрав вид і розмір покарання відповідно скоєному ОСОБА_7 правопорушенню та вагомості для суспільства у відповідності з вимогами ст.65 КК України, не зважаючи, на те, що він був неодноразово засуджений за вчинення злочинів проти власності. Запропоноване прокурором покарання, на думку колегії суддів є занадто суворим, тому його доводи в цій частині є непереконливими.

Також, відповідно до вимог ст. 66 КК України активне сприяння розкриття злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає органам слідства або суду в з*ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце вчинення злочину, називає співучасників, тощо).

ОСОБА_7 визнав свою вину, як на слідстві так і в суді першої інстанції розповів про обставини при яких він намагався вчинити крадіжку, розкаявся у вчиненому та засудив свою поведінку, тому доводи прокурора про безпідставність визнання судом активного сприяння розкриття злочину, як обставину, що пом*якшує покарання є неприйнятними.

Крім того, при призначенні покарання суд першої інстанції фактично врахував, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий, але не зазначив, що врахував цю обставину як рецидив злочинів. Колегія суддів, зазначає, що зазначена помилка не вплинула на правильність висновків суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, не є істотною, тому не може бути підставою для скасування вироку.

Також, прокурор посилається на неправильне визначення остаточного покарання, оскільки суд не приєднав до покарання призначеного за даним вироком, покарання у виді штрафу за вироком Селидівським міського суду Донецької області від 25.02.2015.

Колегія суддів, зазначає, що вирок від 25.02.2015, яким на думку автора апеляції ОСОБА_7 призначений штраф в сумі 850 грн. не існує. Зазначене покарання йому було призначено вироком того ж суду від 05.11.2014. Про самостійне виконання вироку в частині штрафу суд вказав в резолютивній частині, тому позиція апелянта в цій частині є незрозумілою.

За таких обставин, перевіривши апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів, вважає, що підстав для зміни або скасування вироку не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок Селидівського міського суду Донецької області від 5 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

На судове рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому його копії.

Судді