Провадження № 1-кс/344/3631/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 18.09.2015р. про закриття кримінального провадження № 0001653 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про яке 15.05.2013р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з вказаною скаргою, в обґрунтування якої покликалась на зазначені у ній обставини. Зазначили, що слідчим не проведено всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування у кримінальному провадженні, не надано оцінки всім обставинам у кримінальному провадженню, у зв`язку з чим просили постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала з мотивів наведених в ній, просила скаргу задовольнити.

ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суд не повідомила.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи думку ОСОБА_3 , а також вимоги КПК України щодо часових меж розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу по суті з постановленням ухвали, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Заслухавши заявника ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та матеріали кримінального провадження № 0001653 вважаю наступне.

Ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

В судовому засіданні встановлено, що 29.07.2014 року, 20.02.2015 року слідчим виносились постанови про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, однак прокурором та ухвалою слідчого судді вказані постанови були скасовані.

Постановою від 18.09.2015 року старшим слідчим знову закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України, оскільки відсутня суб`єктивна сторона шахрайства, а саме прямий умисел та корисливий мотив.

В той же час з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що під час досудового розслідування слідчим було проведено всі можливі слідчі дії, а встановленим під час досудового розслідування обставинам - дана відповідна правова оцінка.

Слідчим правильно встановлено, що між потерпілими у кримінальному провадженні та забудівельником ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини на основі договору комісії (а.с.26-31).

Безпідставними є твердження заявників про те, що ОСОБА_6 не мав права продавати квартири потерпілим, оскільки не мав дозволів. Як вбачається із постанови слідчого, ОСОБА_6 мав дозвіл МВК на проведення проектно-пошукових робіт, крім того, перед підписанням договорів заявники мали можливість ознайомитись із всіма дозвільними документами на будівництво.

Також, як вбачається із копії додаткової угоди № 3 (а.с.48) та договору купівлі-продажу майнових прав № 3 (а.с.50-55) ОСОБА_6 , а на даний час ТзОВ «БК «Люкс» вживають заходів для повернення скаржникам коштів чи передання їм майнових прав на будівництво, однак скаржники відмовляються підписувати вказані договори.

Крім того, заявники, відповідно до договорів, мали право на стягнення штрафних санкцій з ТзОВ «Новекс» за невчасне виконання своїх договірних зобов`язань або вимагати розірвання договору.

Отже, відносини між ТзОВ «Новекс» в особі директора ОСОБА_6 та заявниками носять цивільно-правовий характер.

Відповідно до ст. 191 КК України, привласнення полягає в протиправному безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження умови договору виконувались, роботи проводились.

Відповідно до ст. 190 КК України, шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Отримання майна під умовою виконання якого-небудь зобов`язання може кваліфікуватись як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання не виконувати.

Отже обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Прямий умисел має місце тоді коли особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Судом вважається обґрунтованим висновок слідчого про те, що в діях ОСОБА_6 відсутній прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на заволодіння грошовими коштами інвесторів.

Відтак враховуючи ту обставину, що під час досудового розслідування стороною кримінального провадження з боку обвинувачення не здобуто достатніх даних, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме суб`єктивної сторони та корисливого мотиву, а тому слідчим було прийнято постанову про закриття кримінального провадження з дотриманням вимог КПК України, вважаю, що підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309, 395 КПК України,

У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 18.09.2015р. про закриття кримінального провадження № 0001653 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про яке 15.05.2013р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1