Чернівецький районний суд Вінницької області
Справа № 1-100/2010 р.
ВИРОК

Іменем України

21 грудня 2010 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді Суперсона С.П.,

при секретарі Шалак Л.В.,

з участю прокурора Арнаута Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, раніше судимого Чернівецьким районним судом за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, директор приватного підприємства

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 будучи посадовою особою, директором приватного підприємства "Камінь-сервіс" с.Бабченці Чернівецького району, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, в тому числі щодо прийняття на роботу та звільнення працівників, з метою ухилення від сплати, передбачених Законами України «Про податок з доходів фізичних осіб», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням», обов'язкових податків, зборів, страхових внесків та платежів, умисно, в порушення вимог статей 24, 94 Кодексу Законів про Працю України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», прийняв на роботу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 різальниками каменя в виробничому приміщенні, яке знаходиться в с. Бабчинці Чернівецького району, та за період з 14 липня 2010 року по 23 липня 2010 року використовував їх працю не укладаючи з ними трудовий договір в письмовій формі, не забезпечивши ведення табелю обліку їх робочого часу, не складаючи відомості про нарахування та виплату їм заробітної плати, чим порушив вимоги ст.ст. 21, 24, 29 КЗпП України, які стосуються порядку укладення трудового договору між працівником і власником підприємства, встановлення випробування при прийнятті на роботу та право громадян на соціальний захист, передбачене ст. 46 Конституції України.

Внаслідок таких дій на працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не поширювалися гарантії, передбачені законодавством про працю та соціальне забезпечення, що є грубим порушенням законодавства про працю України, а саме, на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, права на здорові і безпечні умови праці, на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у разі хвороби, на матеріальну допомогу в разі безробіття, права на звернення до суду для вирішення трудових спорів та інших прав, встановлених законодавством.

Також за період з 14 липня 2010 року по 23 липня 2010 року, в порушення вимог ст..ст. 190, 192 КЗпП України, наказу Міністерства охорони здоровя України № 46 від 3.03.1994 року «Про затвердження Переліку важких робіт із шкідливими і небезпечними умовами праці, на яких забороняється застосування праці неповнолітніх» в виробничому приміщенні в с. Бабчинці Чернівецького району використовував працю найманих неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як різальників каменю.

В порушення ст. 141 КЗпП України ОСОБА_1 не забезпечив неухильного дотримання законодавства про працю.

Підсудний по справі ОСОБА_1 свою вину у вчиненому злочині визнав, суду показав, що в його власності знаходиться майстерня на території бувшого колгоспу в с. Бабчинці Чернівецького району в якій працюють наймані працівники, які займаються порізкою каміння, з якого виготовляють тротуарну плитку для подальшого продажу.

14 липня 2010 року він прийняв на роботу працівників, а саме: неповнолітнього ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Вказані працівники працювали щодня з 14 липня 2010 р. по 23 липня 2010 року позмінно з 8 до 16 години та з 16 по 24 годину, періодично вони мінялись змінами.

Вказані працівники працювали на станках які розміщені в майстерні, зокрема вони різали каміння та складали його в коробки. При прийнятті працівників на роботу трудового договору з ними не укладав, та будь яких записів в їх трудову книжку не вносив. Заробітну плату виплачував їм особисто в сумі 250 гривень кожному, сума заробітної плати залежала від виробітку, при цьому працівники в будь-яких відомостях не розписувались, оскільки він їх не вів. Виручку від реалізованого каміння забирав собі.

ОСОБА_1 в скоєному щиро кається, просить суд суворо не карати, завдані збитки державі він відшкодував.

Потерпілий по справі ОСОБА_3 суду показав, що з 8 липня 2010 року він почав працювати в с.Бабчинці Чернівецького району в цеху по порізці каменя. Про вказану роботу взнав від друзів в ліцеї, від кого саме на даний час не пам'ятає.

З 14 липня 2010 року в цеху почав працювати його знайомий, одногрупник ОСОБА_5. Працював він по декілька днів з 6 години до 12 голини, потім декілька днів з 1години до 18 години та декілька днів з 18 години до 24 години, а також було таке, що працював з 24 години до 6 години. Коли він приїхав влаштовуватись на роботу то підійшов до ОСОБА_7, який є начальником, та попросився щоб він прийняв його на роботу, той погодився та сказав, що він може приступати до роботи. В цей же день ОСОБА_8 показав йому як працювати на станках та як різати камінь.

Крім нього також в цеху працювали ОСОБА_5, ОСОБА_8, Костя, ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ще один чоловік якого він не знає. Спочатку він подавав камінь, а потім його різав. За період роботи з 8 липня 2010 р. по 23 липня 2010 року він отримав 800 гривень.

Трудового договору ОСОБА_1 із ним не укладав, запису в трудову книжку не робив. Також як йому відомо він не укладав трудового договору із ОСОБА_5 та Костею.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що в липні 2010 року він з ОСОБА_4 зустрів ОСОБА_10, який запропонував їм роботу в с.Бабчинці на порізці каменя. Він з ОСОБА_4 погодився на таку роботу, подзвонив братам ОСОБА_6 та ОСОБА_2, які також погодились. 14 липня 2010 він, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 поїхали в с.Бабчинці на роботу. В цей же день він лише попробував різати камінь. На наступний день він вийшов на роботу в цех, крім нього також на роботі були брати ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Коли він почав працювати то три дня працював в другу зміну з 16 години по 24 годину. В подальшому до 23 липня 2010 року працював в першу зміну з 8 години до 16 години без вихідних.

За період роботи з 14 липня 2010 по 23 липня 2010 року він отримав 250 гривень, їм ОСОБА_10 повідомив, що один тиждень вони будуть працювати в другу зміну, а другий тиждень в першу зміну.

Директор підприємства ОСОБА_1 трудового договору із ним не укладав, запису в трудову книжку не робив, заяви про прийняття його на роботу він не писав. Також він не укладав трудового договору із ОСОБА_6 та ОСОБА_4. ОСОБА_1 часто приїзжав в цех, щоб подивитись скільки нарізано каменю, він бачив хто працює та скільки працює людей.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_6, потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, суду надали аналогічні покази.

Свідок по справі ОСОБА_9 суду показала, що вона працювала з 01 березня 2010 року по 01 червня 2010 року в приватному підприємстві "Камінь сервіс" с.Бабчинці бухгалтером на 0,5 ставки за сумісництвом, оскільки основне місце роботи в ФГ "Наше яблуко" смт.Чернівці.

В її обов'язки як бухгалтера ПП "Камінь сервіс" входило складання та здача звітів, нарахування заробітної плати. Крім ведення бухгалтерського обліку, інших обов'язків за нею закріплено не було.

Контроль за розпорядком робочого дня здійснював директор ОСОБА_1, який кожного місяця повідомляв їй про кількість годин виходу на роботу кожного із працівників підприємства, на підставі цих даних вона складала табель обліку робочого часу відповідно до якого нараховувала заробітну плату. Вона, контроль за виходом на роботу не здійснювала та здійснювати не могла, оскільки постійно знаходилась в смт.Чернівці.

На момент звільнення її з роботи на підприємстві офіційно працювало 4 особи, а саме: вона, директор ОСОБА_1, та двоє підсобних працівника ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Згідно даних, які давав їй ОСОБА_1 підсобні працівники працювали на 0.5 ставки, тобто по 4 години на день, скільки в дійсності годин вони працювали їй невідомо. На підприємстві за час її роботи з 01 березня 2010 р. по 01 червня 2010 року вона жодного разу не була.

Свідок по справі ОСОБА_10 Вікторовичсуду показав, що в липні 2010 року його знайомий ОСОБА_1 попросив попитати людей, які б хотіли піти до нього на роботу.

Він зустрів ОСОБА_5, якого запитав чи не хоче він заробити. Той запитав його, що необхідно робити, він сказав, що приїде директор і розкаже. Через декілька днів приїхав ОСОБА_1 зустрівся з ним та розповів йому, що необхідно робити. Потім попросив його, щоб він декілька днів привозив із смт.Чернівці в с.Бабченці на роботу хлопців з якими він домовився про роботу, оскільки в нього не було часу. Він погодився йому допомогти, при умові, що той буде заправляти йому автомобіль. Декілька днів в липня він возив трьох хлопців, яких забирав на автошляху в с.Мазурівка. На яких умовах ОСОБА_1 приймав на роботу працівників йому невідомо. В ОСОБА_1 він не працював, на роботу він його не приймав.

Свідок по справі ОСОБА_13 суду показала, що в липні 2010 року на даний час точної дати не пам'ятає її внук ОСОБА_5 поїхав в с.Бабчинці на роботу, а саме різати плитку з каменя. Працював він позмінно спочатку з 16 години до 24 години біля тижня, а в подальшому здається працював в першу зміну , тобто з 8 години до 16 години.

Також, разом з ним працювали його друзі брати ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_14 Трудового договору з ними не укладали, запису в трудову книжку не робили, заяви на прийняття їх на роботу вони не писали. Кожного дня на роботу їх возив хтось із с.Мазурівка. Внук їй розповідав, що працювали вони без вихідних. За 8 днів їм заплатили по 250 гривень.

Свідок по справі ОСОБА_15 суду показала, що в липні 2010 року на даний час точної дати не пам'ятає її сини ОСОБА_16 та ОСОБА_17 поїхали в с.Бабчинці на роботу, а саме різати плитку з каменя. Працювали вони спочатку з 16 години до 24 години біля тижня, в подальшому продовжував працювати в такому режимі, а молодший працював в першу зміну , тобто з 8 години до 16 години.

Трудового договору з ними не укладали, запису в трудову книжку не робили, заяви на прийняття їх на роботу вони не писали. їх кожного дня на роботу возив хтось із Мазурівка на даний час я не можу згадати хто саме. Працювали вони без вихідних. За 8 днів їм заплатили по 250 гривень.

Крiм повного визнання своєї вини, вина ОСОБА_1 у вчиненому злочині пiдтверджується iншими матерiалами кримiнальної справи, а саме:

- Книгою реєстрації наказів. (а.с. 46-49);

- Довідкою дослідження управління праці та соціального захисту населення Чернівецької РДА №15 від 23.07.2010 р. (а.с 20-21);

- Копією акту перевірки територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області. (а. с. 22-23).

Таким чином зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що ОСОБА_1, вчинив злочин що передбачений ст. 172 ч. 2 КК України - інше грубе порушення законодавства про працю вчинене до неповнолітніх.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_1, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного по місцю проживання характеризується позитивно, (а.с. 79), обставинами, що пом'якшують його покарання є щире каяття, та активне сприяння в розслідуванні кримінальної справи, відшкодування збитків завданих державі, за відсутності обставини, яка обтяжує покарання, а також враховуючи те що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, суд вважає що необхідним і достатнім для його виправлення та недопущення вчинення нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Запобіжний захід щодо підсудного зміни не потребує.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

ПРИСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, що передбачений ст. 172 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в сумі 1000 (тисяча) гривень.

Запобіжний захід підсудного до набрання вироком законної сили залишити попередній підписку про невиїзд.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення в суді.

Суддя Суперсон С.П.