н/п 1-кп/490/301/2016
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000464 від 24 січня 2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Бучач, Тернопільської області, є громадянкою України, має повну вищу освіту, заміжня, працює завідувачем 2 акушерським відділенням пологового будинку №1 м.Миколаєва, раніше не судимої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,

ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Миколаєві, є громадянкою України, має повну вищу освіту, заміжня, працює лікарем - терапевтом пологового будинку №1 м.Миколаєва, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Мукачево, Закарпатської області, є громадянкою України, має повну вищу освіту, заміжня, працює заступником лікаря по лікувальним питанням пологового будинку №1 м.Миколаєва, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

Наказом начальника Управління охорони здоров`я м.Миколаєва К-286 від 01 серпня 2008 року ОСОБА_3 призначено на посаду завідуючого 2 акушерським відділенням пологового будинку №1 м.Миколаєва, який належить до 2 рівня акредитації.

Так, метою діяльності ОСОБА_3 , згідно посадової інструкції, затвердженої головним лікарем пологового будинку №1 м.Миколаєва, є організація та координація діяльності медичних працівників, забезпечення високої якості лікувально-діагностичного та реабілітаційного процесу, повноцінного обслуговування вагітних та породіль, проведення своєчасних та в повній мірі профілактичних заходів, направлених на підтримання та укріплення здоров`я населення, організація диспансеризації населення, проведення аналізу захворюваності населення.

У своїй роботі, ОСОБА_3 повинна керуватися чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, надавати допомогу вагітним та породіллям, систематично контролювати за правильністю діагностики та повноти лікувальних заходів, шляхом персонального огляду хворих та експертної оцінки "Індивідуальних карт амбулаторного хворого"; приймати рішення про скерування пацієнтів на вищі рівні надання медичної допомоги, доводити до відома головного лікаря та заступника головного лікаря з медичної частини про усі випадки у відділенні та про прийняті заходи; проводити лікувально-профілактичні заходи, направлені на попередження ускладнень вагітності, післяродового періоду.

ОСОБА_3 виконувала свої службові обов`язки не в повному обсязі, поверхнево, що призвело до настання тяжких наслідків при наступних обставинах.

29 грудня 2008 року до 2-го акушерського пологового відділення пологового будинку №1 м.Миколаєва надійшла породілля ОСОБА_11 , яка 26 грудня 2008 року природним шляхом народила живу доношену дитину. В анамнезі в 1988 році породілля мала оперовану вроджену ваду серця - відкрита артеріальна протока та дефект міжпередсердної перетинки. Ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології (за шкалою А.Coopland) ОСОБА_11 був встановлений вкрай високий (7 балів). При цьому ОСОБА_11 при надходженні до відділення виказувала скарги на задуху, прискорене серцебиття, у породіллі мав місце акроціаноз, тобто мали місце ознаки наростаючої серцевої недостатності.

ОСОБА_3 , яка була завідуючого акушерським відділенням пологового будинку та за сумісництвом лікуючим лікарем ОСОБА_11 , керуючись вимогами Посадової інструкції лікаря-акушер-гінеколога пологового відділення, була зобов`язана провести діагностику стану, вести спостереження за вагітними, породіллями, надати рододопомогу, виявляти ранні ускладнення вагітності та пологів, лікувати та наглядати за породіллями. В порушення п.п.1.1, 1.4, 2.2, 2.7 "Посадової інструкції завідуючого акушерським відділенням пологового будинку №1 м.Миколаєва", у порушення п.5.1 "Примірного положення про лікаря акушер-гінеколога акушерського (гінекологічного) відділення", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 грудня 2003 року №620 "Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатальної допомоги в Україні" (далі Наказ №620), у частині обов`язку надавати кваліфіковану планову та невідкладну стаціонарну акушерсько-гінекологічну допомогу відповідно до кваліфікаційної категорії, маючи можливість належним чином виконати свої обов`язки, а саме: перебуваючи у медичному закладі, маючи достатній досвід та кваліфікацію, усі необхідні умови та засоби для проведення лікування та лабораторних досліджень, провівши огляд ОСОБА_11 , не прийняла заходів, направлених на встановлення та дослідження об`єктивного стану хворої, що спричинило в подальшому тяжкі наслідки для породіллі, а саме смерть останньої.

Ураховуючи показники здоров`я, та з огляду на хворобу в анамнезі стан ОСОБА_11 , згідно з п.2.4 Наказу МОЗ України №620 "Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні" та Протоколом надання медичної допомоги хворим з уродженими вадами серця згідно Наказу №436 МОЗ України від 03 липня 2006 року в ранній післяпологовий період потребував її негайної госпіталізації для подальшого обстеження і лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення. Усупереч даного Наказу та п.п.1.4; 2.7 посадової інструкції, ОСОБА_3 , як лікуючий лікар та завідувач відділенням не організувала та не прийняла заходів для госпіталізації ОСОБА_11 до профільного відділення, як того потребував її стан. Лікування породіллі з екстрагенітальною патологією продовжили в пологовому будинку №1 м.Миколаєва - медичному закладі 2 (другого) рівня.

30 грудня 2008 року стан ОСОБА_11 залишався без змін, тобто мали місце ознаки наростаючої серцевої недостатності. У порушення п.2.1 Посадової інструкції ОСОБА_3 не надала кваліфіковану медичну допомогу породіллі, не вжила заходів щодо діагностування її стану, проведення консультації спеціаліста. Кардіолог, незважаючи на присутні ознаки серцевої недостатності для консультації ОСОБА_11 викликаний не був. У порушення п.3.6 Наказу №620 МОЗ України ОСОБА_3 не організувала та не надала повноцінну спеціалізовану допомогу жінці. Так, повноцінна спеціалізована акушерська допомога може бути реалізована за умови плідної співпраці акушерсько-гінекологічних закладів з іншими профільними службами. У наданні спеціалізованої акушерської допомоги в кожному напрямку разом з акушером-гінекологом співпрацюють профільні спеціалісти (кардіолог та інші). У випадку з ОСОБА_11 співпраця з лікарем-кардіологом (огляд, надання консультації, призначення лікування) була відсутня.

31 серпня 2008 року ОСОБА_11 , незважаючи на присутні ознаки серцевої недостатності та погіршення стану, продовжили раніше призначене терапевтом лікування, корекція лікування незважаючи на погіршення стану не проводилася.

31 грудня 2008 року о 10:00 годині стан ОСОБА_11 відмічався як погіршений, мали місце підвищення артеріального тиску до 130/90; 140/100, пульс 104 удари на хвилину та посилення задухи. Незважаючи на це, ОСОБА_3 , у порушення п.п.1.1, 2.7 Посадової інструкції не організувала та не скоординувала діяльність медичних працівників, не забезпечила високу якість лікувального процесу, не проконтролювала правильність діагностики та повноти лікувальних заходів шляхом персонального огляду хворої.

Так, у порушення п.п.2.4, 2.7, 2.11, 2.14, 2.21, 2.33, 3.4.2 Наказу №620 МОЗ України, а також п.п.7.7 "Положення про завідуючого пологовим відділенням стаціонару", затвердженого головним лікарем пологового будинку №1 м.Миколаєва, ОСОБА_3 , незважаючи на погіршення стану ОСОБА_11 , з 29 грудня 2008 року до 31 грудня 2008 року не забезпечила її скерування на вищі рівні надання медичної допомоги, а саме лікувальний заклад 3-4 рівня; вчасно не довела до відома заступника головного лікаря з медичної частини про патологію та стан хворої та не прийняла, не організувала заходи, направлені на попередження ускладнення післяродового періоду ОСОБА_11 .

Своєчасне скерування породіллі до спеціалізованого відділення кардіології, достатнє лікування відповідно діагнозу в анамнезі збільшило б шанси на життя ОСОБА_11

31 грудня 2008 року о 12:45 годині у ОСОБА_11 відмічено посилення задухи та відчуття тяжкості в правому підребер`ї, тобто стан продовжував погіршуватись. Стан відмічено як середньої тяжкості. Артеріальний тиск - 140/100. Незважаючи на погіршення стану лікар-кардіолог для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування не викликався, питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося.

Лише о 13:00 годині 31 грудня 2008 року було вирішено викликати бригаду швидкої медичної допомоги для зняття електрокардіограми (ЕКГ) та викликати для консультації кардіолога. Прийняття такого рішення є запізнілим та несвоєчасним.

О 13:30 годині того ж дня ОСОБА_11 зроблено ЕКГ, відмічалося збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Однак, незалежно від погіршення стану, хворій продовжується лікування згідно листка призначень, корекція не застосовувалась. Питання щодо госпіталізації не вирішувалось. У порушення п.4.8 Наказу №620 МОЗ України, згідно якого тяжкий стан хворої потребував негайного скликання консиліуму лікарів для визначення тактики ведення хворої за участю лікарів-консультантів суміжних спеціальностей, в порушення п.п.3, 4.2 Наказу №620 МОЗ України, усупереч п.2.7, 2.21 посадової інструкції "Завідуючого 2-м акушерським відділенням пологового будинку" ОСОБА_3 не було скликано консиліум лікарів щодо стану породіллі та не прийнято заходів, направлених на госпіталізацію хворої до спеціалізованого відділення для надання медичної допомоги.

О 15:20 годині стан ОСОБА_11 зазначається "без змін", оглянута кардіологом. Відмічено прогресування погіршення стану хворої. Рекомендовано лікування та нагляд продовжити в палаті інтенсивної терапії під постійним кардіомоніторингом в відділенні кардіології міської лікарні №1.

О 16:30 годині стан ОСОБА_11 погіршився та потребував нагляду і лікування в реанімаційному відділенні. За висновком огляду кардіолога хвору направлено для госпіталізації до кардіологічного відділення міської лікарні №1.

Того ж дня, о 17:05 годині на непристосованому для госпіталізації легковому автомобілі ОСОБА_11 доставлено та госпіталізовано до відділення реанімації міської лікарні №1 м.Миколаєва.

Стан ОСОБА_11 при надходженні до реанімації був вкрай тяжкий, свідомість спутана, ЧДД 36 в хвилину, АТ 90/50 мм.рт.ст. О 17:10 годині зафіксовано клінічну смерть ОСОБА_11 . Реанімаційні заходи позитивного ефекту не дали, та о 17:35 годині зафіксовано біологічну смерть ОСОБА_11 .

Наказом начальника Управління охорони здоров`я м.Миколаєва №176-К від 02 жовтня 1995 року ОСОБА_4 призначено на посаду лікаря-терапевта пологового будинку №1 м.Миколаєва, на якій вона перебуває до теперішнього часу.

Перебуваючи на даній посаді ОСОБА_4 , згідно посадової інструкції лікаря-терапевта, затвердженої головним лікарем пологового будинку №1 м. Миколаєва, зобов`язана надавати лікувально-діагностичну та консультативну допомогу хворим відповідного профілю, своєчасно та кваліфіковано проводити обстеження, лікування хворих свого профілю, проводити ургентну госпіталізацію хворих з наданням їм на догоспітальному етапі невідкладної допомоги. Лікар-терапевт зобов`язаний забезпечити динамічний нагляд за вагітними жінками, їх лікування, своєчасну госпіталізацію хворих у відповідності з їх діагнозом, вести медичну документацію, залучати лікарів інших спеціальностей для проведення консультації хворим. Крім того, лікар-терапевт несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу її компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних обов`язків; за неякісне ведення медичної документації та недостовірність інформації, що міститься в документах.

ОСОБА_4 виконувала свої службові обов`язки не в повному обсязі, поверхнево, що призвело до настання тяжких наслідків при наступних обставинах.

Так, 02 червня 2008 року до жіночої консультації №1 м.Миколаєва, що є структурним підрозділом пологового будинку АДРЕСА_4 (далі - ЖК №1), в терміні 7 тижнів вагітності звернулася та своєчасно стала на облік вагітна ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В анамнезі (1988 рік) вагітна мала оперовану вроджену ваду серця - відкрита артеріальна протока та дефект міжпередсердної перетинки. Захворювання в анамнезі потягло за собою встановлення ОСОБА_11 вкрай високого (7 балів) ступеню ризику виникнення перинатальної та материнської патології (за А.Coopland) та зумовило, у відповідності до Наказу МОЗ України №503 "Про удосконалення амбулаторно акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні", необхідність постійного обліку та контролю з боку лікаря-терапевта ОСОБА_4 , яка фактично була лікуючим лікарем ОСОБА_11 з терапевтичного боку.

В терміні 26-27 тижнів вагітності лікарем-терапевтом ОСОБА_4 вагітну ОСОБА_11 направлено на консультацію до Національного інституту педіатрії, акушерства та гінекології (НІПАГ) для вирішення питання щодо можливості виношування вагітності. Згідно висновку НІПАГ від 23 жовтня 2008 року, з огляду на термін та неможливість переривання вагітності ОСОБА_11 рекомендовано госпіталізацію на пологи в терміні 37-38 тижнів до НІПАГ м.Києва, як до медичного закладу вищої акредитації.

15 грудня 2008 року з терміном 34-35 тижнів вагітності ОСОБА_11 , з метою проведення метаболічної терапії та підготовки до пологів у НІПАГ м.Києва, направлено терапевтом до відділення патології вагітних пологового будинку №1 м.Миколаєва.

22 грудня 2008 року ОСОБА_11 з терміном 35-36 тижнів вагітності прибула та була оформлена на лікування у відділення патології вагітних пологового будинку №1 м.Миколаєва. При госпіталізації у відділення акушерської патології пологового будинку у ОСОБА_11 також був встановлений вкрай високий (7 балів) ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології (за А.Coopland), про що терапевт ОСОБА_4 була обізнана. Зі свого боку ОСОБА_4 в усній формі переконала вагітну, що пологовий будинок №1 м.Миколаєва оснащений усіляким необхідним обладнанням для надання медичної допомоги вагітним та породіллям з вродженими вадами серця.

З 23 грудня 2008 року вагітна стала виказувати скарги на загальну слабкість, посилення задухи. Незважаючи на хворобу в анамнезі, проведення повного обстеження, постійний моніторинг стану та консультація кардіолога вагітній з екстрагенітальною патологією ОСОБА_11 терапевтом ОСОБА_4 забезпечено не було.

В терміні 36-37 тижнів у вагітної ОСОБА_11 передчасно розпочалася пологова діяльність. Так, 26 грудня 2008 року о 04:00 годині вагітна ОСОБА_11 прибула до пологового будинку №1 м.Миколаєва з відходженням навколоплідних вод. З огляду на наявність пороку серця та на передчасний початок пологової діяльності, а також на те, що план пологів терапевтом заздалегідь розроблений не був, було скликано консиліум лікарів за участю терапевта, на якому було розроблено план ведення пологів. Консиліумом було вирішено вести пологи консервативно в операційній під постійним кардіомоніторингом та наглядом лікарів. Лікар-кардіолог терапевтом на пологи не викликався.

26 грудня 2008 року о 09:35 годині ОСОБА_11 самостійно природним шляхом народила живу доношену дитину-хлопчика, вагою 2800 г. Після пологів, 26 грудня 2008 року о 10:20 годині та 20:00 годині у ОСОБА_11 проявилися та зберігалися клінічні ознаки недостатнього кровообігу: акроціаноз обличчя та нігтьових фаланг, коливання артеріального тиску з 100/60 до 145/90 мм.рт.ст., задуха при незначних фізичних навантаженнях, тахікардія до 110 ударів в хвилину. Дане вказувало на недостатність кровообігу і було першими ознаками некомпенсованої серцево-судинної діяльності, що було зумовлено фізичною та емоціональною напругою, обумовленою пологами.

В порушення вимог "Протоколу надання медичної допомоги хворим з вродженими вадами серця" Наказу МОЗ України №436 від 03 липня 2006 року "Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю "Кардіологія" та п.3.4.2 Наказу №620 МОЗ України від 29 грудня 2003 року "Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатальної допомоги в Україні" (далі Наказ №620), не зважаючи на присутню серцеву недостатність у екстрагенітальної хворої ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , як лікарем-терапевтом, не було забезпечено та організовано направлення породіллі для подальшого обстеження і лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення. Нагляд кардіолога хворої з серцевою патологію був відсутній як під час пологів та і після.

28 грудня 2008 року стан породіллі погіршився. Терапевтом викликана ЛШМД, знято ЕКГ. Госпіталізації до спеціалізованого відділення та консультація кардіолога проведена не була. Ураховуючи показники здоров`я, та з огляду на хворобу в анамнезі стан ОСОБА_11 , згідно з п.2.4. Наказу №620 МОЗ України та протоколом надання медичної допомоги хворим з вродженими вадами серця згідно наказу № 436 МОЗ від 03 липня 2006 року, в ранній післяпологовий період потребував її негайної госпіталізації для подальшого обстеження і лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення.

ОСОБА_4 , як висококваліфікований спеціаліст, повинна була розуміти, що під час пологів та в подальшому у ОСОБА_11 можливе настання тяжких наслідків чи ускладнень, викликаних важкістю діагнозу, однак не надала певної уваги погіршенню стану породіллі з екстрагенітальною патологією.

Госпіталізація до спеціалізованого відділення, яка передбачена п.п.2.4, 2.5 Наказу №620 МОЗ України про перевід вагітних (проділь) з патологією серця після пологів до профільного відділення третього рівня для надання медичної допомоги, проведена не була.

29 грудня 2008 року на третю добу після пологів ОСОБА_11 , з триваючими скаргами на задуху, прискореним серцебиттям та присутнім акроціанозом, була переведена до 2-го акушерського відділення пологового будинку №1. Стан залишався без змін, тобто була присутня наростаюча серцева недостатність. ОСОБА_11 продовжували застосовувати лікування призначене лікарем-терапевтом. Лікар-кардіолог для консультації не викликався.

Таким чином, згідно з п.2.4 Наказу МОЗ України №620, стан ОСОБА_11 , враховуючи показники здоров`я та з огляду на хворобу в анамнезі, в ранній післяпологовий період потребував її негайної госпіталізації для подальшого обстеження і лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення, чого зроблено не було. Спеціаліст лікар-кардіолог на консультацію, пологи та після пологів не викликався.

30 грудня 2008 року ОСОБА_11 продовжили інфузійну терапію, раніше призначену терапевтом. Корекція лікування лікарем не проводилася.

31 грудня 2008 року о 08:00 годині ОСОБА_11 , не зважаючи на ознаки наростаючої серцевої недостатності, за призначенням терапевта інфузійно був введений серцевий глікозид - коркглюкон. Введення даного препарату показано не було, так як в такому випадку збільшується навантаження на праві відділи серця, що посилює гіпертензію в малому колі кровообігу. Консультація кардіолога впродовж 5 діб після пологів проведена не була, що є з боку терапевта порушенням п.3.6 Наказу №620 МОЗ - ОСОБА_4 , як терапевт пологового будинку та ЖК №1, не організувала та не надала повноцінну спеціалізовану допомогу жінці. Так, повноцінна спеціалізована акушерська допомога може бути реалізована за умови плідної співпраці акушерсько-гінекологічних закладів з іншими профільними службами. В наданні спеціалізованої акушерської допомоги в кожному напрямку разом з акушером-гінекологом співпрацюють профільні спеціалісти (кардіолог та інші). У випадку з ОСОБА_11 співпраця з лікарем-кардіологом (огляд, надання консультації, призначення лікування) була відсутня як під час пологів, так і після них.

31 грудня 2008 року о 10:00 годині стан породіллі відмічається як погіршений, зазначається підвищення артеріального тиску до 130/90; 140/100, пульс - 104 удари на хвилину, посилення задухи. З огляду на обставини та хворобу в анамнезі, терапевт повинен був прийняти заходи для організації негайної госпіталізації хворої до спеціалізованого відділення. ОСОБА_4 стан ОСОБА_11 в медичних документах відмічається як задовільний. При цьому ОСОБА_4 призначає хворій препарат, що понижує артеріальний тиск - клофелін, а також морфін, що застосовується при лівошлуночкової недостатності, що є суперечним між призначеним лікуванням та станом відміченим терапевтом. Тактика зниження артеріального тиску не є обґрунтованою.

31 грудня 2008 року о 12:45 годині лікарем - терапевтом у ОСОБА_11 відмічено посилення задухи та відчуття тяжкості в правому підребер`ї, тобто погіршення стану. Стан відмічено як середньої тяжкості. Артеріальний тиск - 140/100. Не зважаючи на погіршення стану лікар-кардіолог для консультації не був викликаний, питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення терапевтом не вирішувалося.

Лише о 13:00 годині 31 грудня 2008 року терапевтом викликано бригаду швидкої медичної допомоги для зняття ЕКГ та призначена консультація кардіолога. Прийняття такого рішення є запізнілим та не своєчасним.

О 13:30 годині того ж дня ОСОБА_11 зроблено ЕКГ. Відмічається збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Однак, незалежно від погіршення стану, хворій продовжили терапію в пологовому будинку згідно раніше призначеного лікування, корекцію терапевтом проведено не було. Питання щодо необхідності госпіталізації не вирішувалося.

О 15:20 годині стан ОСОБА_11 зазначається як без змін, оглянута кардіологом. Відмічено прогресування погіршення стану хворої, рекомендовано лікування та нагляд продовжити в палаті інтенсивної терапії під постійним кардіомоніторінгом у відділенні кардіології міської лікарні №1.

О 16:30 годині стан ОСОБА_11 погіршився та потребував нагляду і лікування в реанімаційному відділенні. За висновком огляду кардіолога хвора направлена та госпіталізується до кардіологічного відділення міської лікарні №1.

Того ж дня о 17:05 годині на непристосованому для госпіталізації легковому автомобілі ОСОБА_11 доставлено та госпіталізовано до відділення реанімації міської лікарні №1 м.Миколаєва.

Стан ОСОБА_11 при надходженні до реанімації був вкрай важкий, свідомість спутана, ЧДД 36 в хвилину, АТ 90/50 мм.рт.ст. О 17:10 годині зафіксовано клінічну смерть ОСОБА_11 . Реанімаційні заходи позитивного ефекту не дали, та о 17:35 годині зафіксована біологічну смерть ОСОБА_11

ОСОБА_5 , як висококваліфікованого лікаря акушера-гінеколога, яка має повну вищу медичну освіту за напрямом підготовки "Медицина", інтернатуру, спеціалізацію "Організації та управління охороною здоров`я", наявність кваліфікаційної категорії та стаж роботи за фахом не менш 5 років, наказом начальника управління охорони здоров`я м.Миколаєва №25-К від 12.03.1998 року призначена на посаду Миколаївського міського пологового будинку №1, на якій вона перебуває до теперішнього часу.

Так, метою діяльності ОСОБА_5 , згідно з посадовою інструкцією заступника головного лікаря з медичної частини, затвердженої головним лікарем пологового будинку №1 м.Миколаєва, є організація лікувально-діагностичного процесу, консультативної та профілактичної допомоги населенню, яке проживає на території обслуговування пологового будинку, організація надання медичної допомоги, діагностики, лікування та реабілітація хворих.

ОСОБА_5 , як заступник головного лікаря з медичної частини зобов`язана організовувати роботу пологового будинку, згідно посадової інструкції, наказів, розпоряджень, інструкцій та вказівок органів охорони здоров`я; організовувати роботу підпорядкованим їй підрозділам пологового будинку у відповідності до нормативних документів, надавати лікувально-діагностичну допомогу вагітним, роділлям, породіллям, новонародженим, безпосередньо керувати лікувально-профілактичною і санітарно-протиепідемічною роботою всіх структурних підрозділів пологового будинку.

У відповідності до п.5 "Примірного положення про заступника головного лікаря пологового будинку з медичної частини", Наказу №620 МОЗ України від 29 грудня 2003 року "Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатальної допомоги в Україні" (далі - Наказ №620), основними завданнями діяльності заступника головного лікаря є організація роботи підпорядкованих йому підрозділів пологового будинку у відповідності до нормативних документів; забезпечення спадкоємності між підрозділами пологового будинку, жіночої консультації (поліклініки), іншими лікувально-профілактичними закладами а обстеженні та лікуванні жінок і новонароджених; організація лікувально-діагностичної допомоги вагітним, роділлям, породіллям, новонародженим, гінекологічним хворим; організація готовності пологового будинку до надання невідкладної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги.

ОСОБА_5 повинна забезпечувати готовність пологового будинку до надання невідкладної акушерсько-гінекологічної допомоги; здійснювати заходи щодо зниження захворюваності і смертності вагітних, роділь, породіль; організовувати та особисто брати участь у проведенні консиліумів. Крім цього, ОСОБА_5 , як заступник головного лікаря з медичної частини, несе відповідальність за несвоєчасне та неякісне надання медичної допомоги населенню, за неякісні дії підпорядкованого їй персоналу.

ОСОБА_5 виконувала свої службові обов`язки не в повному обсязі, поверхнево, що призвело до настання тяжких наслідків при наступних обставинах.

Так, 02 червня 2008 року до жіночої консультації №1 м.Миколаєва, що є структурним підрозділом пологового будинку АДРЕСА_4 (далі - ЖК №1), в терміні 7 тижнів вагітності звернулася та своєчасно стала на облік вагітна ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В анамнезі в 1988 році вагітна мала оперовану вроджену ваду серця - відкрита артеріальна протока та дефект міжпередсердної перетинки. Захворювання в анамнезі потягло за собою встановлення ОСОБА_11 вкрай високого (7 балів) ступеню ризику виникнення перинатальної та материнської патології (за А.Coopland) та зумовило, у відповідності до Наказу МОЗ України №503 "Про удосконалення амбулаторно акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні", необхідність постійного обліку та контролю з боку лікаря-терапевта та лікаря акушера-гінеколога, які повинні були організовувати лікувально-діагностичний процес, надавати лікувально-діагностичну допомогу вагітній та вирішити питання про можливість виношування вагітності і пологорозрішення.

ОСОБА_5 , як заступник головного лікаря з медичної частини, на підставі п. 6.11 Наказу № 620 МОЗ України, організовувала та проводила медичні наради, конференції для спеціалістів пологового будинку та структурних підрозділів, а відповідно була проінформована щодо перебування на обліку вагітної з екстрагенітальною патологією. Враховуючи викладене, ОСОБА_5 зі свого боку повинна була організувати лікувально-діагностичний процес, надати лікувально-діагностичну допомогу вагітній, вирішити питання про можливість виношування вагітності та полого розрішення, організувати роботу підпорядкованого їй підрозділу, що зроблено не було.

Лише в терміні 26-27 тижнів вагітності лікарями жіночої консультації Миколаївського міського пологового будинку №1 вагітна ОСОБА_11 була направлена на консультацію до Національного інституту педіатрії, акушерства та гінекології (НІПАГ) для вирішення питання щодо вагітності та пологорозрішення. Згідно висновку НІПАГ від 23 жовтня 2008 року, з огляду на термін та неможливість переривання вагітності ОСОБА_11 була рекомендована госпіталізація на пологи в терміні 37-38 тижнів до НІПАГ м.Києва. Тобто, направлення на консультацію було запізнілим. Заступник головного лікаря своєчасно не організувала, не проконтролювала роботу підпорядкованого їй персоналу, не провела аналіз стану вагітної ОСОБА_11 та не надала їй лікувально-діагностичну допомогу. Таким чином, ОСОБА_5 повністю поклалася на підпорядкований їй персонал, тим самим не виконуючи свої основні професійні обов`язки.

15 грудня 2008 року з терміном 34-35 тижнів вагітності з метою проведення метаболічної терапії та підготовки до пологів у НДІ м.Києва ОСОБА_11 терапевтом направлено до відділення патології вагітних пологового будинку №1.

Згідно інструкцій МОЗ України, при надходженні до відділення за результатами анамнезу, даних обмінної карти та проведеного обстеження заповнюються історія хвороби та вагітна, відповідно до показань, скеровується до певного відділення. Так, у ОСОБА_11 мав місце вкрай високий рівень ризику. Згідно з п.2.11 Наказу №620 МОЗ України, акушерська допомога вагітним (породіллям) з високим прогнозованим ступенем ризику надається в акушерських стаціонарах 3 рівня.

ОСОБА_5 , як заступнику головного лікаря по медичній частині було відомо, що пологовий будинок №1 належить до 2 (другого) рівня акредитації, тобто не відповідає вимогам наказів МОЗ щодо надання акушерської та гінекологічної допомоги вагітним (породіллям) з екстрагенітальними патологіями та вкрай високим ступенем ризику. Згідно п.1.13, 2.14 Наказу №620 МОЗ України, п.п.2.2, 2.4 посадової інструкції ОСОБА_5 повинна була надати вагітній ОСОБА_11 конкретні рекомендації, організувати консультування відповідних фахівців та госпіталізувати вагітну до лікувального закладу 3 рівня надання акушерської та неонатологічної допомоги, тобто вирішити питання щодо виникнення найменшого ризику для ОСОБА_11 під час вагітності та пологорозрішення. Зазначені вимоги виконані не були.

22 грудня 2008 року ОСОБА_11 з терміном 35 тижнів вагітності була госпіталізована для проведення метаболічної терапії у відділення патології вагітних з метою підготовки до пологів. ОСОБА_5 була обізнана щодо неготовності пологового будинку в разі необхідності надання невідкладної медичної допомоги хворим з екстрагенітальними патологіями. Однак, незважаючи на це, лікування ОСОБА_11 було продовжено в пологовому будинку 2 (другого) рівня акредитації, госпіталізація вагітної у лікувально-профілактичні заклади третього рівня надання акушерської допомоги здійснена не була.

Так, знаходячись на лікуванні, з 23 грудня 2008 року вагітна стала виказувати скарги на загальну слабкість, посилення задухи. Незважаючи на погіршення стану вагітної, проведення обстеження, консультація кардіолога та постійний моніторинг стану вагітній ОСОБА_11 забезпечено не було. Під час проведення систематичних нарад медичного персоналу ОСОБА_5 була проінформована щодо стану та лікувально-діагностичних заходів відносно вагітної.

У терміні 37-38 тижнів у вагітної ОСОБА_11 передчасно розпочалася пологова діяльність. Так, 26 грудня 2008 року о 04:00 годині вагітна ОСОБА_11 надійшла до пологового будинку №1 з відходженням навколоплідних вод. З огляду на наявність пороку серця та на передчасний початок пологової діяльності, а також на те, що план пологів терапевтом заздалегідь розроблений не був, було скликано консиліум лікарів (терапевта, акушер-гінеколога, анестезіолога) за участю ОСОБА_5 , на якому було розроблено план ведення пологів. Консиліумом було вирішено вести пологи консервативно в операційній під постійним кардіомоніторингом та наглядом лікарів.

26 грудня 2008 року о 09:35 годині ОСОБА_11 , в присутності акушер-гінеколога, анестезіолога, терапевта та ОСОБА_5 самостійно природним шляхом народила живу доношену дитину-хлопчика, вагою 2800 гр. Після пологів, 26 грудня 2008 року о 10:20 годині та 20:00 годині у ОСОБА_11 проявилися та зберігалися клінічні ознаки недостатнього кровообігу, що було першими ознаками некомпенсованої серцево-судинної діяльності, зумовлене фізичною та емоціональною напругою, пов`язане з пологами.

У порушення вимог "Протоколу надання медичної допомоги хворим з вродженими вадами серця", затвердженого Наказом МОЗ України №436 від 03 липня 2006 року "Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю "Кардіологія" та п.3.4.2 Наказу №620 МОЗ України, незважаючи та присутню серцеву недостатність у екстрагенітальної хворої ОСОБА_11 , ОСОБА_5 як заступником головного лікаря з медичної частини не було забезпечено та організовано направлення породіллі для подальшого обстеження і лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення. Нагляд кардіолога хворої з серцевою патологією був відсутній як під час пологів, так і після них.

Усупереч п.п.2.2, 2.3, 4.4, 4.5 посадової інструкції ОСОБА_5 , не забезпечила спадкоємність між підрозділами пологового будинку та іншими лікувально-профілактичними закладами (у даному випадку кардіологічного відділення) щодо своєчасного обстеження, лікування та госпіталізацію ОСОБА_11

28 грудня 2008 року стан породіллі погіршився. Терапевтом викликано бригаду швидкої медичної допомоги, знято ЕКГ. Госпіталізація до спеціалізованого відділення та консультацію кардіолога не проведено. Ураховуючи показники здоров`я та з огляду на хворобу в анамнезі стан ОСОБА_11 , згідно з п.2.4 Наказу №620 МОЗ України, "Протоколом надання медичної допомоги хворим з вродженими вадами серця", затвердженого Наказом №436 МОЗ від 03 липня 2006 року, в ранній післяпологовий період потребував її негайної госпіталізації для подальшого обстеження і лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення.

ОСОБА_5 , як висококваліфікований спеціаліст, повинна була розуміти, що під час пологів та в подальшому у ОСОБА_11 можливе настання тяжких наслідків чи ускладнень, викликаних важкістю діагнозу.

Однак, у порушення п.п. 1.1, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 посадової інструкції, усупереч "Протоколу надання медичної допомоги хворим з вродженими вадами серця", затвердженого Наказом МОЗ України №436 від 03 липня 2006 року "Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю "Кардіологія", п.п.2.4, 2.5, 3.4.2 Наказу №620 МОЗ України про перевід вагітних (породіль) з патологією серця після пологів до профільного відділення третього рівня для надання медичної допомоги, не забезпечила організацію лікувально-профілактичної діяльності персоналу та своєчасне скерування направлення лікуючим лікарем, або завідуючим відділенням патології чи терапевтом для надання акушерської допомоги вагітної ОСОБА_11 у спеціалізоване відділення закладу третього рівня та не організувала кваліфіковану акушерсько-гінекологічну допомогу вагітній. Так, повноцінна спеціалізована акушерська допомога може бути реалізована за умови плідної співпраці акушерсько-гінекологічних закладів з іншими профільними службами. У наданні спеціалізованої акушерської допомоги в кожному напрямку разом з акушером-гінекологом співпрацюють профільні спеціалісти (кардіолог та інші). У випадку з ОСОБА_11 співпраця з лікарем-кардіологом (огляд, надання консультації, призначення лікування) була відсутня як під час пологів, так і після них.

29 грудня 2008 року на третю добу після пологів ОСОБА_11 , з триваючими скаргами на задуху, прискореним серцебиттям та присутнім акроціанозом, переведено до другого акушерського відділення пологового будинку №1. Стан залишався без змін, була присутня наростаюча серцева недостатність.

Ураховуючи показники здоров`я ОСОБА_11 та з огляду на хворобу в анамнезі, згідно з п.2.4 Наказу №620 МОЗ України та "Протоколом надання медичної допомоги хворим з уродженими вадами серця", затвердженого Наказом №436 МОЗ від 03 липня 2006 року, в ранній післяпологовий період потребував її негайної госпіталізації для подальшого обстеження і лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення, чого керівництвом пологового будинку, а саме - ОСОБА_5 як заступником головного лікаря з медичної частини, організовано не було, медична допомога ОСОБА_11 надавалася неякісно.

30 грудня та 31 грудня 2008 року ОСОБА_11 , незважаючи на присутні ознаки серцевої недостатності та погіршення стану, продовжили раніше призначену терапевтом інфузіонну терапію в відділенні акушерської патології пологового будинку. Незважаючи на погіршення стану, лікар-кардіолог упродовж 5 днів для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування не викликався, питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося. Корекція лікування з моменту пологів, незважаючи на стан породіллі, не проводилася, про що ОСОБА_5 була обізнана під час звітів медичного персоналу.

31 грудня 2008 року о 10:00 годині стан відмічається як погіршений, про що повідомлено ОСОБА_5 . Однак, усупереч п.2.19 посадової інструкції, ОСОБА_5 не організувала та не провела консиліум лікарів відносно тактики ведення хворої та проведення необхідних для надання медичної допомоги заходів.

31 грудня 2008 року о 12:45 годині стан ОСОБА_11 значно погіршився, відмічено посилення задухи та відчуття тяжкості в правому підребер`ї.

З урахуванням погіршення стану ОСОБА_11 , лише о 13:00 годині 31 грудня 2008 року було вирішено викликати бригаду швидкої медичної допомоги для зняття ЕКГ та для консультації кардіолога. Прийняття такого рішення є запізнілим та несвоєчасним.

О 13:30 годині того ж дня ОСОБА_11 зроблено ЕКГ, відмічалось збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Однак, незалежно від погіршення стану, хворій продовжено лікування, згідно листка призначень, корекцію не застосовано. Питання щодо госпіталізації не вирішувалось. Тяжкий стан хворої потребував негайного скликання консиліуму лікарів для визначення тактики ведення хворої за участю лікарів-консультантів суміжних спеціальностей.

У порушення п.4.8 Наказу №620 МОЗ України, п.2.19 посадової інструкції, ОСОБА_5 незважаючи на тяжкий стан хворої, консиліум не організувала та не провела і тим самим не організувала роботу підпорядкованого їй персоналу, що потягло за собою неякісне та несвоєчасне надання медичної допомоги породіллі.

Лише о 15:20 годині ОСОБА_11 , у присутності ОСОБА_5 , оглянуто кардіологом, яким відмічено прогресування погіршення стану хворої. Рекомендовано лікування та нагляд продовжити в палаті інтенсивної терапії під постійним кардіомоніторингом в відділенні кардіології міської лікарні №1.

О 16:30 годині стан ОСОБА_11 погіршився та потребував нагляду та лікування в реанімаційному відділенні. Стан відмічено як тяжкий. За висновком огляду кардіолога хвору в присутності заступника головного лікаря ОСОБА_5 , головного лікаря ОСОБА_12 направлено на госпіталізацію до кардіологічного відділення міської лікарні №1.

Транспортування ОСОБА_11 проводилося непристосованим автотранспортом без медичного супроводу. Хвора при транспортуванні переміщалася самостійно.

Того ж дня о 17:05 годині на непристосованому для госпіталізації легковому автомобілі ОСОБА_11 доставлено та госпіталізовано до відділення реанімації міської лікарні №1 м.Миколаєва.

Стан ОСОБА_11 при надходженні до реанімації був вкрай важкий, свідомість спутана, частота дихальних рухів (циклів вдих-видих) становила 36 разів на хвилину, артеріальний тиск 90/50 мм.рт.ст. О 17:10 годині, зафіксовано клінічну смерть ОСОБА_11 . Реанімаційні заходи позитивного ефекту не дали та о 17:35 годині зафіксовано біологічну смерть ОСОБА_11 .

Згідно з висновком Кримського республіканського бюро СМЕ №75 від 31 серпня 2011 року смерть ОСОБА_11 настала внаслідок гострої декомпенсації хронічної серцево-судинної недостатності на фоні вродженого пороку серця.

Експертна комісія вважає, що:

- декомпенсація серцевої діяльності у ОСОБА_11 настала в ранньому післяпологовому періоді, внаслідок фізичного та емоційного напруження, обумовленого пологами;

- наявність уродженої вади серця у ОСОБА_11 не є абсолютним показником для переривання вагітності;

- медичний нагляд за вагітною проводився не в повному обсязі: у терміні 32-34 тижня вагітності необхідно було провести повторне ЄХО КГ - дослідження серця з метою уточнення функціонування серцево-судинної системи. У післяпологовому періоді стан ОСОБА_11 відмічається лікарем як задовільний, низькі цифри артеріального тиску, однак хворій призначають препарат, який понижує тиск. Таким чином відмічено протиріччя між статусом хворої та призначеним лікуванням. Ураховуючи наявність у ОСОБА_11 зростаючої серцевої недостатності вона повинна була бути направлена лікуючим лікарем для подальшого нагляду та лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення;

- інфузійна терапія була призначена ОСОБА_11 вірно, однак призначення та введення серцевого глюкозита - корглюкон 31 грудня 2008 року о 08:00 годині показано не було, так як в даному випадку збільшується навантаження на праві відділи серця та могло усугубити гіпертензію в малому кругу кровообігу;

- тактика зниження артеріального тиску обрана не вірно, так як згідно з стандартами надання медичної допомоги хворим з гіпертонією препарати для пониження тиску призначаються хворим при підвищенні тиску понад 140/100;

- 31 грудня 2008 року о 15:30 годині після огляду кардіолога, ураховуючи погіршення стану хворої, рішення питання щодо подальшого її лікування прийнято необґрунтовано. Транспортування хворої здійснювалося на непристосованому автотранспорті без медичного супроводу, під час транспортування хвора пересувалася самостійно. Відсутність своєчасного лікування, збільшення фізичного навантаження в період транспортування хворої з пологового будинку могли сприяти виникненню декомпенсації серцево-судинної діяльності;

- при наявності вродженої вади серця гемодинамічні порушення характеризуються скиданням крові з лівого передсердя в праве, що призводить до навантаження малого кругу кровообігу. Основним ускладненням є прогресування серцевої недостатності. Лікуючий лікар зобов`язаний був знати про основні ускладнення вказаного вище захворювання;

- 26 грудня 2008 року після пологів хвора з вадою серця та зростаючими ознаками серцевої недостатності повинна була бути переведена для подальшого лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення, згідно з Наказом МОЗ України № 620 вагітні (породіллі) з патологією серця переводяться в профільне відділення третього рівня надання медичної допомоги. Після огляду кардіолога, 31 грудня 2008 року ОСОБА_11 повинна була бути проведена корекція лікування з урахуванням призначення спеціаліста.

Порушення, відмічені експертами, допущені з боку медичних працівників могли стати причиною виникнення декомпенсації серцевої діяльності у ОСОБА_11 .

Висновок експертної групи Кримського республіканського бюро СМЕ підтверджується висновком експерта №598/11 Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України від 29 жовтня 2011 року:

- у ОСОБА_11 мала місце хронічна серцево-судинна недостатність, що виникла на фоні вродженої вади серця у вигляді відкритого артеріального протока (пластика 1988 року), та дефекту міжпередсердної перетинки, яка в післяпологовому періоді ускладнилася гострою декомпенсацією серцево-судинної діяльності, що і призвело до настання смерті;

- 22 грудня 2008 року о 08:40 годині при госпіталізації у відділення акушерської патології у ОСОБА_11 був встановлений вкрай високий (7 балів) ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології. Відповідно до додатку 1 до Методичних рекомендацій щодо організації надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ від 29 грудня 2003 року №620: розродження вагітних високого та вкрай високого ступеня акушерського та перинатального ризику, з важкою екстрагенітальною патологією, забезпечується в лікувальних закладах третього рівня. До цього рівня відносяться міські, обласні пологові будинки, перинатальні центри та центри репродуктивного здоров`я, які є клінічними базами кафедр акушерства та гінекології третього та четвертого рівня акредитації, а також пологові будинки відділення обласних лікарень, які мають у своєму складі відділення акушерської реанімації та інтенсивної терапії новонароджених; інститут ПАГ АМН України. Тобто, у даному випадку жінку для родорозродження необхідно було направити в лікувальний заклад третього рівня, що не було виконано;

- в допологовому періоді, після госпіталізації, незважаючи на постійні скарги вагітної на прискорене серцебиття та задуху при помірному фізичному навантаженні, не було забезпечено постійний моніторинг стану жінки, що є недопустимим;

- після пологів 26 грудня 2008 року о 10:20 годині та 20:00 годині у жінки мали місце: помірний акроціаноз, підвищення артеріального тиску до 140/95, а в подальшому на фоні постійної оксигенації та консервативної терапії відмічався ціаноз (синюшність) обличчя, нігтьових фаланг, коливання артеріального тиску, що вказувало на недостатність кровообігу і було першими ознаками декомпенсації серцево-судинної діяльності та потребувало проведення інтенсивної терапії в умовах відділення інтенсивної терапії, що не було зроблено. Лікувальні заходи, застосовані 31 грудня 2008 року були запізнілими і уже не могли змінити фатальний перебіг патологічного процесу;

- гіпотензивний препарат клофелін призначався жінці в терапевтичних дозах 26 грудня 2008 року та 31 грудня 2008 року і сприяв зниженню артеріального тиску при показниках А/Т 130/90 та 140/100 мм.рт.ст. не може вважатися обґрунтованою;

- 31 грудня 2008 року о 12:45 годині відмічено погіршення стану жінки та призначено інфузійну терапію, яка не була її протипоказана, але була недостатньою. О 16:30 годині відмічено прогресування погіршення стану ОСОБА_11 та рекомендовано нагляд та лікування в реанімаційному відділенні, що було запізнілим;

- в період часу з 14:30 години до 17:00 години 31 грудня 2008 року лікувальні заходи не застосовувалися;

- 31 грудня 2008 року в період часу з 15:30 години до 16:20 години лікарем-кардіологом вказано, що шкіра жінки бліда, акроціаноз, частота серцевих скорочень від 50 до 120 ударів за 1 хвилину, А/Т - 90/60, на ЕКГ відмічалося збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Тобто стан жінки був вкрай важким, транспортування її в інший лікарняний заклад було протипоказано, або ж, у крайньому випадку, повинно відбуватися в лежачому положенні реанімобілем. Транспортування її непристосованим автотранспортом сприяло наростанню незворотних процесів та настанню смерті;

- питання переводу ОСОБА_11 повинно було вирішуватися консиліумом лікарів відразу після пологів, з обов`язковим записом його рішення в Історію пологів, що не було проведено;

- за умови усунення вище перерахованих порушень зі сторони різних лікарів та адміністрації пологового будинку №1 збереження життя ОСОБА_11 було б можливим. Відповідальність за надання медичної допомоги хворому (породіллі) несе лікуючий лікар, завідувач відділення та адміністрація лікувального закладу. Таким чином недоліки в наданні медичної допомоги зі сторони відповідних медичних працівників та адміністрації пологового будинку №1 знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті жінки.

Дане підтверджується додатковим висновком експерта №91/14 Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України від 04 листопада 2014 року.

Відповідальними за діагностично-лікувальну допомогу ОСОБА_11 був ряд медичних працівників пологового будинку №1 м.Миколаєва, у тому числі:

- завідуючий відділенням акушерської патології пологового будинку №1 м.Миколаєва, оскільки "він вирішує питання переводу хворих зі стаціонару в стаціонар", згідно з п.п.7.7 "Положення про завідуючого пологовим відділенням стаціонару", затвердженого головним лікарем пологового будинку №1 м.Миколаєва;

- лікар акушер-гінеколог відділення акушерської патології пологового будинку №1 м.Миколаєва, основними завданнями якого, згідно з п.п.5.1, 5.7 "Примірного положення про лікаря акушера-гінеколога акушерського відділення", затвердженого Наказом МОЗ України №620, є "надання кваліфікованої планової та невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги", відповідно до "нормативів надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги";

- лікар-терапевт жіночої консультації №1 м.Миколаєва, як відповідальний "за своєчасну госпіталізацію хворих у відповідності з діагнозом та станом хворого", згідно з "Посадовою інструкцією лікаря-терапевта жіночої консультації №1 м.Миколаєва", затвердженою головним лікарем пологового будинку №1 м.Миколаєва;

- заступник головного лікаря з медичної частини пологового будинку №1 м.Миколаєва, який, згідно з п.п.4.4, 4.5 "Посадової інструкції заступника головного лікаря з медичної частини міського пологового будинку №1", затвердженої головним лікарем пологового будинку №1 м.Миколаєва "несе відповідальність за несвоєчасне та неякісне надання медичної допомоги населенню та "за неякісні та помилкові дії підпорядкованого йому персоналу", завданням та обов`язком якого є "організація роботі пологового будинку, відповідно до Положення про пологовий будинок, посадової інструкції, наказів".

Крім того, експертна група МОЗ України під час перевірки щодо випадку смерті ОСОБА_11 , прийшла до висновку, що даний випадок належить до категорії материнської смертності та підтвердила висновки судово-медичних комісійних експертиз. Експертною комісією було визнано, що обрана лікарська тактика надання допомоги ОСОБА_11 була необґрунтованою, смерть породіллі була попереджуваною.

Дії обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.140 КК України.

В підготовчому судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 заперечували проти заявленого клопотання прокурора та просили суд відмовити в його задоволенні.

Захисник обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_10 підтримав заявлене клопотання прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора та надали суду письмові клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, залишивши цивільні позови без розгляду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора та обвинувачених підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частини другої статті 284 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули 3 роки, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

Злочин, передбачений ч.1 ст.140 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

З моменту вчинення злочину - 31.12.2008 року, минуло більше трьох років.

На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинувачених від слідства, вчинення ними нових злочинів середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст.49 КК України.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 розуміють підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останні не заперечували проти закриття провадження з відповідних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачені, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час підготовчого судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, таким правом не скористалися та не заперечували проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що під час підготовчого судового засідання встановлено наявність законних підстав для закриття провадження зі звільненням обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284-288, 314, 369-372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000464 від 24 січня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000464 від 24 січня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1