Справа № 333/4381/15-к
Провадження №1-кп/333/31/16

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000112 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марфополь Гуляйпольського району Запорізької області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, працює водієм-електромонтером в Гуляйпільськіх районних електричних мережах, одружений, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19.03.2015 року о 10-00 год. водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по середній смузі проїжджої частини проспекту Леніна, рухаючись з боку вул. Комсомольської в напрямку вул. Анголенко в м. Запоріжжя. В цей же час в попутному із водієм ОСОБА_10 напрямку, по лівій смузі проспекту Леніна рухався мікроавтобус «Пежо Експерт», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .
В цей же час, в районі автовокзалу, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр.. Леніна, 20 проїзну частину пр.. Леніна, рухаючись зліва направо за ходом руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_10 по позначеному дорожніми знаками пішохідному переходу перетинав пішохід ОСОБА_8 .
При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід ОСОБА_8 , водій мікроавтобусу «Пежо Експерт» ОСОБА_11 став зменшувати швидкість свого руху та зупиняти керований ним транспортний засіб перед переходом, надаючи перевагу у русі пішоходу ОСОБА_8 . Після цього, пішохід ОСОБА_8 продовжив перетинати проїзну частину пр.. Леніна у зазначеному вище напрямку по пішохідному переходу.
Водій ОСОБА_10 , маючи об`єктивну спроможність виявити нерегульований пішохідний перехід та мікроавтобус «Пежо Експерт», який зменшував швидкість свого руху перед ним, діючи в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не переконався у відсутності пішохода на пішохідному переході, дорогу пішоходу ОСОБА_8 не надав, а продовжив рух не зменшуючи швидкість, в результаті допустив наїзд передньою правою частиною кузову керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого подвійного фрагментарно-осколкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням, що кваліфікується, як пошкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня; та рани по внутрішній поверхні правої гомілки (за даними медичної документації) кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_10 , згідно висновку авто технічної експертизи №174/15 від 17.04.2015 р. вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
Своїми діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_10 при допиті в судовому засіданні не визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Показав, що він 19.03.2015 р. близько 10-00 год. керував автомобілем та рухався по середній полосі проспекту Леніна в м. Запоріжжя в сторону автовокзалу. На лівій полосі спереду рухався мікроавтобус. Мікроавтобус загальмував, загорілись сигнальні вогні гальмування, потім вогні вимкнулись та мікроавтобус продовжив рух, після того вогні гальмування знов загорілись. Після того як він ( ОСОБА_12 ) порівнявся з мікроавтобусом побачив потерпілого, який вибіг із-за мікроавтобусу. Одразу, як він побачив потерпілого він здійснив гальмування та маневр повороту, але не зміг уникнути зіткнення з потерпілим. До того часу як потерпілий вибіг із-за мікроавтобусу, він його не бачив. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди він викликав швидку та ДАІ. Коли потерпілий знаходився в лікарні, він передав йому через сина 2000 грн. на лікування. Винним себе не вважає, оскільки саме потерпілий порушив правила дорожнього руху, раптово вибігши на дорогу.

Вина ОСОБА_10 в обсязі, вказаному у вироку, повністю доведена сукупністю вивчених в судовому засіданні доказів.
Потерпілий ОСОБА_8 в суді повідомив, що 19 березня 2015 року близько 10-00 год. він підійшов до пішохідного переходу через проспект Леніна в бік автовокзалу, зупинився, побачив, що білий мікроавтобус, який був на крайній лівій полосі дороги, зупинився, надаючи йому дорогу, тому він швидким кроком попрямував через пішохідний перехід, за мікроавтобус він не дивився, на середині переходу його збив автомобіль під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по середній полосі. Рухався через пішохідний перехід в швидкому темпі для того, щоб не затримувати водіїв автомобілів, які чекали доки він перейде через перехід. Внаслідок ДТП йому спричинений подвійний перелом великої та малої берцової кістки. Син потерпілого передав йому 2000 грн. на лікування, більше допомоги не надавав. У зв`язку з переломами йому проводилась операція, після якої, тривалий час проводилась реабілітація, витрачались кошти на придбання медикаментів та на реабілітацію, витратив він більше 18000 грн., тому просить стягнути понесені ним витрати, зменшені на 2000 грн., які надав обвинувачений. Крім того, він внаслідок цієї травми визнаний інвалідом другої групи, у зв`язку з чим, за станом здоров`я звільнений з роботи, відчуває фізичний біль, тому йому спричинена моральна шкоду, яку він оцінив в 50000 грн. і просить стягнути її з ОСОБА_10 цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Відповідно до висновку експерта №1364МД потерпілому ОСОБА_8 спричинений закритий двійний фрагментарно-осколковий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням, який кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня; та рани по внутрішній поверхні правої гомілки (за даними медичної документації) кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Вказані пошкодження могли виникнути в умовах ДТП. Давність виникнення пошкоджень не суперечить строку вказаному в обставинах справи (19.03.2015 р.)
Свідок ОСОБА_13 допитаний в суді повідомив, що він був пасажиром на передньому сидінні автомобіля ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_10 . Цей автомобіль рухався справа позаду мікроавтобусу. На дорогу вибіг потерпілий, мікроавтобус встиг загальмувати, а ОСОБА_12 не встиг. Він рухався зі швидкістю 30-35 км на год. потерпілого не було видно, його побачили лише коли він вибіг із-за мікроавтобусу.
Свідок ОСОБА_14 в суді повідомив, що в літку 2015 року бачив як автомобіль ВАЗ восьмої чи дев`ятої моделі на пішохідному переходу збив пішохода, в якому він впізнає ОСОБА_15 .

При допиті в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він водій автомобіля Пежо Експерт, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сріблястого кольору (цей автомобіль можна вважати мікроавтобусом). Він рухався по проспекту Леніна в м. Запоріжжі, в районі автовокзалу на відстані приблизно 50 метрів побачив пішохода, який знаходився на трамвайний путях біля пішохідного переходу та видно було, що той квапився перейти через дорогу, оскільки їхав трамвай. Він зупинився, щоб пропустити пішохода, пішохід продовжив свій рух через пішохідний перехід, автомобіль ВАЗ, який їхав по сусідній полосі, не зупиняючись доїхав до переходу та збив пішохода, оскільки не бачив його. Пішохід вибіг із-за його автомобіля.

Показання вказаних свідків про обставини дорожньо-транспортної пригоди об`єктивно підтверджені даними, що викладені в протоколі огляду місця пригоди, та додатками до нього, де зафіксована дорожня обстановка на місці пригоди, протоколах огляду транспортного засобу, де зафіксовані пошкодження автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Висновок суду про місце та обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджується даними, які містяться в протоколі огляду місця пригоди від 19.03.2015 р., в якому зафіксована дорожня обстановка після пригоди, розміщення автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_10 відповідно до протоколу та долученої до протоколу схеми, на проїжджій частині нанесені приривчаста біла лінія, нерегульований пішохідний перехід (стертий більше ніж на 70%). Місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду: 5-35 1-2. На фото таблиці видний цей знак. Автомобіль ВАЗ 2109 П8295ЗП знаходиться на проїжджій частині проспекту Леніна на відстані 6,2 м від переднього правого колеса до правого краю пр.. Леніна, а також 1,2 м. від переднього правого колеса до ближнього краю виїзду на територію автовокзалу.

Згідно п. 5.35.1-5.35.2 розділу 33 Правил дорожнього руху знак 5.35.1 «Пішохідний переход» встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.35.2 ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Вказаний протокол та схема до нього підписаний ОСОБА_10 без зауважень, в судовому засіданні ОСОБА_12 не зміг пояснити суду які відомості в ньому викладені невірно, тому у суду не має підстав ставити під сумнів цей доказ.

Цей протокол огляді місця пригоди узгоджується із даними викладеними в протоколі огляду предмету від 27.03.2015 року, в якому зафіксовано, що був оглянутий відеозапис на ДВД-диску обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.03.2015 р., наданий органу досудового розслідування водієм ОСОБА_10 19.03.2015 р.

В судовому засіданні був оглянутий речовий доказ: ДВД - диск з відеозаписом, зробленим відео регістратором, обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.03.2015 року, наданий ОСОБА_10 оглянутий відеозапис підтверджує показання обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого, свідка ОСОБА_11 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 .

Висновком автотехнічної експертизи встановлено, що в дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинний був діяти у відповідності до вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, саме дії ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією пригоди. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив свій висновок, пояснив, що інформаційні джерела, які ним використовувались при експертному досліджені затверджені постановою Кабінету Міністрів України, тому допущені до використання в роботі. Також пояснив, що для проведення експертизи використовував вихідні дані, вказані слідчим в постанові, відеозапис йому не надавався та не міг бути використаний в роботі.

Сукупність приведених доказів свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_10 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, отже його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.1 ст. 286 КК України
Визнаючи ОСОБА_10 винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху суд не може прийняти до уваги його показання про неможливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, порушення правил дорожнього руху самим потерпілим, який не впевнився в безпеці дорожнього руху та перебігав по пішохідному переходу, оскільки ці показання спростовуються сукупністю приведених вище доказів та розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинене. Так, з оглянутого в суді відеозапису вбачається, що автомобіль Пежо реєстраційний номер НОМЕР_2 , зупинився, загорілись сигнальні вогні гальмування, а автомобіль під керуванням ОСОБА_10 , продовжив свій рух, наздогнав автомобіль Пежо і в цей час відбулося зіткнення з пішоходом ОСОБА_15 . На відео видно, що на момент гальмування автомобілем Пежо, який знаходився на крайній лівій полосі, автомобіль під керуванням ОСОБА_12 , їхав по середній полосі, але позаду нього, отже, мав змогу побачити, що автомобіль Пежо, який рухався по сусідній полосі загальмував, але ОСОБА_12 не зупинився в порушення п. 18.4 Правил дорожнього руху, хоча повинний був це зробити, оскільки ОСОБА_12 у зв`язку з обмеженим обзором не міг переконатись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека. Тобто, ОСОБА_12 побачивши, що ОСОБА_17 загальмував, але огляд пішохідного переходу, йому закритий цим ОСОБА_17 , повинний був зрозуміти, що може не побачити пішохода, тому повинний був зупинитись. І саме не вчинення зупинки ОСОБА_12 безпосередньо після гальмування автомобілем Пежо призвело до порушення п. 18.4 Правил дорожнього руху. Висновок суду про те, що ОСОБА_10 бачив, як загорілись сигнальні вогні гальмування автомобіля ОСОБА_17 , який рухався по сусідній полосі, ґрунтується, в тому числі, і на показаннях самого ОСОБА_10 наданого ним в судовому засіданні. Те, що він не бачив пішохода ОСОБА_8 , не спростовують висновку суду про вину ОСОБА_12 , оскільки він, згідно п. 18.4 Правил дорожнього руху в такому випадку повинний був зупинитись, а не продовжувати рух далі.

Доводи ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 сам порушив правила дорожнього руху, а саме п.п. а, б. п. 4.14 Правил дорожнього руху, якими забороняється пішоходу виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, ці доводи спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 , які поясняли, що ОСОБА_15 знаходився біля пішохідного переходу та продовжив рух по пішохідному переходу лише після того, як водій автомобіля Пежо ОСОБА_11 зупинився, пропустивши його. У суду не має підстав вважати, що ОСОБА_15 раптово вибіг на проїзну частину, оскільки зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_12 відбулося на середній полосі, а не крайній лівій, тобто ОСОБА_8 , побачивши, що автомобіль Пежо зупинився для того, щоб він перейшов дорогу, міг очікувати подібних дій від інших водіїв, які рухались по сусідніх полосах.

Доводи ОСОБА_10 та його захисника про те, що огляд автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 не проводився, або ж проводився без участі ОСОБА_12 та захисника та у зв`язку з цим наявні неправильнівідомості, вказані в протоколі огляду транспортного засобу від 29.04.2015 року, не впливають на висновки суду щодо провини ОСОБА_10 , оскільки відомості, вказані в цьому протоколі не враховувались експертом при проведенні автотехнічної експертизи. Наявність протоколу огляду від 29.04.2015 р. та фото таблиця до нього спростовують доводи щодо не проведення огляду транспортного засобу.
Доводи захисника про непроведення слідчого експерименту також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відомості вказані в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.03.2015 р., та які були враховані експертом при проведенні авто технічної експертизи не спростовані в судовому засіданні. Швидкість руху, розрахована експертом в авто технічній експертизі 40,5 42,3 км/год. узгоджується із показаннями самого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 щодо швидкості руху. В судовому засіданні не оспорювався час гальмування автомобіля ВАЗ 2109, під керуванням ОСОБА_12 , з показань ОСОБА_12 видно, що він почав гальмувати лише тоді, коли побачив пішохода, який вибіг із-за автомобіля Пежо, а не тоді, коли він побачив сигнальні вогні гальмування автомобіля Пежо.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, не знаходячи обставин, що обтяжують покарання. До пом`якшуючих обставин суд відносить часткове відшкодування шкоди потерпілому.

Суд враховує, що скоєне ОСОБА_10 кримінальне правопорушення є злочином невеликої тяжкості, раніше не судимий, не обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував шкоду потерпілому.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання у вигляді обмеження волі, що передбачена санкцією ч.1 ст. 286 КК України, що згідно ст.. 75 КК України є підставою до звільнення його від основного покарання з іспитовим строком. При цьому суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 працює водієм, тому наявність права керування транспортними засобами є для нього основним джерелом доходів.

По справі потерпілим ОСОБА_8 до ОСОБА_10 заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 16857,87 грн. та моральної шкоди в сумі 50000 грн. Суд вважає, що цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

В судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_10 на момент дорожньо-транспортної пригоди, належить ОСОБА_18 , але ОСОБА_10 має право керувати ним на підставі довіреності від 13.01.2009 р.. Отже, ОСОБА_10 на відповідній правовій підставі керував автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому він зобов`язаний відшкодувати потерпілому шкоду, спричинену його здоров`ю.
Доводи ОСОБА_10 про те, що його цивільна відповідальність застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», тому, відшкодовувати шкоду повинна страхова компанія, не можуть братися судом до уваги, оскільки за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.
Потерпілий ОСОБА_8 матеріальну шкоду просить стягнути саме з винної особи, з ОСОБА_10 , а не зі страхової компанії, тому суд вважає, що його вимоги обґрунтовані.
Вартість матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_8 на суму 16823,15 грн. підтверджена належними доказами, які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с. 28-39), але суд не може вважати обґрунтованими вимоги про стягнення 1800 грн. за процедури радіальної ударно-хвильової терапії (т.1 а.с. 162-164) та витрати в сумі 360 грн. (т.1 а.с.165) за медичні послуги, оскільки, суду не надано доказів, що ці процедури призначались лікарями в процесі лікування ОСОБА_8 щодо отриманих внаслідок ДТП травм, тому позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню. Стягненню підлягають витрати понесені ОСОБА_8 за виключенням 2000 грн., які були добровільно відшкодовані ОСОБА_10 , отже, 16823,15 2000 = 14823,15 грн. Саме 14823,15 грн. підлягають стягненню як компенсація матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_8 діями ОСОБА_10 .

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла таку шкоду за наявності вини. Вина ОСОБА_10 в порушенні правил безпеки руху, які призвели до тілесних пошкоджень середньої тяжкості ОСОБА_8 , а отже і заподіяння моральної шкоди потерпілому доведена повністю, однак суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з підстав викладених нижче. У відповідності зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у фізичному болю та душевних стражданнях, які заподіяні фізичній особі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини моральних страждань та інших обставин, що мають значення у справі. Так, суд враховує, що потерпілий ОСОБА_19 внаслідок ДТП став інвалідом другої групи, був звільнений з роботи за станом здоров`я за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП, переніс моральні страждання, які виразились в переживаннях з приводу пошкодження здоров`я, втрати роботи, фізичного болю, який він переніс у зв`язку із спричиненою травмою, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Виходячи з характеру правопорушення, з матеріального стану обвинуваченого, виходячи з принципів розумності та справедливості, оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 40000 грн., саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_10 на користь потерпілого, в решті позову - необхідно відмовити.

Витрати на правову допомогу, відповідно до ч.1ст. 118 КПК України є процесуальними витратами. Згідно ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Потерпілий просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., суд вважає, що вони підлягають стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_19 в повному обсязі, оскільки, вони підтверджені документально (т.1 а.с. 42-43).

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 ч.9 КПК України.

Згідно зі ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за залучення експертів на проведення авто-технічної експертизи складають 736 гривень 56 коп.

Вищезазначені процесуальні витрати документально підтверджені у матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд,-

П Р И С У Д И В :

ВизнатиОСОБА_10 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йомупокарання за цією статтею у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 14823 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять три) грн. 15 коп., моральну шкоду в сумі 40000 (сорок тисяч) грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 736 грн. 56 коп.

Речові докази:

-автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які знаходяться на зберіганні на території майданчика тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Запоріжжя, пров. Кузнечний, 11 повернути ОСОБА_10

-двд-диск з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди, який зберігається в матеріалах кримінального провадження зберігати в справі.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя: ОСОБА_1