Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,

суддів ОСОБА_13, ОСОБА_14,

за участю прокурора ОСОБА_15,

розглянула у судовому засіданні в м. Києві 20 серпня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_1 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 14 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 14 лютого 2014 року

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Бельци Республіки Молдова, громадянина

України, раніше неодноразово

судимого, останній раз вироком

Вольнянського районного суду Запорізької

області від 2 березня 2009 року за ч. 2 ст. 345 КК

України із застосуванням ст. 71 КК України на

1 рік 5 місяців 2 дні позбавлення волі,

звільненого 4 грудня 2009 року по закінченню

строку покарання,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі.

Вирішені питання про речові докази та судові витрати у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 лютого 2015 року цей вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 7 вересня 2012 року приблизно о 21 годині, знаходячись напроти корпусу № 4 буд № 53 по вул. Покришева у м. Херсоні, під час конфлікту з ОСОБА_3, який виник на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс не менше 6 ударів ножем в ділянки грудної клітини та лівого плеча, внаслідок чого потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 вважає своє засудження за ч. 1 ст. 121 КК України незаконним. Наголошує, що умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень не мав, а лише захищався від дій потерпілого, перевищив при цьому межі необхідної оборони, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК України, за якою він був засуджений та відбув призначене покарання. Вказує, що апеляційний суд про час та дату апеляційного розгляду не повідомив захисника ОСОБА_4 і розглянув справу без його участі, чим порушив право на захист.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та, як наслідок, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого. Наголошує, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляції прокурора, не надав на них відповіді, а тому ухвала не відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року). Вважає, що внаслідок безпідставної перекваліфікація дій винного, неправильно застосовано кримінальний закон та призначено невиправдано м'яке покарання.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 органами досудового слідства обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України підтвердження не знайшло і суд першої інстанції перекваліфікував дії винного відповідно на ч. 1 ст. 121 КК України.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_1, суд свої висновки про винуватість останнього за ч. 1 ст. 121 КК України належним чином обґрунтував об'єктивними доказами, зібраними і дослідженими у встановленому законом порядку.

Зокрема, суд проаналізував: показання засудженого ОСОБА_1, який вину визнав частково, не заперечував виникнення конфлікту з потерпілим, під час якого спричинив йому тілесні ушкодження, однак зазначив, що вони спричинені при перевищенні меж необхідної оборони; потерпілого, який детально розповів про обставини конфлікту, під час якого засуджений ножем спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження; свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які повідомили, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 виникла сварка. ОСОБА_9 пішла і через деякий час повернулася з вітчимом ОСОБА_1, який запропонував ОСОБА_3 відійти поговорити в сторону гаражів та чули, як потерпілий сказав «з ножем ти герой». Потім вони всі пішли туди, де знаходилися засуджений та потерпілий, але ОСОБА_3 там вже не було.

Суд також взяв до уваги показання свідків ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_9

Досліджені судом протоколи огляду місця події, висновки судово-імунологічних, судово-медичної, медико-криміналістичної експертиз.

Проаналізував суд і пояснення засудженого (в присутності експерта ОСОБА_11.), який зазначив, що стояв на одному коліні, а потерпілий натягнув йому майку на голову, а він ножем, який був у нього в правій руці відмахувався зі сторони в сторону.

Згідно з висновком експерта ОСОБА_11 під час судового слідства, вбачається, що при обставинах, вказаних ОСОБА_1 в його присутності, у ОСОБА_3 не могли утворитися колото-різані тілесні ушкодження, а могли утворитися тільки порізи.

Враховуючи зазначені докази, доводи касаційної скарги засудженого, що тілесні ушкодження він спричинив у стані необхідної оборони, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не перебував у стані захисту, саме він був ініціатором конфлікту, запропонував потерпілому для розмови відійти осторонь від групи людей. Крім того, він старший за віком від потерпілого, при ньому був ніж, яким він скористався, завдавши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи прокурора про незаконну перекваліфікацію дій винного, оскільки дослідженими доказами не доведений умисел на заподіяння смерті потерпілого. Як встановлено судом ніж, яким завдані тілесні ушкодження, знаходився у засудженого разом з ключами на брелоку, не був взятий спеціально для нанесення тілесних ушкоджень, що підтверджується і протоколом огляду місця події, під час якого він вилучений, та медико-криміналістичною експертизою з якої вбачається, що не виключається заподіяння ним пошкодження на футболці потерпілого.

Сукупність всіх встановлених обставин вчинення злочину, спосіб, кількість, характер і локалізація поранень, знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій, поведінка засудженого і потерпілого, що передувала події, їх різниця в віці, не вказують як на умисні дії винного, спрямовані на заподіяння смерті ОСОБА_3, так і на стан необхідної оборони ОСОБА_1

Також, ОСОБА_1 після нанесення тілесних ушкоджень, не намагався наздогнати потерпілого, не здійснював активних дій до кінця щоб позбавити його життя, а тому колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії винного слід правильно кваліфікувати за наслідками заподіяної шкоди здоров'ю потерпілого - умисне тяжке тілесне ушкодження.

Надавши належну оцінку зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Критичну оцінку окремих доказів суд належним чином вмотивував.

З урахуванням викладеного, твердження засудженого та прокурора про неправильну кваліфікацію дій винного, спростовуються наведеними у вироку доказами та є безпідставними.

Правильно, з урахуванням ст. 65 КК України, усіх обставин справи у сукупності, даних про особу винного, обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, суд призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_1

Матеріали справи свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах.

За результатами перевірки усіх доводів під час розгляду кримінальної справи в апеляційному порядку, суд не знайшов підстав для задоволення апеляцій прокурора та захисника засудженого, зазначивши в ухвалі докладні мотиви прийнятого ним рішення.

Також, з матеріалів справи (том № 3 а. с. 18) убачається, що учасники судового провадження, у тому числі і захисник ОСОБА_4 повідомлені про дату та час апеляційного розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_1

Крім того, на аркуші справи 20 том № 3 міститься заява засудженого про розгляд справи без участі захисника.

Враховуючи зазначене, доводи засудженого про порушення апеляційним судом права на захист через неповідомлення захисника про дату апеляційного розгляду справи та проведення розгляду без участі захисника ОСОБА_4 є неспроможними.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року) є переконливою і сумнівів не викликає.

Істотних порушень кримінально-процесуального чи неправильного застосування кримінального законів, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 14 лютого 2014 року і ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14