Справа № 192/1610/15-к
Провадження № 1-в/192/457/15
Ухвала
"09" жовтня 2015 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву засудженого ОСОБА_5 , 1982 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 судимий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області:

-16.05.2002 року за ч.3 ст.140 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 1 рік;

-07.08.2002 року за ч.1 та ч.2 ст.309, ч.1 ст.263, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

-15.11.2007 року за ст.297, 75 до позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 3 роки 3 місяці

-01.09.2009 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;

-24.09.2009 року за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення вооі сроком на 3 роки 1 місяць;

-25.04.2012 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.186, 71 КК України до позбавленя волі строком на 5 років.

ОСОБА_5 відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 з 14 червня 2012 року.

Строк відбування покарання закінчується 17 грудня 2016 року.

17 вересня 2015 року ОСОБА_5 відбув 3/4 частини строку покарання, 18 вересня 2015 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

29 вересня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні. Пояснив, що він працював у деревообробному цеху на виробництві СВК-21 до липня 2015 року, пізніше став працювати у цеху № 2, де сортує поліетиленову плівку, програми диференційованого виховного впливу останнім часом не відвідує.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, у липні 2015 року припинив працювати в установі, за період відбування покарання допустив 3 порушення режиму утримання, які погашені у встановленому законом порядку, має лише одне заохочення, яке було застосоване до засудженого з метою стимулювання законослухняної поведінки. ОСОБА_5 не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного нагляду, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, вимоги пожежної безпеки та безпеки праці дотримується під контролем адміністрації. Бере участь у виховних заходах, але лише під контролем адміністрації.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої законослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів з особової справи засудженого, ОСОБА_5 з 14.06.2012 року відбуває покарання в СВК-21 за злочини, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений за весь період відбування покарання був заохочений лише один раз: за підсумками ІV кварталу 2014 року, тричі допускав порушення режиму відбування покарання.

Згідно характеристики, засуджений з липня 2015 року в установі виконання покарань не працевлаштований, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу та роботі самодіяльних організацій під контролем адміністрації, до виконання обов`язків, передбачених ст.107 та 118 КВК України, відноситься не завжди сумлінно.
Як убачається з розділу «Облік працевлаштування, заробітної плати та виконання норми виробітку засудженого» Індивідуальної програми соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими, дослідженої в судовому засіданні, ОСОБА_5 з липня 2015 року не працює.

І хоча робота засуджених у колонії не є обов`язковою, засуджені залучаються до праці за їхнім бажанням, ставлення засудженого до праці є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого, зазначеною у ст.81 КК України.

Враховуючи викладене, суд уважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення. За три роки відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений має одне заохочення, у липні 2015 року припинив працювати.

Із досліджених у судовому засіданні доказів не убачається, що засуджений сумлінно ставився до праці, та мав зразкову поведінку, тому немає і підстав вважати, що він довів своє виправлення, отже, заява ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий