Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/743/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст.121 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.08.2015 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0001219 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, із професійною технічною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь місцевого бюджету витрати понесені Кіровоградською обласною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_9 в розмірі 6432 грн. 44 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
ВСТАНОВИВ:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Так, 19 грудня 2014 року, близько 20 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході сварки із ОСОБА_9 , яку вчинив на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою нанести тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_9 , взяв у праву руку кухонний ніж та наніс останньому ножем два удари в задню поверхню грудної клітини, два удари у передпліччя та удар в передню поверхню грудної клітини зліва по середньо-ключичній лінії. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран: по задній поверхні грудної клітини (2), які не проникають в плевральну порожнину; лівій вушній раковині, лівому передпліччі (2) по внутрішній поверхні, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи №171 від 12 лютого 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, та рани по передній поверхні грудної клітини зліва по середньо-ключичній лінії яка проникає в плевральну порожнину з розвитком гемо пневмотораксу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №171, від 12 лютого 2015 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок суду першої інстанції та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Посилаючись на те, що суд першої інстанції при винесенні вироку не звернув увагу на те, що потерпілий ОСОБА_9 є його рідним братом по матері та немає претензій ні морального ні матеріального характеру. Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що потерпілий ОСОБА_11 та їх спільна мати ОСОБА_12 просили не призначати покарання, яке передбачає позбавлення волі. Крім того, просив перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, як самозахист та просив змінити вирок в частині призначення йому покарання пом`якшивши його. Зазначив про наявність хронічних хвороб, а саме гастриту та панкреатиту і потребує лікування, якого у разі призначення покарання у виді позбавлення волі він не отримає.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просила дослідити докази по справі: показання потерпілого, обвинуваченого, свідка, експерта, матеріали кримінального провадження та призначити повторну і додаткову стаціонарно-комплексну судову психолого психіатричну експертизу, проведення якої доручити Центру судово-психіатричних експертиз КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня» за адресою: 49115, м. Дніпропетровськ, вул. Бехтерєва. Скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження. Посилаючись на те, що викладені у вироку судом показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 не відповідають показанням наданих ними у судовому засіданні, висновки суду ґрунтуються не на матеріалах кримінального провадження, а на припущеннях суду. З невідомих підстав, у вироку не відображені показання експерта від 18.05.2015 року, які надані під час судового розгляду та їх оцінка судом. На стадії досудового слідства та судового слідства, з метою усунення розбіжностей і сумнівів в отриманих результатах експертиз захистом були подані клопотання про проведення повторної психолого психіатричної експертизи, однак слідчим та судом відмовлено в їх задоволенні. Вказала, що ОСОБА_8 знаходився у невстановленому в експертизах стані під час нанесення потерпілому кількох ножових ушкоджень до моменту зупинення його дій свідком. Невідомо, чи знаходився він також у стані необхідної оборони чи уявної оборони, у зв`язку з відсутності в експертних висновках інформації, як саме сприймав підзахисний та оцінював дії потерпілого, чи давала обстановка, що склалася можливість оцінити відповідність завданої шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту. Також вказала, що районним судом проігноровано показання експерта щодо ОСОБА_8 . Так, на думку експерта останній знаходився у стресовій ситуації після отримання удару сокирою та у психологічному стані - самозахисту. Натомість суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 намагається уникнути відповідальності за скоєне. Крім того вказала, що суд не дав належної оцінки показанням потерпілого, який під час дачі пояснень у суді приховав нанесення підзахисному удару сокирою, і лише на запитання захисту, під час дослідження доказів в матеріалах кримінального провадження, підтвердив цей факт. У бійці потерпілий мав фізичну перевагу над братом, саме ОСОБА_8 зі слів потерпілого ОСОБА_9 втрачав свідомість від його дій. Разом із тим, зі слів ОСОБА_8 ,він намагався кожного разу припинити дії потерпілого ОСОБА_9 , вважаючи реальною загрозу для свого життя. Районний суд у своїх висновках не взяв до уваги, що для особи, яка втрачає свідомість, час знаходження її у такому стані не відомий, оскільки є вірогідність, що ОСОБА_8 міг не усвідомлювати втрату свідомості, піднімаючись кожного разу, вважав, що тільки-но впав від дій потерпілого і продовжував від нього захищатись шляхом нанесення ударів у відповідь. Також вказала, що суд не взяв до уваги стан сп`яніння потерпілого ОСОБА_9 .

В судових дебатах просила змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України та призначити покарання останньому не пов`язане із позбавленням волі.

В апеляції потерпілий ОСОБА_9 просив вирок суду першої інстанції змінити, в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі. Посилаючись на те, що ОСОБА_8 є його рідним братом по матері, що вони і раніше сварилися, але говорити про те, що ОСОБА_8 умисно спричинив тяжкі тілесні ушкодження він не може, оскільки першим наніс йому удари. Вказав, що фактично він сам спонукав брата на такий вчинок своєю поведінкою, а суд при розгляді кримінального провадження не врахував цієї обставини та призначив надто суворе покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подані апеляції, прокурора про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, в межах поданих апеляцій, колегія суддів вважає, що досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи. Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції вину визнав частково, не згодний із правовою кваліфікацією скоєного кримінального правопорушення пояснив, що сварка виникла через якусь дрібницю, першим його вдарив саме ОСОБА_9 . В ході подальшого спільного розпиття спиртного сварка та бійка періодично продовжувались. Після того, як брат, ОСОБА_9 , кинув в нього сокирою він втратив свідомість і коли прийшов до тями не повністю сприймав ситуацію довкола. Взяв з підлоги ніж та з метою захисту заподіяв брату ножові поранення. Адекватно почав сприймати навколишню ситуацію коли свідок ОСОБА_13 телефонувала до лікарні та міліції. Заявлений прокурором цивільний позов не визнав повністю та пояснив, що лікування відбувалось виключно за кошти їхньої матері.

Незважаючи на часткове визнання вини, вина ОСОБА_8 , і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції і, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що проживає разом із своїм братом ОСОБА_8 у домоволодінні АДРЕСА_1 . 19 грудня 2014 року у післяобідній час, вони із братом святкували свято Миколая, вживали спиртне. В ході спільного розпиття спиртного між ними виникла сварка, яка переросла в бійку. ОСОБА_8 намагався вдарити його кулаком в обличчя, тому він, ОСОБА_9 , ухилився від удару та вдарив ОСОБА_8 кулаком в голову від чого останній втратив свідомість. В ході подальшого спільного розпиття спиртного сварка та бійка починались таким чином декілька раз. Від його ударів ОСОБА_8 втрачав свідомість три чи чотири рази. Потім до них прийшла ОСОБА_14 , та попрохала залишитись у них до ранку, оскільки запізнилась на автобус, на що вони із братом погодились. Близько 20 год. його із братом конфлікт продовжився. ОСОБА_8 умисно його вдарив у праве вухо лівою рукою, а він у відповідь вдарив його рукою у обличчя. Отримавши удар він, ОСОБА_9 , обурився та намацав якусь річ, котра була біля нього, нею опинилась сокира, котра знаходилась біля печі при виході із приміщення кухні та кинув її у ОСОБА_8 , котрий стояв на відстані близько чотирьох метрів від нього. Від потрапляння сокири ОСОБА_8 впав додолу та піднявся із ножем, та пішов із ним на нього, при цьому нічого не казав. Наблизившись до нього ОСОБА_8 наніс декілька ударів в область лівої руки, ребер, вуха та спини. Нанесення ударів припинила ОСОБА_14 і згодом йому стало зле та він втратив свідомість. До тями він прийшов лише по приїзду швидкої медичної допомоги.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що 17.12.2014 року приїхала в с.Грузьке до своєї куми. 19.12.2014 року посварилася із нею та зібралася їхати додому. Близько 17 год. пішла до сусідів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з проханням допомогти донести її речі до маршрутки, коли прийшла до них то вирішили втрьох випити горілки. Під час розпиття горілки, вирішила поїхати додому на наступний день, після чого між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виникла сварка. Вона пішла до іншої кімнати та лягла відпочивати. Прокинулась від шуму. Коли вийшла то ОСОБА_15 вже отримав ножові поранення і вона припинила бійку та викликала лікарів.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 , і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами і, зокрема:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань, яким підтверджується подія кримінального правопорушення підтверджується (а.с. 32);

- довідкою Кіровоградської обласної лікарні виданої ОСОБА_9 про те, що він отримав ножові поранення (а. с. 40);

- протоколом огляду місця події від 19.12.2014 року встановлено місце та обстановка правопорушення та в ході якого вилучено: змив РБК з підлоги, виріз із простирадла з РБК, сокира, ніж з РБК, одяг ОСОБА_8 (а.с. 42-53);

- висновком експерта № 1460 від 20.12.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження (а.с. 87-93);

- висновком експерта № 13 від 13.01.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в момент скоєння не страждав і на момент проведення експертизи не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України. Слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а.с. 97-98);

- висновком експерта № 83 від 21.01.2015 року, якою встановлено групову належність крові потерпілого (а. с. 101-102).

- висновком експерта № 43 від 13.01.2015 року, якою встановлено групову належність крові обвинуваченого (а. с. 105-106).

- висновком експерта № 16 від 05.02.2015 року з якого вбачається, що знайдена кров на клинку ножа потерпілому ОСОБА_9 не виключається, та повністю виключається від ОСОБА_8 (а. с. 109-111);

- висновком експерта № 17 від 05.02.2015 року, з якого вбачається, що на топорищі відбулось змішування поту підозрюваного та поту і крові потерпілого (а. с. 115-118);

- висновком експерта № 39 від 12.02.2015 року, з якого вбачається, що змиви з підлоги та простинні містять кров потерпілого (а.с. 122-124);

- висновком експерта № 40 від 12.02.2015 року, з якого вбачається, що на одежі підозрюваного знайдена кров потерпілого (а.с. 127-129);

- висновком експерта № 171 від 12.02.2015 року з якого вбачається, що потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді ран: по задній поверхні грудної клітини (2), які не проникають в плевральну порожнину; лівій вушній раковині, лівому передпліччі (2) по внутрішній поверхні, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи №171, від 12 лютого 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, та рани по передній поверхні грудної клітини зліва по середньо-ключичній лінії яка проникає в плевральну порожнину з розвитком гемо пневмотораксу, котре згідно висновку судово-медичної експертизи №171, від 12 лютого 2015 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечним для життя в момент спричинення (а. с. 132-134);

- висновком експерта № 61 від 06.02.2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. Слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, за що його засуджено, колегія судів приходить до висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних у передбаченому кримінальному процесуальному закону порядку по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи. За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечнго для життя в момент заподіяння.

Доводи обвинуваченого та його захисника з приводу того, що дії ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України, оскільки останній наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 перебуваючи у стані, самозахисту, тобто у стані необхідної оборони є необгрунтованими. Так, як вбачається із диспозиції ст.124 КК України умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень підлягає кваліфікації за цією статтею саме у разі його вчинення при перевищенні меж необхідної оборони. У цьому випадку діяння характеризується заподіянням шкоди у виді тілесних ушкоджень тому хто посягає, при захисті від суспільно небезпечного посягання, але із перевищенням меж необхідної оброни, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці захисту.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, обвинувачений та потерпілий є братами по матері. Раніше разом притягувалися до кримінальної відповідальності. Між ними регулярно виникали конфлікти, які закінчувалися бійками. 19.12.20014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виникла сварка, яка перейшла у обоюдну бійку під час якої потерпілий ОСОБА_9 схватив сокиру і кинув її у ОСОБА_8 та попав обухом в голову останнього, вказане потерпілий підтвердив у судовому засіданні суду першої інстанції.

Після того, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та наніс йому п`ять ударів ножем, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких та тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я в момент заподіяння. Тобто удари ножем були завдані ОСОБА_8 потерпілому не під час захисту від протиправного посягання, а в момент фактичної відсутності посягання на його життя та здоров`я з боку потерпілого.

На переконання колегії суддів у даному випадку ОСОБА_8 умисно наніс ножем тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 не перебуваючи у стані необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання. Про спрямованість дій обвинуваченого на умисне нанесення тілесних ушкоджень потерпілому обставини нанесення ударів ножем потерпілому, їх кількість та локалізація.

Доводи обвинуваченого та його захисника з приводу того, що ОСОБА_8 в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не усвідомлював своїх дій, оскільки страждає психічними розладами та того, що під час бійки неодноразово втрачав свідомість, у зв`язку із чим суду першої інстанції слід було призначити додаткову судову психологічну психіатричну експертизу є безпідставними та спростовуються висновком судово-психіатричного експерта № 13 від 13.01.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в момент скоєння не страждав і на момент проведення експертизи не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України, слід вважати осудним, застосування заходів медичного характеру не потребує та спростовуються висновком судово-психіатричного експерта, із залученням лікаря психолога, №61 від 06.02.2015 року, згідно якого встановлено що ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення виявляв і вданий час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. Слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує. На вказаних підставах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив стороні захисту у призначенні додаткової судової психолого-психіатричної експертизи.

Також, доводи сторони захисту з приводу того, що судом першої інстанції викладені у вироку судом показання потерпілого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 не відповідають показанням наданих ними у судовому засіданні, висновки суду ґрунтуються не на матеріалах кримінального провадження, а на припущеннях суду є необґрунтованими та безпідставними. На переконання колегії суддів висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних у передбаченому кримінального процесуальному закону порядку по справі доказів, досліджених судом першої інстанції у повному обсязі, які є достовірними, взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження сторони захисту з приводу того, що у вироку не вказані пояснення експерта з приводу проведеної експертизи, тому вирок слід скасувати є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального правопорушення експерт у судовому засіданні першої інстанції підтвердив свій висновок, на який як доказ суд першої інстанції послався у своєму вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є умисним тяжким злочином, від якого настали тяжкі наслідки потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте належних висновків не зробив, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання та врахував обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та враховуючи суспільну небезпечність особи обвинуваченого обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 можливо виключно за умови ізоляції його від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі.

Проте, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції не в повній мірі дотримав вимоги ст.65 КК України, не врахував всі пом`якшуючі обставини покарання і, зокрема: те, що обвинувачений є братом потерпілого, претензій матеріального та морального характеру до нього немає, а тому колегія суддів враховуючи вказані пом`якшуючі обставини, та враховуючи неправомірну поведінку у вказаному конфлікті самого потерпілого, вважає, що вирок у частині призначеного покарання у виді позбавлення волі, у розмірі 6 років, є надто суворим, а тому його слід змінити, пом`якшивши ОСОБА_8 покарання до 5 років позбавлення волі, яке на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України та підстави для застосування ст. 75 КК України та призначення ОСОБА_8 покарання із випробуванням з іспитовим строком відсутні.
При таких обставинах апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2015 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

Пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання до 5 років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4