Справа №481/417/15-к 25.08.2015 25.08.2015 25.08.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000099

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Новобузького району Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 червня 2015 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок в частині застосування ст. ст. 69, 75 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 121 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на нього покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає, що судом при призначенні покарання безпідставно застосовано ст. ст. 69, 75 КК України, оскільки не враховані обставини, які відповідно до закону підлягають врахуванню при застосуванні цих норм.

Зазначає, що висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не відповідають даним про особу винного, обставинам та тяжкості вчиненого ним тяжкого злочину, наслідком якого є позбавлення життя людини.

На думку апелянта, судом не враховано наслідки, які настали смерть потерпілого, а також ту обставину, що злочин вчинено з особливою зухвалістю, оскільки потерпілому спричинена велика кількість тілесних ушкоджень. Просить врахувати, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

Вважає, що призначене покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченою санкцією ст. 121 ч. 2 КК України, та звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та не буде запобігати вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
7 лютого 2015 року з 16 год. 30 хв. у кв. АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_6 , остання вживала спиртні напої з колишнім співмешканцем ОСОБА_9 .

Близько 23 год. до цієї ж квартири прийшов ОСОБА_6 , який, побачивши у квартирі ОСОБА_9 , запропонував останньому покинути приміщення, на що ОСОБА_9 відмовився та почав провокувати бійку.

В свою чергу, ОСОБА_6 наніс в обличчя ОСОБА_9 не менше двох ударів кулаком, потім витягнув у коридор, де навмисно штовхнув, від чого потерпілий втратив рівновагу та упав на підлогу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно, ОСОБА_6 наніс потерпілому декілька ударів ногою по тулубу. Витягнувши за руки ОСОБА_9 на подвір`я, ОСОБА_6 продовжував наносити йому тілесні ушкодження, а саме: наніс руками декілька ударів по обличчю, тулубу та ногам, внаслідок чого ОСОБА_9 знову впав на землю, але обвинувачений ОСОБА_6 продовжував наносити удари ногами по різним частинам тіла ОСОБА_9 , в тому числі і дерев`яним брусом.

Внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді чотирьох саден в лобовій частині, крововиливи в області правої та лівої орбіт, поперечно-осколкові переломи кісток лівого передпліччя в середній треті, поперечний перелом голівки 3-ої п`ясної кісті зліва, перелом правої променевої кістки в середній треті, поперечно-осколкові переломи кісток лівої голені у верхній треті, осередкові крововиливи в м`яких тканинах лобової області, крововилив в м`які тканини правої скроне-тем`яної області, субдуральна гематома в правій скроне-потиличній області, субарахноїдальний крововилив та осередковий забій головного мозку в правій лобно-скроневій області та переломи 9-11 ребер.

Після чого обвинувачений ОСОБА_6 зайшов до квартири, а ОСОБА_9 залишився лежати на подвір`ї. Тієї ж ночі ОСОБА_9 був доставлений до Новобузької ЦРЛ, де від отриманих тілесних ушкоджень помер. Смерть ОСОБА_9 настала від здавлювання головного мозку травматичною субдуральною гематомою в поєднанні з забоєм головного мозку. За критерієм небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого, виявлені ушкодження відносяться до категорії тяжких.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які просили залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, є правильними, та його дії вірно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 121 КК України. Висновки суду в цій частині не оспорюються.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин, дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ст. 121 ч. 2 КК України.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

З цими висновками апеляційний суд погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ч.1 ст. 69 КК України є можливим лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховані дані про особу винного, зокрема: його молодий вік (20 років на момент вчинення злочину), позитивну характеристику, те, що обвинувачений навчається та є студентом третього курсу коледжу, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Судом першої інстанції достатньо вивчені дані, що характеризують особу обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_9 , та обставини, що сприяли вчиненню злочину.

Зокрема, судом допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які характеризували обвинуваченого ОСОБА_6 виключно позитивно, та негативно характеризували потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснила, що майже усі мешканці села Жовтневе зібрали підписи на підтримку обвинуваченого, маючи прохання передати його на поруки, оскільки ОСОБА_6 є молодою людиною, навчається та характеризується виключно позитивно. Пояснила, що ОСОБА_6 виховувався матір`ю, яка ніде не працює, та яка тривалий час спільно з потерпілим ОСОБА_9 зловживали спиртними напоями і не реагували на зауваження ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були наслідком негативної поведінки ОСОБА_9 , який спільно з ОСОБА_6 (матір`ю обвинуваченого) тривалий час зловживав спиртними напоями. Характеризувала потерпілого ОСОБА_9 негативно.

Отже, з огляду на досліджені письмові дані про особу винного, показання потерпілої та свідків, суд першої інстанції обґрунтовано врахував наступні обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому злочині та активне сприяння його розкриттю; звернення мешканців селища Жовтневого, де мешкає обвинувачений, на його підтримку (а.п. 63-66), а також думку потерпілої ОСОБА_12 , яка просила не позбавляти волі обвинуваченого з огляду на його молодий вік та протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_9 , який фактично спровокував вчинення злочину.

Є безпідставними доводи прокурора про неврахування судом обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на наявність цієї обставини, яка обтяжує покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на наявність вищезазначених декількох обставин, що пом`якшують покарання, та є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням виключно позитивних даних про особу винного та його молодий вік, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, на підставі ч.1 ст. 69 КК України.

Покарання обвинуваченому призначено нижче від найнижчої межі, ніж передбачено законом, але ж до позбавлення волі. Тому, на думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції достатньо врахована ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до тяжких злочинів, що позбавляє підстав доводи прокурора в цій частині.

Прокурором не наведено вагомих доводів на спростування цих висновків суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання з застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України.

Як слідує з апеляційної скарги, прокурор посилається на неврахування судом наслідків злочину та даних про спричинення потерпілому значної кількості тілесних ушкоджень, що, на думку апелянта, свідчить про вчинення злочину з особливою зухвалістю.

Однак ці обставини не можуть бути враховані як такі, що обтяжують покарання обвинуваченого, оскільки спосіб вчинення злочину та його наслідки визначають в даному випадку кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України.

Отже, судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. ст. 65-67, 69 КК України, та, на думку суду апеляційної інстанції, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції послався на сукупність наведених вище обставин, які пом`якшують покарання, позитивні дані про особу винного та на думку потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого.

Прокурор в апеляційній скарзі навів лише один мотив незгоди з рішенням суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вважаючи, що таке звільнення не сприятиме виправленню особи і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Але ж, ці доводи апелянта є помилковими, з огляду на виключно позитивні дані про особу винного, який раніше не судимий, має молодий вік, навчається, наявності звернення громади селища за місцем проживання ОСОБА_6 . Крім того, обвинувачений запевнив суд першої та апеляційної інстанції про бажання стати на шлях виправлення, отримати освіту та працювати, і своєю подальшою поведінкою довести своє виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а прийняте рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є вмотивованим.

З огляду на наведене, суд вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому не вбачає підстав для скасування вироку, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Новобузького району Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: