Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/3936/15-к
Провадження № 1-кп/490/344/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 вересня 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його законного представника - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, дітей не має, здобув середню технічну освіту, виконує разові будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 304, частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

та

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Єленівка Жовтневого району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, не є одруженим, дітей не має, навчається у ПТУ № 21, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1 березня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , /надалі - обвинувачені/ перебуваючи в приміщенні бару "Рибка", розташованого у місті Миколаєві на вулиці Дзержинського поблизу ринку "Юліана", досягли змови щодо відкритого заволодіння майном іншої особи.

Реалізуючі спільний злочинний намір, вони пішли вулицями та біля 22:30 вони, рухаючись по вулиці Потьомкінській у місті Миколаєві, побачили потерпілу ОСОБА_8 , яка рухалась в бік вулиці Котельної, та почали її переслідувати.

Коли потерпіла рухалась вулицею між парком ім. Г.І. Петровського та Миколаївським Муніципальним Колегіумом, обвинувачені наздогнали ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_7 , реалізуючи спільний з ОСОБА_4 умисел, підбіг до неї зі спини , схопив її рукою за руки та тулуб, іншою рукою закрив їй рота, після чого достав з карману її курточки мобільний телефон "htc one" вартістю 5.200 грн. зі стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку "Лайф", що не становить для потерпілої матеріальної ціннності.

В той же час ОСОБА_4 , реалізуючи спільний із ОСОБА_7 умисел, за допомогою канцелярського ножа, обрізав ручки жіночої сумки потерпілої та заволодів її жіночою сумкою вартістю 160 грн. та наявними у цій сумці жіночим гаманцем вартістю 350 грн.. грошовими коштами у сумі 80 грн., парою жіночих рукавичок вартістю 250 грн. та парою ключів, що не становлять для потерпілої матеріальної цінності.

Після цього з місця вчинення злочину обвинувачені зникли, викраденим розпорядились на свій розсуд, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду у загальному розмірі 6.040 грн.

Позиції сторін.
Під час судового розгляду справи прокурор вважала вину обвинувачених доведеною, їх дії - кваліфікованими вірно, та просила призначити обвинуваченим покарання у межах санкцій відповідних статей та ухвалити про реальне відбуття ними призначеного судом покарання.
Потерпіла під час судового розгляду кримінального провадження позицію прокурора підтримала. При цьому вона зазначала, що дійсно матеріальних претензій до обвинувачених не має, але їх не пробачає, бо почуває себе приниженою від їх дій, після вчиненого ними побоюється виходити на вулицю.
Обвинувачені під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні злочину визнали, зазначили, що у содіяному покаялись.
Обвинувачені, законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисник просили також про призначення обвинуваченим покарання у межах санкцій відповідних статей, але, з урахуванням їх першої судимості та наявності обставин, що пом`якшують їх покарання, звільнити їх від відбування покарання з випробуванням.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину підтверджується наступними зібраними під час досудового слідства та дослідженими у суді доказами.
Потерпіла ОСОБА_8 під час судового розгляду справи показала, що 1 березня 2015 року поверталась до дому з роботи. Трохи почекавши маршрутне таксі біля магазину "АТБ", що розташований на перехресті вулиці Дзержинського та проспекту Леніна у місті Миколаєві, вона вирішила йти до дому на вулицю Котельну у місті Миколаєві пішки.

Після цього вона пройшла вулицею Потьомкінською, дійшла до парку імені Г.Ш. Петровського. але вирішила не йти парком та оминути його біля Миколаївського Міського Муніципального Колегіуму.

Коли вона йшла алеєю між цим парком та Колегіумом, на неї с заду несподівано напав молодий хлопець /як згодом з`ясувалось, то був ОСОБА_7 /, який схопив її за тулуб, притиснув їй руки та затулив рукою рота. Вона спочатку не збагнула, що її грабують, та вважала, що таке зробили її знайомі. Але потім, усвідомивши, що на неї коїться напад, почала благати відпустити її, хоча віддавати свої речі самостійно відмовилась.

Тоді обвинувачені почали її лаяти, нецензурно висловлюватись на її адресу та залякувати її, але відпускати її не погодились. За період цієї сварки вона встигла їх добре роздивитись, розчути їх голоси та навть дізнатись їх імена.

Тоді ОСОБА_7 витягнув з кишені її курточки мобільний телефон, а інший молодий хлопець /як згодом з`ясувалось - ОСОБА_4 / - зрізав сумку.

Внаслідок таких дій їй була заподіяна шкода, яку вона оцінила у сумі 6.040 грн.

В подальшому мобільний телефон їй повернули, а вартість сумки та майна, що зберігалось у ній, їй відшкодували.

З залученої до матеріалів кримінального провадження заяви потерпілої вбачається, що 1 березня 2015 року о 22-45 вона повідомила правоохоронні органи про те, що у той день близько 22-30 на неї був здійснений напад, та невідомі їй на той час особи викрали її майно.

З залучених до матеріалів кримінального провадження протоколів пред`явлення осіб до впізнання від 18 березня 2014 року вбачається, що 18 березня 2014 року потерпіла впізнала серед схожих осіб:

-по зросту та зовнішньому вигляду - ОСОБА_7 , як хлопця, який разом з іншим хлопцем 1 березня 2015 року викрав її речі, при цьому той тримав її, затискав рукою її рот, щоб вона не могла кричати, потім нишпорив по карманах куртки та забрав мобільний телефон;

-по зросту, зовнішньому вигляду та рисам обличчя - ОСОБА_4 , як хлопця, який разом зі ОСОБА_7 1 березня 2015 року викрав її речі, при цьому зрізав ручку її сумки.

З залучених до матеріалів кримінального провадження заяви ОСОБА_7 від 23 березня 2015 року, протоколу огляду предметів від 19 березня 2015 року та документів на мобільний телефон, викрадений в потерпілої вбачається, що 23 березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 добровільно видав наявний в його мобільний телефон, який він разом з ОСОБА_11 викрав в потерпілої 1 березня 2015 року.

Обвинувачені, покази яких повністю узгоджуються поміж собою, під час судового розгляду провадження засвідчили, що 1 березня 2015 року були у барі "Рибка", де ОСОБА_7 запропонував, а ОСОБА_4 - погодився - пограбувати перехожого.

Після виходу з бару вони на вулиці Потьомкінській побачили потерпілу ОСОБА_8 , та викрали її майно так, як описала потерпіла.

Після цього вони поїхали з місця вчинення злочину на маршрутці до "Сіті-Центру", де викрадені гроші витратили на гру у теніс.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинувачених у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.
Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Органами досудового слідства та державним обвинуваченням ОСОБА_7 обвинувачується також у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 304 Кримінального Кодексу України - втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.

На думку органів досудового розслідування та прокурора, таким чином слід кваліфікувати дії обвинуваченого, що полягали у тому, що він: "Достовірно знаючи, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, запропонував йому прийняти участь у відкритому викраденні чужого майна, на що ОСОБА_4 погодився"

Проте, з таким повною мірою погодитись неможливо за такого.

Той факт, що ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_4 вчинити пограбування, на що той погодився, сторонами не оспорюється, через що суд вважає його доведеним.

В той же час, диспозиція частини 1 статті 304 Кримінального Кодексу України передбачає кримінальну відповідальність не за саму лише пропозицію неповнолітньому вчинити злочин, але - лише за його втягування у злочинну діяльність.

При цьому, як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 своєї Постанови № 2 від 27 лютого 2004 року "Про судову практику у справах про втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність" під втягуванням неповнолітнього у злочинну чи іншу антигромадську діяльність треба розуміти певні дії дорослої особи, вчинені з будь-яких мотивів і пов`язані з безпосереднім впливом на неповнолітнього з метою викликати у нього рішучість взяти участь в одному чи декількох злочинах або займатись іншою антигромадською діяльністю. Такими діями визнаються усі види фізичного насильства (заподіяння тілесних ушкоджень, мордування,

катування тощо) і психічного впливу (погроза застосувати насильство, завдати матеріальних збитків, зганьбити в очах однолітків та товаришів, позбавити повсякденного спілкування, переконання, залякування, обман, шантаж, підкуп, розпалювання почуття помсти, заздрості або інших низьких почуттів; давання порад про місце й способи вчинення злочину або приховання його слідів; обіцянка приховати сліди злочину, забезпечити грошима, подарунками, розвагами тощо).

В цьому ж випадку в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_7 подібних дій не йдеться взагалі, а матеріали справи не містять будь-яких доказів вчинення ОСОБА_7 подібних дій.

Більше того, як зазначено у тому ж пункті Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 27 лютого 2004 року, втягнення завжди передбачає наявність причинного зв`язку між діями дорослої особи і виникненням у неповнолітнього бажання вчинити протиправні дії.

В цьому ж випадку матеріали справи не свідчать, що ОСОБА_4 вирішив вчинити злочин лише внаслідок дій ОСОБА_7 , навпаки. з показів обвинувачених вбачається, що вчинення нападу було їх спільним рішенням, але не бажанням самого лише ОСОБА_7 .

До того ж, матеріали справи свідчать, що обвинувачені є знайомими з дитинства, з дитинства спільно проводили час, тобто - що відносини між ними є товариськими, але не такими, що складаються між дорослою людиною та дитиною.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд доходе висновку про те, що державним обвинуваченням не доведено, що в діях ОСОБА_7 наявний склад злочину, передбаченого частиною 1 статті 304 Кримінального Кодексу України, через що на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України вважає за необхідне за цим обвинуваченням визнати його невинуватим та виправдати.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за вчинення ним злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчинених ним злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

Оцінюючи ступень тяжкості вчиненого цим обвинуваченим, суд враховує, що в цьому випадку ним був вчинений тяжкий злочин; при цьому роль цього обвинуваченого у вчиненні злочину є головною. Суд також враховує, що в цьому випадку шкода була завдана не тільки майну потерпілої, але ще й її особі, гідності, особистій недоторканості.

Оцінюючи особу винного, суд враховує, що він раніше не вчиняв злочинів та не судився, за місцем проживання характеризується позитивно, за попереднім місцем роботи також характеризується позитивно, на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває

Як обставини, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує:

1)щире каяття у вчинення злочину;

2)добровільне відшкодування завданої ним матеріальної шкоди;

3)вчинили ним злочину вперше

Обставин, що відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , під час досудового слідства не встановлено, через що суд вважає, що такі обставини є відсутніми.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд відзначає, що:

-в цьому випадку заподіяні злочином негативні наслідки не є повною мірою усунутими (вони усунуті лише в частині відшкодування суто матеріальних збитків);

-відомості про особу винного є повністю врахованими з врахуванням вчинення злочину вперше, як обставини, що пом`якшує покарання винного;

-щире каяття обвинуваченого тягне за собою лише зменшення суспільної небезпеки його особи, але не усуває завданих ним негативних наслідків та не зменшує суспільну небезпеку вчиненого ним діяння.

Наведене призводить суд до висновку про необхідність призначення цьому обвинуваченому покарання в межах санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Обвинувачений просить про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Оцінюючи ці посилання обвинуваченого, суд виходе з такого.

Частина перша статті 8 Кримінально-процесуального Кодексу України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права означає те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави.

Ці засади знайшли своє відображення й у частині 1 статті 75 Кримінального Кодексу України, за якою таке є можливим лише з урахуванням тяжкості злочину.

В цьому ж випадку, як зазначено вище, тяжкість злочину визначається шкодою не тільки майну потерпілої, але й її особі, шкідливі наслідки для якої наразі не є усунутими. За такого звільнення обвинуваченого від покарання наразі не є адекватним шкідливим наслідкам вчиненого злочину, отже - суперечить засадам справедливості та верховенства права.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статей 65 - 67, 103 Кримінального Кодексу України, враховує ступень суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його вік, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи. При цьому суд виходе з санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та положень Загальної частини цього Кодексу.

Оцінюючи ступень тяжкості вчиненого цим обвинуваченим, суд враховує, що в цьому випадку ним був вчинений тяжкий злочин; при цьому роль цього обвинуваченого у вчиненні злочину є другорядною. Суд також враховує, що в цьому випадку шкода була завдана не тільки майну потерпілої, але ще й її особі, гідності, особистій недоторканості.

Оцінка інших обставин, що впливають на призначення покарання неповнолітньому призводить до такого.

Матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що ОСОБА_4 на обліках в службі у справах дітей за місцем проживання, Миколаївському обласному наркологічному диспансері та Миколаївській обласні психіатричній лікарні не перебуває, негативної характеристики за місцем проживання не має.

Матеріали справи також свідчать, що він, хоча й проживає у неповній сім`ї /виховується однією мамою/, але є забезпеченим усім необхідним - окремою кімнатою, комп`ютером, іншими необхідними речами.

Як обставини, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує:

1)щире каяття у вчинення злочину;

2)добровільне відшкодування завданої ним матеріальної шкоди;

3)вчинили ним злочину вперше;

4)вчинення ним злочину у неповнолітньому віці.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , захист пропонує визнати вчинення ним злочину внаслідок того, що він був втягнутий в скоєння злочину та попав під негативний вплив.

Але з цим твердженням погодитись неможливо, адже, як зазначено вище, той факт, що ОСОБА_4 був втягнутий у злочинну діяльність, є недоведеним.

Обставин, що відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , під час досудового слідства не встановлено, через що суд вважає, що такі обставини є відсутніми.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд відзначає, що:

-в цьому випадку заподіяні злочином негативні наслідки не є повною мірою усунутими (вони усунуті лише в частині відшкодування суто матеріальних збитків);

-відомості про попередню поведінку винного є повністю врахованими з врахуванням вчинення злочину вперше, як обставини, що пом`якшує покарання винного;

В той же час така обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як його неповнолітній вік, сукупно з тим, що він щиро покаявся у вчиненні злочину, а також - вчинив злочин за участі дорослої особи, свідчать про суттєве зменшення соціальної небезпеки вчиненого ним злочину.

Суд також враховує, що частина 2 статті 186 Кримінального Кодексу України передбачає один від покарання - позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.При цьому відповідно до статті 102 Кримінального Кодексу України, яка є спеціальною та регулює застосування покарання у вигляді позбавлення волі до неповнолітніх, таке покарання має застосовуватись лише тоді, коли усі інші покарання не дають змоги досягти мети кримінального покарання. Відповідно ж до частини 2 статті 50 Кримінального Кодексу України мета покарання полягає не тільки у карі, але - що особливо важливо саме для неповнолітніх - виправлення засуджених та запобігання вчинення ними нових злочинів.

Виходячи з цього та враховуючи, що в цьому випадку наявними є декілька обставин, які, як доведено вище, суттєво зменшують суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_4 дій, суд вважає за можливе на підставі статті 69 Кримінального Кодексу України перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 98 Кримінального Кодексу України до неповнолітніх, окрім позбавлення волі, можуть бути застосовані такі види основних покарань:

-штраф;

-громадські роботи;

-виправні роботи;

-арешт

За такого суд вважає, що обвинуваченому слід призначити основне покарання у вигляді арешту.

Відповідно до статті 101 Кримінального Кодексу України арешт неповнолітнім призначається на строк від 15 до 45 діб.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді арешту строком на 45 діб.

Захист просить про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Але враховуючи, що в цьому випадку обвинуваченому призначається більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією відповідної статті, підстав для подальшого полегшення становища обвинуваченого, з урахуванням характеру вчиненого ним злочину, суд не вбачає.

Вирішення питання про долю речових доказів.
Речовий доказ у справі - мобільний телефон "htc one", дисконтні картки у кількості 11 штук, пристрій для стартового пакету до мобільного телефону "htc one" - слід повернути потерпілій ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту його затримання.

ОСОБА_9 визнати не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 304 Кримінального Кодексу України та виправдати його за цим обвинуваченням.
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статей 69, 101 Кримінального Кодексу України у вигляді арешту строком на 45 /сорок п`ять/ діб.
Речові докази у справі - мобільний телефон "htc one", дисконтні картки у кількості 11 штук, пристрій для стартового пакету до мобільного телефону "htc one" - слід повернути потерпілій ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя = ОСОБА_12 =

14.09.2015