АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
неповнолітнього ОСОБА_7
законного представника
неповнолітнього ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представника служби
у справах дітей ОСОБА_12
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000590 від 23 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , учня 9-го класу Топорівської ЗОШ, громадянина України, не судимого, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 червня 2015 року застосовано відносно ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді: - обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог поведінки строком на два роки та заборонено ОСОБА_7 керувати моторолерами, мотоциклами та іншими видами транспортних засобів, відвідувати після 20.00 години щосуботи та неділі дискотеки, розважальні заклади, виїжджати без нагальної потреби без дозволу спеціалізованого державного органу за межі Чернівецької області; - передано неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_8 , мешканці с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області строком на 2 роки.
Провадження №11-кп/794/283/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_13
Категорія:ч.2 ст. 286 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_14 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5508 грн.
Стягнуто з ОСОБА_14 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.
Витрати на оплату послуг експерта в загальній сумі 1375грн.92 коп. стягнуто з ОСОБА_14 та ОСОБА_8 на користь держави.
Вирішено долю речового доказу у кримінальному провадженні.
Згідно ухвали районного суду та клопотання про застосування заходів виховного характеру, ОСОБА_7 23.10.2013 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, керуючи моторолером марки «Хонда SH150» без державного номерного знаку в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області по автодорозі сполученням Чернівці-Недобоївці, не впорався з керуванням вчинив ДТП, з`їхавши з дороги в кювет, в результаті чого пасажир ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою «Небезпека життя».
На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор ОСОБА_16 та захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_16 просив ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25.06.2015 року, якою застосовано до неповнолітнього ОСОБА_7 заходи виховного характеру змінити. Обмежити дозвілля і встановити особливі вимоги до поведінки неповнолітнього ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття, а саме: заборонити керувати моторолерами, мотоциклами та іншими видами транспортних засобів, відвідувати після 20:00 годин щосуботи та щонеділі дискотеки, розважальні засоби, виїжджати без нагальної потреби без дозволу спеціалізованого державного органу за межі Чернівецької області; передати неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_8 до досягнення ним повноліття.

Одночасно, просив виключити з резолютивної частини ухвали положення про стягнення з ОСОБА_14 та ОСОБА_8 витрати на оплату послуг експерта в загальній сумі 1375грн.92 коп.

Апеляційні вимоги прокурор обґрунтовував тим, що районний суд, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_7 строком на два роки, не врахував, що такі примусові заходи можуть бути застосовані лише виключно до досягнення ним повноліття.

Також вказував, що неповнолітній ОСОБА_7 не є обвинуваченим, а тому, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, судові витрати на залучення експерта не підлягають стягненню з нього та його батьків.

Захисник ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати вищезазначену ухвалу районного суду, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що під час постановлення ухвали, районний суд допустив однобічність та неповноту судового слідства, зокрема, як зазначено в апеляційній скарзі, висновок комісійної судово-медичної експертизи №158 від 20 листопада 2014 року не може бути належним та допустимим доказом по даному кримінальному провадженні, оскільки судово-медична комісія Чернівецького обласного бюро судово-медичних експертиз не мала права проводити таку експертизу, так як жоден із її членів не внесений до реєстру з експертною спеціальністю «судово-медична криміналістика».

Вказував, що відповідно до вимог п.п.6.1 та 6.2 «Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи» голова судово-медичної експертизи ОСОБА_17 зобов`язаний був визначити до якої категорії належить призначена в ухвалі експертиза і в залежності від її категорії повинен був визначити склад експертної комісії для виконання даної експертизи, чого ним зроблено не було.

Зазначив, що згідно до супровідних документів ухвали Новоселицького районного суду Чернівецької області про призначення експертизи для її проведення було надано лише копію ухвали та матеріали кримінального провадження, що, на думку апелянта, є ще одним із порушень вимог чинного законодавства, зокрема, комісії не було надано оригіналів медичної документації, а також не надані речові докази: моторолер, одяг та взуття неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , без дослідження яких не можливо законний, повний та правильний висновок.

На думку апелянта, усі вказані порушення мали б стати підставою для визнання висновку експертів недопустимим доказом, що судом зроблено не було.
Крім того, вважав, що ухвала районного суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів у судовому рішенні не заначено чому взято до уваги одні докази й відкинув інші.
Також, вважав, що рішення районного суду є незаконним в частині задоволення цивільного позову, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції захисником неповнолітнього ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_18 було надано копії розписок від ОСОБА_9 про отримання нею після основного відшкодування на суму 72500 грн., коштів на суму 6000 грн., а тому суд не мав права задовольняти позовні вимоги в розмірі 5508 грн.47 коп., оскільки вже на момент розгляду даного кримінального провадження в суді сума відшкодування перевищувала суму витрат на лікування потерпілого ОСОБА_15 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та обґрунтовував свої пояснення доводами скарги і просив змінити ухвалу суду, встановивши тривалість примусового заходу виховного характеру до досягнення ОСОБА_7 повноліття, пояснення неповнолітнього ОСОБА_7 та його законного представника, а також діючого в його інтересах захисника ОСОБА_10 , які в свою чергу просили задовольнити подану апеляційну скаргу захисником ОСОБА_10 , та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_10 , діючого а інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що досудове розслідування і судовий розгляд проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин справи.
Викладені в ухвалі висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у в вчиненні суспільно-небезпечного діяння, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності, а його дії правильно кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України.
Із письмових пояснень ОСОБА_7 , даних ним суду першої інстанції, вбачається, що він не визнав свою вину та пояснив, що 23.10.2013 року приблизно о 15 годині на прохання ОСОБА_15 без дозволу свого батька взяв з гаражу моторолер «Хонда SH 150» та каталися з ним по селу Топорівці Новоселицького району Чернівецької області. Моторолером керував він та ОСОБА_15 по черзі. Перед тим як їхати додому він передав кермо ОСОБА_15 . Під час руху він сидів на задньому сидінні, на якій швидкості вони рухались йому не відомо, але він відчув, що водій втратив керування і вони звалилися вниз, після чого він відчув сильний біль у нозі.
Незважаючи на повне невизнання вини, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння доведена показаннями представника потерпілого ОСОБА_9 та свідків: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
Так, представник потерпілого ОСОБА_9 у суді першої інстанції надала пояснення, що вона є матір`ю ОСОБА_15 , який 23.10.2013 року приблизно о 15.30 годин отримав тяжкі тілесні ушкодження в результаті ДТП. Хоча вона не була очевидцем події, але зі слів односельчан керував моторолером - ОСОБА_7 . Від батьків ОСОБА_7 їй передано на лікуванні сина гроші в загальній сумі 71300 грн., що підтверджується її розпискою.
Свідок ОСОБА_21 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність у суді першої інстанції за ст.ст. 384,385 КК України, показав, що 23.10.2013 року приблизно о 15.30 годин він йшов зі сторони с. Рідківці до с. Топорівці, а йому на зустріч їхали двоє хлопців на моторолері. Водій моторолера не справився з керуванням від чого вони впали в кювет. Він та ще один чоловік витягували з кювету обох. За кермом моторолера знаходився ОСОБА_7 .
Із показань свідка ОСОБА_19 , який був попереджений про кримінальну відповідальність у суді першої інстанції за ст.ст.384,385 КК України, встановлено, що він разом з ОСОБА_20 перевозив сіно гужовою повозкою (фірою), їх обігнав на повороті моторолер. Хто їхав за кермом він не знав, але після того як їх об`їхали, моторолер одразу з`їхав у кювет під міст. В дорозі була яма і вони схопили ту яму, тому водій моторолера втратив керування.
Свідок ОСОБА_20 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, районному суду показав, що він перевозив разом з ОСОБА_19 сіно гужовою повозкою (фірою), на повороті їх обігнав моторолер водій якого втратив керування і через метрів 80- 100 заїхав під міст. Він одразу підбіг до мосту, де в канаві за кермом моторолера лежав хлопець без свідомості, а на місці пасажира лежав хлопець у свідомості з переламаною ногою, в якому він впізнає ОСОБА_7 .
При цьому, суд першої інстанції вірно визнав суперечливими показання свідка ОСОБА_20 у частині того, що після ДТП він побачив ОСОБА_7 , який знаходився на сидінні пасажира, оскільки вони суперечать іншим матеріалам провадження та спростовуються дослідженими судом доказами.
Підстав сумніватись у показаннях свідків у колегії суддів немає, оскільки усі вони були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, їхні показання є послідовними та узгоджуються із письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема, з протоколом огляду місця події зі схемою та фото таблицею від 23.10.2013 року (т.1 а.п. 4-9), з якого встановлено, що ДТП сталося по вул. Топорівський в с. Топорівці Новоселицького району приблизно о 15годині 30 хвилин біля мосту через канал в канаві, через яку проходить металева газова труба, знаходився моторолер; - із висновком експерта №235екс-Н від 17.01.2014 року (т.1 а.п.24-25), з якого вбачається, що при медичному обстеженні ОСОБА_7 у нього були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню важкості і є такими, що призвели до тривалого розладу здоров`я; - з висновком експерта №5 екс Н від 17.01.2014 року (.т.1 а.п..27-28), з якого вбачається, що при медичному обстеженні ОСОБА_15 у нього були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «Небезпечні для життя»; - з висновком експерта №124-а від 18.03.2014 року (т.1. а.п.81-86), з якого вбачається, що гальмова система, рульове керування та ходова частина мотоцикла марки «Хонда SН 150» без державного номерного знаку перебувають в працездатному стані та можуть виконувати свої функції; - із висновком експерта 125-а від 20.03.2014 року (т.1 а.п. с.90-92), з якого встановлено, що робочий об`єм двигуна мотоцикла марки «Хонда SН 150» складає 150 см3; - із протоколом проведення слідчого експерименту від 20.03.2014 року(т.1 а.п. 132-134,138-140), з якого вбачається, що за участю свідка ОСОБА_20 та ОСОБА_22 був проведений слідчий експеримент, де вони показали місце неподалік від плодоовочевої бази в с. Топорівці Новоселицького району на якому водій моторолера «Хонда SН 150» обігнав їх під час руху і допустив з`їзд з проїзної частини в кювет; - із висновком експерта №171-а від 16.04.2014 року (т.1 а.п. 153-155), з якого вбачається, що дії водія моторолера «Хонда SН 150» не відповідають вимогам п.12.1 та 12.4 ПДР; - із висновком експерта №159 від 04.11.2014 року (т.2 а.п.212), з якого встановлено, що приймаючи до уваги характеристики, особливості, локалізацію ушкоджень виявлених на тілі ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , характер та вид дорожньо - транспортної пригоди, характерологічні та параметричні особливості частин транспортного засобу (моторолера) і співставляючи всі елементи інформаційного навантаження в зазначених частинах експертного дослідження, встановлено, що ушкодження на тілі ОСОБА_7 є характерними для перебування його під час початкового етапу дорожньо - транспортної пригоди на передньому сидінні моторолера у якості водія, а ушкодження у ОСОБА_15 є характерними для перебування його під час початкового етапу дорожньо - транспортної пригоди на задньому сидінні моторолера у якості пасажира.
Оскільки вказані показання свідків та письмові матеріали взаємодоповнюють та не суперечать один одному, то, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу ухвали про застосування заходів виховного характеру.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визнав недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які є тітками ОСОБА_7 та показання його бабусі - ОСОБА_25 в частині того, що за кермом моторолера був ОСОБА_15 , а ОСОБА_7 знаходився на сидінні пасажира, які є показаннями з чужих слів і надані без посилання на джерело їх отримання, крім того дані ними з метою створення штучного «алібі» та уникнення відповідальності за вчинений злочин ОСОБА_7 , який є їм онуком та близькою людиною.
Доводи захисника ОСОБА_10 в частині того, що суд безпідставно послався на показання свідка ОСОБА_21 не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Посилання захисника ОСОБА_10 на невідповідність, як доказу, висновку судово-медичної експертизи №159 від 20 листопада 2014 року є безпідставними, оскільки вона була призначена у відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, проведена компетентними спеціалістами.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року, атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, а у випадках, передбачених ч.4 ст. 7 цього Закону, - іншим фахівцям з відповідних галузей знань.
Як вбачається з Реєстру атестованих судових експертів, усі експерти, які проводили судово-медичну експертизу №159 від 20 листопада 2014 року, включені до нього.
Із показань експерта ОСОБА_26 , який був допитаний судом першої інстанції, встановлено, що при проведені експертизи були враховані всі дані, які містяться в матеріалах кримінального провадження, всі поставлені в ухвалі суду питання відносяться до їх компетенції, а тому не було необхідності залучати медиків - криміналістів.
На думку колегії суддів, з урахуванням зазначеного вище, а також Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, при проведенні судово-медичної експертизи №159 від 20 листопада 2014 року експертами було повністю дотримано чинне законодавство.
Аналізуючи ухвалу районного суду в частині вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.3 ст.105 КК країни тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 ч.2 цієї статті встановлюється судом, який їх призначає.
Згідно з п.п.6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватися, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Однак зазначені вимоги кримінального закону судом не дотримані, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції змінити, обмеживши дозвілля і встановити особливі вимоги до поведінки неповнолітнього ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття, а саме: заборонити керувати моторолерами, мотоциклами та іншими видами транспортних засобів, відвідувати після 20:00 годин щосуботи та щонеділі дискотеки, розважальні заклади, виїжджати без нагальної потреби без дозволу спеціалізованого державного органу за межі Чернівецької області; передати неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_8 до досягнення ним повноліття.
Доводи прокурора про те, що неповнолітній ОСОБА_7 не є обвинуваченим, а тому судові витрати на залучення експерта не підлягають стягненню з нього та його батьків є слушними та підлягають задоволенню, виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України, відповідно до якої у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки неповнолітньому ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру, у нього не має статусу обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, обвинувального вироку щодо нього не винесено, то судові витрати на проведення залучення експерта не підлягають стягненню з його батьків, а повинні бути компенсовані за рахунок Державного бюджету України.
Крім того, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення питання про цивільний позов, зокрема, в частині відшкодування шкоди заподіяної внаслідок учинення суспільно-небезпечного діяння у даному кримінальному провадженні про застосування примусового заходу виховного характеру, слід змінити, на підставі ст. 404 КПК України.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 року цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).
За таких обставин доводи захисника ОСОБА_10 в частині цивільного позову також є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги прокурора ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_10 слід задовольнити частково, а ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 червня 2015 року - -змінити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_16 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , та задовольнити частково.
Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 червня 2015 року, якою застосовано відносно ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру, - змінити.
Обмежити дозвілля і встановити особливі вимоги до поведінки неповнолітнього ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття, а саме: заборонити керувати моторолерами, мотоциклами та іншими видами транспортних засобів, відвідувати після 20:00 годин щосуботи та щонеділі дискотеки, розважальні заклади, виїжджати без нагальної потреби без дозволу спеціалізованого державного органу за межі Чернівецької області.
Передати неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_8 до досягнення ним повноліття.
Виключити з резолютивної частини ухвали положення про стягнення з ОСОБА_14 та ОСОБА_8 витрати на оплату послуг експерта в загальній сумі 1375 грн.92 коп.
Витрати, пов`язані з оплатою послуг експерта в загальній сумі 1375 грн.92 коп. компенсувати за рахунок державного бюджету України.
Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування завданої шкоди залишити без розгляду.
В решті ухвалу районного суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу негайно з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3