Ухвала

іменем україни

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів ОСОБА_7. та ОСОБА_8.,

при секретарі ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0002901 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, такого, що судимості не мав,

за участю

прокурора ОСОБА_10.,

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції, дослідивши надані засудженим документи щодо сплати ним аліментів у 2012-2013 роках та врахувавши їх як пом'якшуючу покарання обставину, дійшов до висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. Проте, на переконання прокурора, не було зменшено періоду та суму заборгованості, що призвело до суперечностей у висновках.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим за частиною 1 статті 164 КК України на 1 рік обмеження волі.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2008 року, на підставі якого було видано виконавчий лист №2-2665-2008 року, зобов'язаний з 14 березня 2008 року до настання повноліття дитини сплачувати аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, в період часу з 26 червня 2012 року по 22 вересня 2014 року ОСОБА_1 злісно ухилявся від сплати присуджених аліментів, аліменти в повному обсязі не сплачував, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, ігнорував попередження та вимоги державного виконавця з приводу необхідності сплати аліментів та погашення утвореної заборгованості, працюючи в ТОВ «Сигма КОМ», ПАТ «ДТЄК Павлоградвугілля» та СПД «ОСОБА_5.» в період часу з 1 червня по 25 червня 2012 року, 23 липня 2012 року по 2 квітня 2013 року та з 19 травня по 31 серпня 2014 року, відповідно, не повідомив про працевлаштування та отримуваний за місцем роботи дохід Державну виконавчу службу Павлоградського МРУЮ. У зв'язку з чим, утворив заборгованість за вказаний період часу у розмірі 21158 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Зокрема, в 2012 році за червень місяць - 105 грн, та з липня по грудень місяць - по 789 грн, щомісячно, на суму 4839 грн; в 2013 році за період часу з січня по грудень - по 766 грн, щомісячно, на суму 9192 грн; в 2014 році за період часу з січня по серпень місяць - по 813 грн, щомісячно, та з 1 по 22 вересня 2014 року - 623 грн на суму 7127 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2015 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінено шляхом звільнення останнього від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, котрий підтримав касаційну скаргу, доводи захисника, котрий заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги, прокурором не оспорюється висновок суду апеляційної інстанції щодо звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується тверджень прокурора щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час апеляційного розгляду, то колегія суддів вважає їх слушними.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 4 листопада 2010 року стаття 164 КК України була доповнена приміткою, з якої слідує, що у статтях 164 і 165 цього Кодексу під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів, порушено питання перед судом про закриття провадження по справі у зв'язку з декриміналізацією злочинного діяння, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України.

Так, зміст статті 419 КПК України передбачає, що ухвала суду апеляційної інстанції має містити, окрім іншого, короткий зміст вимог апеляційної скарги, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також висновки по суті вимог апеляційних скарг.

Апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляції і на кожен із них надати відповідь.

Однак, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Зокрема, з наявної у матеріалах кримінального провадження апеляційної скарги убачається, що засудженим оспорювався висновок суду першої інстанції щодо обраної йому форми відбування покарання. А у мотивувальній частині апеляційної скарги засудженим наводилися доводи, що судом першої інстанції не встановлено фактичної суми заборгованості по аліментам та періоду несплати аліментів, а також стверджував про відсутність доказів на підтвердження ігнорування ним вимог державного виконавця. Такі твердження засуджений підтвердив довідками з попередніх місць його роботи та надано платіжні перекази за 20 листопада 2014 року.

Після розгляду вказаних доводів засудженого та дослідження наданих ним доказів, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вони впливають на форму відбування ним покарання та призначив йому покарання із застосуванням статті 75 КК України.

Зокрема, в основу висновку суду апеляційної інстанції при обранні форми відбування засудженим покарання покладено дані щодо сплати засудженим аліментів у 2012-2013 роках, як то: довідка ТОВ "Сигма-Ком" №274 від 29 жовтня 2014 року про утримання з його заробітної плати аліменти за березень, квітень, червень 2012 року та довідка ВСП "Шахтоуправління ім. Героїв Космосу" ПАТ "ДТЕК" від 27 жовтня 2014 року про утримання з його заробітної плати аліментів за вересень, жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень, лютий, березень, квітень 2013 року.

Проте, встановивши під час апеляційного розгляду невідповідність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за пред'явленим та визнаним доведеним обвинуваченням, що відноситься до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та впливає на об'єм обвинувачення, суд апеляційної інстанції навпаки зазначив у своїх висновках про те, що колегією суддів не виявлено порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Вказане слідує з апеляційної скарги засудженого, приєднаних до неї доказів, журналу судового засідання у суді апеляційної інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснив розгляд апеляційної скарги засудженого не в межах заявлених ним апеляційних вимог, а, встановивши нові обставини, що впливають на об'єм обвинувачення, не здійснив належного реагування у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Отже, колегія суддів вважає, що такі доводи засудженого судом апеляційної інстанції досліджені поверхово, а рішення є передчасним.

Відтак, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8