н/п 1-кс/640/8977/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
Так, встановлено, що з метою прикриття незаконної діяльності, невстановленими особами створено та зареєстровано в органах фіскальної служби України суб`єкт господарювання « ОСОБА_13 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) у формі сільськогосподарського фермерського господарства із спеціальним режимом оподаткування.
Відповідно до листа з Управління Держземагенства в Харківському районі Харківської області №70/8-5402 від 07.04.2015 року за ОСОБА_13 обліковується державний акт на право постійного користування № 356 серії Б№046451 земельною ділянкою площею 22,23 гектари за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення для організації селянського господарства. Крім того, згідно показників у податковій звітності та статистичних даних за 2014 р. площа засіяних земельних ділянок підприємства складає 21,8 гектарів. Інших земельних ділянок у СФГ «Васильченко С.А.» та у громадянина України ОСОБА_13 на праві власності, на праві постійного користування та у оренді, не перебуває. Відповідно до задекларованих даних за формою №29-СГ, вказаний суб`єкт господарювання вирощував пшеницю озиму, при цьому врожайність склала 50,4 центнера з одного гектара (5,04 тони).
Отже, наявна площа унеможливлює вирощення та реалізацію пшениці власного виробництва вищезазначеного обсягу на суму 16 340 865,00 грн. та, незважаючи на дані обставини, невстановленими особами внесено в податкову звітність СФГ «Васильченко С.А.» завідомо підроблені дані щодо обсягу вирощеної та реалізованої пшениці та надані в податкові органи за місцем реєстрації підприємства.
Відповідно до висновку спеціаліста ОСОБА_14 від 20.04.2015 року, на ріллі площею 21,8 гектарів СФГ «Васильченко С.А.» мав змогу виростити та реалізувати пшеницю озиму лише на суму (без податку на додану вартість) - 320 607,00 гривень.
Згідно з вимогами п.2 ст.209 Податкового кодексу України підприємство, використовуючи спеціальний режим оподаткування, мало право не сплатити до бюджету, а повністю залишити у своєму розпорядженні, перерахувати на спеціальний рахунок та використати за цільовим призначенням податок на додану вартість лише на суму 64 121,00 грн. Різниця в сумі 2 659 357, 00 гривень повинна бути перерахована до державного бюджету у загальному порядку.
Враховуючи викладене, СФГ «Васильченко С.А.» безпідставно занижено податкові зобов`язання по податку на додану вартість на суму 2 659 357,00 грн., в порушення: п.2 ст. 209, п.1 ст. 188 Податкового кодексу України (з урахуванням норм п.15-2 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» цього Кодексу), що призвело до несплати до держбюджету грошових коштів в сумі 2 659 357,00 грн.
16.12.2015 року під час проведення обшуку СВ УСБУ за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено майно відповідно до протоколу обшуку від 16.12.2015.
Крім того, в цей же день СВ УСБУ проведено обшук автотранспортного засобу Тойота «Хайлендер», держ. № НОМЕР_1 , який фактично використовується ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено предмети відповідно до протоколу обшуку від 16.12.2015.
17.12.2015 року клопотання слідчого про арешт майна, узгоджене з прокурором відділу прокуратури Харківської області, в порядку ст.ст. 131-132, 1760-171 КПК України направлено для розгляду слідчому судді Київського районного суду м. Харкова.
В цей же день, слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 дане клопотання слідчого повернуто прокурору для усунення недоліків, в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України.
Слідчим усунено недоліки, що вказані слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова в ухвалі від 17.12.2015 року.
Слідчий вказав, що у органа досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти отримані ним злочинним шляхом від протиправної діяльності; документація, записна книжка може бути доказом злочину, а саме створення та функціонування «конвертаційного центру»; банківські картки «ПриватБанк», що вилучені у ОСОБА_6 та оформлені на рахунки, на яких зберігаються грошові кошти, набуті злочинним шляхом від протиправної діяльності ОСОБА_6 , та те що вказані предмети зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, у зв`язку з чим вони в подальшому можуть бути використані як докази обставин, встановлення яких має значення для розслідування даного злочину. Крім того, у разі відмові у задоволенні накладення арешту переліченого майна, є підстави вважати, що воно буде знищене, приховане або відчужене третім особам.
Також вказав, що у органа досудового розслідування є достатні підстави вважати, що власником вищевказаних предметів та документів є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.
Адвокат ОСОБА_6 ОСОБА_4 проти задоволення клопотання про арешт майна заперечував, вважав клопотання безпідставним та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства України, оскільки слідчим суддею не надавався дозвіл на вилучення грошових коштів та інших цінностей, отриманих злочинним шляхом, а також на вилучення інших предметів та документів. Тобто, слідчий під час проведення обшуків вийшов за межі повноважень, наданих йому ухвалою слідчого судді та вилучив готівкові грошові кошти та інші предмети, у наданні дозволу на відшукання та вилучення яких слідчому було відмовлено. Крім того, посилався на те, що у кримінальному провадженні на теперішній час жодній особі, в т.ч. ОСОБА_6 , не повідомлено про підозру.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2015р. надано дозвіл на проведення обшуку в автотранспортному засобі Тойота «Хайлендер», д.н. НОМЕР_1 , 2011 р.в., чорного кольору, який належить на праві власності ОСОБА_15 , та яким фактично користується ОСОБА_6 (а.с.27-31).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2015р. надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_15 , де зареєстрований та фактично мешкає ОСОБА_6 (а.с.37-41).
На підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2015 р. слідчим 16.12.2015р. було проведено обшуки в автотранспортному засобі Тойота «Хайлендер», д.н. НОМЕР_1 та в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході яких було вилучено майно, перелік якого підтверджується протоколами обшуків від 16.12.2015 р. (а.с.32-36, 42-47).
17.12.2015 старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБ України в Харківській області підполковник юстиції ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором відділу 04/4 прокуратури Харківської області радником юстиції ОСОБА_16 , яким просив накласти арешт на предмети та документи, що належать ОСОБА_6 , та які були вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та в ході проведення обшуку автотранспортного засобу Тойота «Хайлендер», держ. № НОМЕР_1 .
Вказану ухвалу отримано прокурором 18.12.2015 р. о 17-30 год. (а.с.58).
21.12.2015 о 16-58 год. старшим слідчим в ОВС СВ УСБ України в Харківській області підполковником юстиції ОСОБА_3 клопотання про арешт майна подано до суду (а.с.2-9).
Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
Таким чином, слідчим виконані вимоги ч. 3 ст. 171 КПК України, та дотримано вимоги закону щодо звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням про арешт майна після усунення недоліків.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з ч.7 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
Повідомлення про підозру, відповідно до ст. 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення. Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України. Крім того, відповідно до вищевказаної статті арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Враховуючи те, що вилучене відповідно до протоколів обшуку від 16.12.2015 майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 170 КПК України, а також те, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, вказані в клопотанні предмети, речі та документи, за винятком перерахованого нижче майна, мають значення для досудового розслідування, а також можуть бути доказами у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності на вказане у клопотанні предмети, речі та документи завданням кримінального провадження.
Разом з тим, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволенню клопотання слідчого в частині накладення арешту на наступне майно, а саме: посвідчення Військової прокуратури Харківського гарнізону, видане 23.02.2001 року на ім`я ОСОБА_6 ; договір про надання правової допомоги від 01.09.2015, укладений між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з відтиском печатки «адвокат ОСОБА_7 » та підписами сторін, на 1 арк.; договір про надання правової допомоги від 01.09.2015, укладений між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з відтиском печатки «адвокат ОСОБА_7 » та підписами сторін, на 1 арк.; договір про надання правової допомоги від 01.09.2015, укладений між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , з відтиском печатки «адвокат ОСОБА_7 » та підписами сторін, на 1 арк.; договір про надання правової допомоги без дати, укладений між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , з відтиском печатки «адвокат ОСОБА_7 » та підписами сторін, на 1 арк., оскільки в цій частині стороною обвинувачення не надано доказів необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вказаного майна.
За вказаних обставин, на теперішній час відсутні достатні підстави вважати, що вищевказані документи підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення, чи набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 107, 167, 170-173, 276, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Місцем зберігання арештованого майна визначити УСБ України в Харківській області згідно з положенням з міжвідомчої інструкції «Про порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», від 19 листопада 2012 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка має право на її оскарження, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1