Справа № 752/8755/15-к
Провадження № 1-кп/752/868/15

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.10.2015 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000179 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Переяслав-Хмельницький Київської обл., українця, громадянина України, із вищою освітою, військовослужбовець на посаді співробітника охорони 3 відділення 1 відділу Служби 5 комендатури Департаменту охорони об`єктів УДО України у військовому званні прапорщика, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 , суд

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_2 25.01.2012 р. на добровільній основі уклав контракт про проходження військової служби на 5 років, яку на підставі наказу начальника Управлінні державної охорони України (далі - УДО України) № 9 від 25.01.2012 р. став проходити на посаді солдата, а згідно наказу начальника УДО України № 45-ос від 16.03.2012 року - на посаді співробітника охорони 3 відділення 1 відділу Служби 5 комендатури Департаменту охорони об`єктів УДО України (м. Київ, АДРЕСА_2 , далі - Служби) у військовому званні прапорщика.

З 25.01.2012 р. ОСОБА_2 набув статусу військовослужбовця згідно ст.24 ч.1 п.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р., і почав проходити військову службу за контрактом.

ОСОБА_2 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та почав не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.

Так, ОСОБА_2 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до Служби та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 22.07.2014 р. о 08 год. 30 хв. на службу умисно без поважних причин не з`явився, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до Служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.

Лише, 08.05.2015 р., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи

протиправність і помилковість своїх дій, ОСОБА_2 добровільно та з

власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і

заявив про себе.

Таким чином, ОСОБА_2 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, а саме у нез`явленні на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердивши обставини викладені в обвинувальному акті та показав суду про те, що 25.01.2012 р. підписав контракт із Управлінням Державної охорони України на 5 років. Пропрацював 3 роки та захотів звільнитися, йому пояснили, що щоб звільнитися потрібно 3 догани. Догани були, він прослужив ще 4 місяці до травня та пішов у відпустку на 35 днів. За три дні до кінця відпустки та виходу на Службу він подзвонив до комендатури (чергової частини) та повідомив, що виходити не буде у зв`язку із написанням рапорту про звільнення 14.03.2014 р.. На 2-й день після того як він мав вийти йому зателефонував начальник та сказав, що потрібно з`явитись та написати рапорт. Він з`явився, написав рапорт, що не з`явився у зв`язку із наміром звільнитись, та ще 2 рази приїжджав писав рапорти про неявки. Потім йому сказали, що його шукають і він сам з`явився до Військової прокуратури, де йому пояснили, що він більше місяця не з"являвся на службу без поважних причин та які наслідки передбачені за це. Показав, що розумів, що в такий час його звільнити не можуть, а оскільки була мала зарплатня та графік роботи, який його не влаштовує, він без поважних на то причин не з"являвся на службу, чекаючи звільнення. Щиро розкаявся у вчиненому просив суд суворо не карати.

За згодою сторін згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів, як показання свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин кримінального провадження, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини ніким не оспорюються.

Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.

При обранні міри покарання ОСОБА_2 суд враховує наступні обставини кримінального провадження: ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, молодий вік обвинуваченого, те, що він являється військовослужбовцем.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності зі ст. 66 КК України суд визнає: визнання своєї вини в ході судового розгляду, щире каяття у вчиненому, не настання тяжких наслідків, з`явлення зі знанням, та активне сприяння розкриттю злочину, які істотни знизили ступіть тяжкості вчиненого кримінального правопорушенння.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості, крім того враховуючи, позицію сторони обвинувачення та захисту, самого обвинуваченого, суд надходить до висновку про те, що ОСОБА_2 необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та перейти до більш м`якого виду покарання не зазначеного в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України у виді арешту, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 69 КК України, ст.ст. 368, 374 КПК України, -

п о с т а н о в и в :
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1