Провадження № 1-кс/344/4185/15
У Х В А Л А
25 листопада 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Івано-Франківського МВУМВС щодо невнесення повідомлення про злочин до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що 26/10/2015 р. скаржник звернувся до Івано-Франківського МВ УМВС щодо не внесення повідомлення про злочин до ЄРДР за ч. 2 ст. 382 КК України щодо службових осіб ПАТ «Прикарпаттяобленерго». Однак скаржник не отримав відповіді щодо реєстрації в ЄРДР його заяви, а тому просив суд зобов`язати Івано-Франківський МВ УМВС внести заяву в ЄРДР.

В скарзі скаржник просив здійснити судовий розгляд без його участі.

Івано-Франківський МВ УМВС повідомлено про час і місце судового розгляду, однак ним не забезпечено явку в судове засідання його представника.

Судом встановлено наступні обставини.

26/10/2015 р. скаржник склав заяву про вчинення злочину за тих обставин, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 30/07/2015 р. ухвалено резолюцію про зобов`язання відповідача надати позивачу копії документів. 01/09/2015 р. зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Так, відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Скаржник надав суду пояснення про те, що на його думку зазначені в скарзі дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 382 КК України.

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Орган досудового слідства не повідомив скаржника про те, які дії вжиті за його скаргою.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

У справі Європейського суду з прав людини Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

В ст. 343 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Таким чином судом встановлено, що право щодо внесення інформації до ЄРДР належить органу досудового слідства, який не може бути безпідставно зобов`язаний здійснювати кримінально-правове переслідування особи за бажаною скаржником кримінально-правовою кваліфікацією.

Разом з цим у разі подання заяви про вчинення злочину, скаржник має право на інформацію про вжиті за його заявою дії.

Тому скарга підлягає частковому задоволенню в частині зобов`язання орган досудового слідства надати скаржнику інформацію про ухвалене за його заявою рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу задовольнити частково;

зобов`язати Івано-Франківський МВ УМВС надати скаржнику інформацію про ухвалене рішення за його заявою про вчинення злочину від 26/10/2015 р.;

в іншій частині скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1