ОСОБА_1 Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 580/2669/13-к
Номер провадження 1-кп/580/2/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2015 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_2

секретаря ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого лікарем КУ Сумської обласної ради « Лебединського психоневрологічного інтернату, маючого урядові нагороди, учасника бойових дії, та учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 році, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_1 , обіймаючи з травня 2004 року і до лютого 2013 року спочатку посаду лікаря- психіатра, а затим лікаря-стажиста Комунальної установи Сумської обласної ради Лебединський психоневрологічний інтернат являвся медичним працівником. В лютому 2013 року допустив неналежне виконання своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого. Злочин скоїв при слідуючих обставинах.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особа , що потребувала стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування на підставі путівки № 72 Сумського обласного управління праці та соціального захисту населення 12.09.2012 прибув до Лебединського психоневрологічного інтернату, для подальшого постійного проживання, та, відповідно до наказу № 259 по Лебединському психоневрологічному інтернату від 13.09.2012 був зарахований до списочного складу інтернату на всі види державного забезпечення. По прибуттю до інтернату останньому було встановлено діагноз: Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу зі стабільним дефектом. Дифузний атерокардіосклероз, хронічний простий бронхіт, ремісія. ДН-0. ДЕП-ІІ з психорганічним синдромом. Початкова вікова катаракта обох очей.

Незважаючи на наявність у ОСОБА_6 низки хвороб, в тому числі хронічної патології серцево-судинної системи та органів дихання дифузного атерокардіосклерозу та хронічного бронхіт, лікар-стажист КУ Сумської обласної ради Лебединський психоневрологічний інтернат ОСОБА_1 який спостерігав за станом здоров`я підопічного та, відповідно до вимог пунктів 2.1 - 2.5. Розділу 2, Розділу 3 та Розділу 4 Посадової інструкції … був зобов`язаний застосовувати сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації хворих психіатричного профілю, надавати їм швидку та невідкладну медичну допомогу, вести постійний контроль за станом здоров`я підопічних, вести медичну документацію, був наділений правами призначати підопічним інтернату необхідні методи лікування, залучати в необхідних випадках лікарів інших спеціальностей для обстеження підопічних, та, крім того, на якого була покладена відповідальність за якісне та своєчасне надання медичної допомоги, упродовж часу з вересня 2012 року і до лютого 2013 року, тобто практично упродовж півроку, хоча і проводив відповідно 12.09.2012, 01.11.2012, 06.11.2012, 12.11.2012, 20.12.2012 та 07.02.2013 огляди ОСОБА_6 , однак не призначав та не проводив профілактичне лікування вказаних хвороб у підопічного та не залучав до проведення консультативних оглядів останнього лікарів-спеціалістів.На початку лютого 2013 року ОСОБА_6 захворів на запалення легень, що зовні проявлялося у вигляді загальної слабкості останнього, ослабленим диханням в легенях та в інших ознаках, що станом на 07.02.2013 призвело до патологічних змін в легенях підопічного ОСОБА_6 , які обвинувачений, як лікар- стажист повинен був виявити при проведенні огляду хворого і викликати лікаря терапевта на консультацію або ж направити хворого на стаціонарне лікування, діючи в порушення вищевказаних вимог пунктів 2.1 - 2.5. Розділу 2, Розділу 3 та Розділу 4 Посадової інструкції …, тобто проявляючи при цьому злочинну недбалість, не надав хворому ОСОБА_6 швидкої, невідкладної, якісної та своєчасної медичної допомоги, не призначив йому необхідні методи лікування та не залучив у вказаному випадку лікарів іншої спеціальності для обстеження підопічного, що, як наслідок, призвело до смерті ОСОБА_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 17 від 15.03.2013 смерть ОСОБА_6 , настала від інтоксикації, в результаті запалення легень, так як була ненадана належна медична допомога медичними працівниками психоневрологічного інтернату. Смерті ОСОБА_6 , можна було запобігти в разі своєчасного надання йому кваліфікованої медичної допомоги.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 вину свою не визнав та пояснив, що він з 2004 року працює на посаді лікаря психіатра в Лебединському психоневрологічному інтернаті. В його функціональні обов`язки входить огляд та надання первинної лікарської допомоги підопічним та нагляд за санепідеміологічним станом інтернату. Тобто він мав оглядати підопічних і при необхідності призначати лікування в межах можливостей медичного пункту. В разі необхідності він зобов`язаний був направляти хворих на стаціонарне лікування в Лебединську ЦРЛ. В інтернаті він працював як лікар загального профілю. Він неодноразово звертався до директора інтернату з приводу проходження курсів спеціалізації та атестації, так як поточні 5 років не проходив атестацію і згідно штатного розпису був на посаді лікаря стажиста інтернату, але за відсутності фінансування йому відмовляли на направлення таких курсів переатестації. Він проводив огляди підопічних, про що робив запис в історіях хвороб. При необхідності призначав підопічним лікування, про що також робив відповідні записи в історії їх хвороб. Огляд підопічного інтернату ОСОБА_6 він проводив, про що робив відповідні записи в історії його хвороби. 11.02.2013 року, коли стан ОСОБА_6 погіршився, він оглядав підопічного. У зв`язку з відсутністю підвищення температури, кашлю та ознак запалення легень стан ним був розцінено як наростаюча хронічна серцево- легенева недостатність. Він не вважав стан підопічного важким для виклику швидкої медичної допомоги. Винним себе не визнає, оскільки вважає, що відповідно до протоколу надання медичної допомоги хворим на негоспитальну пневмонію знак даного захворювання у підопічного не було і тому підстав для обстеження його лікарем терапевтом, враховуючи хронічні захворювання підопічного, він не вважав.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_6 є її батьком. Останній час він хворів і перебував на обліку у лікаря психіатра, мав другу групу інвалідності і періодично проходив лікування в психіатричній лікарні. Оскільки за станом свого здоров`я він був як особа , що потребувала стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування на підставі путівки № 72 Сумського обласного управління праці та соціального захисту населення 12.09.2012 направлений до Лебединського психоневрологічного інтернату, для подальшого постійного проживання Вона відвідувала батька однак з лікарем зустрітися не могла, так як під час її приїзду він був відсутній на робочому місці. Коли відвідувала батька то бачила, що догляд за ним не проводиться належним чином, про що говорила в молодшим медперсоналом. 11 лютого 2013 року вона відвідувала батька і бачила, що він лежачий і знаходиться в стані депресії і йому було необхідне медикантозне виведення з цього стану. Але з лікарем вона не змогла зустрітися, оскільки, як їй повідомили, він був відсутній на робочому місці. В той же день їй повідомили, що батько помер. Вона вважає, що в смерті батька вині медичні працівники інтернату і саме лікар,який не надав належної медичної допомоги батькові. Вважає, що смерть батька настала внаслідок неналежного виконання обвинувачем своїх професійних обов`язків, як лікаря. Внаслідок смерті батька їй завдана моральна шкода, яку вона визначила в сумі 10000 гривень і прохає стягнути її з обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона працює на посаді заступника головного лікаря Лебединської ЦРЛ. КУ « Лебединський психоневрологічний інтернат» не підпорядкований Лебединській центральній районній лікарні. Підопічні інтернату проходять лікування за призначенням лікарів інтернату, які проводять за ними нагляд, а в разі необхідності додаткового або більш кваліфікованого лікування такі підопічні лікуються лікарями ЦРЛ на загальних підставах. Коли виникає така необхідність керівник установи ( інтернату) звертається до лікарні за організацією лікування, або додаткового обстеження. Такі звернення можуть надходити як до керівництва лікарні, так і безпосередньо до лікаря відповідного профілю. В разі госпіталізації хворого в амбулаторній картці його, або в історії хвороби зазначається, що звернувся інтернат. В разі смерті підопічного інтернату і при не проведенні розтину трупу, лікар інтернату, який здійснював нагляд над підопічним в медичній документації померлого константує смерть, її причину і звертається до поліклінічного відділення лікарні до районного терапевта за отриманням лікарського свідоцтва про смерть. Останній зобов`язаний перевірити відповідність причини смерті і хвороб померлого згідно наданої медичної документації і в разі відсутності якихось розбіжностей чи зауважень, а також необхідності провести розтин трупа, видати лікарське свідоцтво про смерть підопічного. Бланки лікарського свідоцтва про смерть є номерними бланками сурової звітності, за них відповідає районний терапевт та завідуючий поліклінічним відділенням. Видача такого свідоцтва реєструється в журналі реєстрації лікарських свідоцтв про смерть. На даний час видачу лікарських свідоцтв про смерть проводить районний терапевт ОСОБА_9 . Обвинуваченого ОСОБА_1 вона знає як лікаря психоневрологічного інтернату. Який у нього лікарський профіль їй не відомо. Їй відомо, що останній, як лікар інтернату, звертався до центральної районної лікарні за медичною допомогою по лікуванню підопічних інтернату, а також в разі смерті когось із них займався отриманням лікарського свідоцтва про смерть підопічних. Щодо лікування підопічного інтернату ОСОБА_6 їй нічого не відомо. Особисто до неї звернень з приводу проведення лікування останнього, чи встановлення причини його хвороби, ніхто з працівників інтернату не звертався. Яка була причина смерті останнього вона не знає, оскільки медичну документацію померлого не вивчала. На час його смерті вона не працювала, так як перебувала на лікарняному.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона працює медичною сестрою поліклінічного відділення Лебединської ЦРЛ. В її обов`язки входить виписка медичних довідок, лікарняних листів, лікарських свідоцтв про смерть. Всі ці документи нею виписуються на підставі розпоряджень лікарів. ОСОБА_1 вона знає протягом останніх чотирьох років, як лікаря- невролога Лебединського психоневрологічного інтернату, оскільки він неодноразово звертався до поліклінічного відділення за отриманням лікарських свідоцтв про смерть підопічних інтернату. Розпорядження та дозвіл на видачу такого свідоцтва видає районний терапевт ОСОБА_11 . При виписці такого свідоцтва лікар надає їй історію хвороби померлого, де вказана причина смерті, та мається підпис лікаря, що здійснював нагляд за хворим та районного терапевта. Лише при наявності підпису районного терапевта вона виписує лікарське свідоцтво про смерть. При цьому у журнал реєстрації довідок про смерть нею обов`язково вносяться дані паспорта померлої особи, адреса проживання, коли та де померла, прізвище лікаря, який константував смерть, реєстраційний номер лікарського свідоцтва, діагноз та причину смерті, а також супутні захворювання померлої особи. Таке лікарське свідоцтво виписується у двох примірниках, підписується лікарем, який константував смерть та районним терапевтом, закріплюється печаткою лікарні. Один екземпляр видається під розпис особі, що звернулася за його отриманням, інший залишається в лікарні. Як видавалося лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_6 вона не пам`ятає, але порядок оформлення і видача таких свідоцтв для всіх однаковий.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він за спеціальністю фельдшер і з 1991 року працює на посаді медичної сестри Лебединського психоневрологічного інтернату. В його обов`язки входить виконання лікарських призначень щодо підопічних інтернату. Лікування підопічних здійснював відповідно до призначень лікарів. Це різні профільні призначення такі як неврологічні, психічні, шизофренічні, терапевтичні, хірургічні. При необхідності за призначенням лікаря інтернату до підопічних запрошувалися і лікарі Лебединської ЦРЛ, як для консультації так і призначення лікування. Підопічний ОСОБА_6 був направлений до їх інтернату з 2-ої обласної лікарні для постійного проживання з діагнозом « шизофренія». Перший час перебування в інтернаті він був активний, а потім стан його змінився, він став пасивним. Останнім часом ОСОБА_6 проживав у другому корпусі, де проживали підопічні, які самостійно не ходити і потребували специфічного догляду. За чиїм розпорядженням ОСОБА_6 був туди поміщений йому не відомо. Лікування підопічного ОСОБА_6 проводив лікар ОСОБА_1 . На його змінах, а чергували вони через дві доби, ОСОБА_1 оглядав ОСОБА_6 , виписував призначенням, які заносив в історію хвороби підопічного. Потім він, виконуючи на той час обов`язки старшої медичної сестри, заносив призначення в журнал обліку призначень та виписував лист призначення, відповідно до якого і надавалось підопічному лікування. В цьому листі призначення медичною сестрою проводилась відмітка про виконання призначення і ставився її підпис. 05.02.2013 року та 09.02.2013 року він був на чергуванні. Стан підопічного ОСОБА_6 був тяжким. Він був недоступний мовному контакту, відмовлявся від їжі, різко схуд. Коли заміряли температуру тіла, то та була в нормі. Про погіршення стану підопічного особисто він доповідав лікарю ОСОБА_1 . Той оглядав підопічного, призначав лікування. Про погіршення стану ОСОБА_6 він доповідав також по зміні. Розпоряджень , щодо призначення ОСОБА_6 консультації лікарів чи виклику швидкої допомоги, він не отримував.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона працює медичною сестрою в Лебединському психоневрологічному інтернаті. Режим роботи її через добу, інколи через дві доби. Коли заступає на зміну, то попередня чергова медсестра повідомляє про стан здоров`я підопічних. При погіршені стану здоров`я когось з підопічних вони доповідали лікарю інтернату, ОСОБА_1 і останній йшов та оглядав хворого. Лікування підопічних вона проводила відповідно до призначень лікаря. Про проведення лікування ставила підписи у листах призначення, які видавались на кожного підопічного. Підопічного ОСОБА_6 вона пам`ятає по тому, що останній під час її чергування помер, про що вона повідомила лікаря ОСОБА_1 . Цей підопічний знаходився у другому корпусі, де утримувалися лежачі та похилого віку підопічні. Як повідомляла її в той день санітарка ОСОБА_6 відмовлявся їсти, був пасивним не доступним контакту.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що з 25 квітня 2013 року він працює на посаді директора Лебединського психоневрологічного інтернату. У травні 2013 року між інтернатом і Лебединською центральною районною лікарнею укладений договір на щорічні комплексні огляди підопічних інтернату лікарями ЦРЛ та на видачу лікарняних свідоцтв про смерть підопічних інтернату. Чи мався такий договір за попередній період йому не відомо. Крім того свідок пояснив, що він працював лікарем невропатологом в Лебединській ЦРЛ, а також на 0, 5 ставки працював лікарем- невропатологом в інтернаті. В інтернаті фактично працював кожного дня з 17 до 20 години, де здійснював прийом підопічних, а разі необхідності проводив їх огляд в палатах. Це стосувалося підопічних, які не могли самостійно передвигатися. Необхідність консультації лікаря- невропатолога визначав медичний персонал інтернату і безпосередньо лікар інтернату, а саме ОСОБА_1 . Якщо при огляді підопічного виникала необхідність, то викликали на консультацію іншого лікаря ЦРЛ, або швидку допомогу, яка доставляла підопічного до лікарні. Все це мало відображення в історії хвороби підопічного. Профілактичні огляди підопічних інтернату проводилися лікарями спеціалістами Лебединської ЦРЛ 2 рази на рік ( весна та осінь). Відомості про проведення планового огляду відображають у історіях хвороб підопічних, де маються листи огляду. При необхідності заводився листок призначення, де записувались призначення лікаря та їх виконання. Підопічного ОСОБА_6 він пам`ятає. Відомості про його лікування внесені до історії його хвороби. За характером підопічний був тихий, але з іншими підопічними конфліктував, що стало причиною того, що йому інші підопічні відкусили вухо. Про смерть ОСОБА_6 йому стало відомо від працівників медпункту інтернату.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила,що з 18.01.2010 року вона працює на посаді молодшої медичної сестри в Лебединському психоневрологічному інтернаті. В корпусі № 2, де знаходяться малорухомі підопічні інтернату, які потребують додаткової уваги та допомоги. В її обов`язки входить прибирання, догляд та годування підопічних та інші обов`язки. Підопічного ОСОБА_6 пам`ятає. Він перебував і корпусі № 2 палата № 3. Коли ОСОБА_6 перевели в другий корпус вона не пам`ятає. Цей підопічний був спокійним, поводив себе нормально, приймав їжу, але пересувався погано, майже ввесь час лежав. З нею ніколи не конфліктував. Свої бажання в основному показував жестами ( туалет, їсти, та інше) В той день коли ОСОБА_6 помер, ІНФОРМАЦІЯ_4 , вона чергувала. Коли прийшла на зміну їй передали по зміні, що ОСОБА_6 лежить, відмовляється від їжі. Вранці до обходу лікаря та медсестер вона перевдягла підопічного, покормила його, але останній відмовлявся приймати їжу, випив чай. В палаті він лежав один. В обід до нього приїхала донька з чоловіком та маленькою дитиною. Вона спілкувалася з підопічним та годувала його борщем. У неї питала, що сталося з батьком, але вона сказала, що на ці питання дає відповіді медична сестра або лікар. Ніяких претензій щодо догляду за батьком чи з приводу чогось іншого дочка не виказувала. Десь о 14 годині, коли вона зайшла в палату то побачила, що у ОСОБА_6 відсутні ознаки життя. Про це вона повідомила на пост медичній сестрі. Щодо лікування ОСОБА_6 вона не може нічого сказати, оскільки лікування не входить в її обов`язки, але під час її чергувань лікар ОСОБА_1 кожного разу проводив обхід підопічних їхнього корпусу, в тому числі оглядав і ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що з 19.08.2009 року вона працює молодшою медичною сестрою в копусі № 2 Лебединського психоневрологічного інтернату В її обов`язки входить догляд та обслуговування підопічних. При виявлені зміни поведінки чи хвороби когось з підопічних вони повідомляють про це медсестрам або лікарю. Лікарем у них працював ОСОБА_1 . Підопічний ОСОБА_6 був переведений до їхнього корпусу з корпусу № 3. Пробув в їх корпусі він близько одного місяця. Він погано ходив, майже ввесь час лежав. Був старим та хворим. Під час її чергувань кожного разу до них в корпус приходив лікар ОСОБА_1 , оглядав підопічних, в тому числі і ОСОБА_6 , приходила медична сестра і виконувала призначення лікаря по лікуванню хворого. Яка хвороба була в підопічного вона не знає. Підопічний, за час перебування в другому корпусі мало їв, тому схуд. Він не був контактним, не обслуговував себе, тому ввесь час перебував у памперсах. За останню неділю перед смертю ОСОБА_6 вона була за зміні 2 дні і 2 ночі. В ці дні за ним постійно наглядав медперсонал. Медсестрам доповідали, що ОСОБА_6 практично перестав їсти, не міг пояснити своє бажання. 11 лютого 2013 року вона разом з ОСОБА_15 прийняли зміну. Іванова зранку понесла ОСОБА_6 їсти, але як повідомила, останній відмовився від їжі, пив лише чай. Разом з ОСОБА_17 вони перевдягли ОСОБА_6 , обмили його. В цей день перед обідом приїздила його донька, спілкувалася з ним. Ніяких претензій щодо догляду за батьком чи з приводу чогось іншого дочка не виказувала. Близько 14 години ОСОБА_15 їй повідомила, що ОСОБА_6 помер.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що з 2004 року вона працює на посаді медичної сестри Лебединського психоневрологічного інтернату. Серед інших покладених на неї обов`язків входить виконання призначень лікаря при лікування підопічних інтернату. В разі погіршення стану здоров`я підопічних доповідати про це лікарю та директору. На медицинському посту у них мається журнал призначень лікування на підставі якого виконуються призначення лікаря та у ньому робиться відмітка про їх виконання. Дані призначень заносяться в журнал з історії хвороби підопічних, де їх зазначає лікар. З журналу призначень також оформляються листи призначень, де після кожного виконаного призначення вона робить відмітку про виконання і ставить свій підпис. Ці листи призначень потім зберігаються в історії хвороби підопічного. Питання про переведення підопічних з одного корпусу в інший вирішує директор інтернату за ініціативи лікаря. Коли перевели підопічного ОСОБА_6 в другий корпус вона не пам`ятає. В цьому корпусі проживають підопічні, які не можуть себе самостійно обслуговувати. Фізичний стан ОСОБА_6 вона не пам`ятає. Які відносно нього виконувала призначення лікаря не пам`ятає, але це можна прослідкувати по медичній документації. 11 лютого 2013 року вона перебувала на чергуванні. Обставини чергування точно не пам`ятає, Про всі обставини чергування вона робить відповідні записи в медичній документації. Десь о 14 годині молодша медична сестра ОСОБА_19 повідомила про смерть підопічного ОСОБА_6 .. Вона в свою чергу повідомила про це лікарю ОСОБА_1 та внесла відповідний запис в журнал обліку померлих.

З пунктів 2.1 - 2.5. Розділу 2, Розділу 3 та Розділу 4 Посадової інструкції лікаря психіатра вбачається що лікар- психіатр зобов`язаний застосовувати сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації хворих психіатричного профілю, надавати їм швидку та невідкладну медичну допомогу, вести постійний контроль за станом здоров`я підопічних, вести медичну документацію, наділений правами призначати підопічним інтернату необхідні методи лікування, залучати в необхідних випадках лікарів інших спеціальностей для обстеження підопічних, та, крім того, нести відповідальність за якісне та своєчасне надання медичної допомоги, упродовж часу з вересня 2012 року і до лютого 2013 року, тобто практично упродовж півроку, хоча і проводив відповідно 12.09.2012, 01.11.2012, 06.11.2012, 12.11.2012, 20.12.2012 та 07.02.2013 огляди підопічного ОСОБА_6 , однак не призначав та не проводив профілактичне лікування вказаних хвороб у підопічного ОСОБА_6 та не залучав до проведення консультативних оглядів останнього лікарів-спеціалістів.

З висновку експерта № 17 від 15.03.2013 року ( а.с. 161-163) вбачається, що смерть ОСОБА_6 настала від інтоксикації, в результаті запалення легенів. При судово- медичній експертизі трупу виявлено захворювання: запалення легень, що є причиною смерті, так як була ненадана належна медична допомога медичними працівниками психоневрологічного інтернату. Смерті ОСОБА_6 можна було запобігти в разу своєчасного надання йому кваліфікованої медичної допомоги.

З висновку судово- медичної експертизи ( а.с. 165-180) вбачається, що смерть ОСОБА_6 настала від інтоксикації, яка розвинулась в результаті запалення легенів. У ОСОБА_6 мала місце гостра патологія з ураженням легені та плеври ( мікроскопічно) тривалістю в межах 7-10 днів. Враховуючи морфологічні зміни, виявлені при судово- медичному та судово- гістологічному дослідженні, давність захворювання 7-10 днів до настання смерті, у хворого станом на 07.02., 11.02,2013 року вже мали місце патологічні зміни в легенях, які лікар повинен був виявити при огляді хворого і викликами лікаря терапевта на консультацію чи направити хворого н стаціонарне лікування. В медичній документації вказано, що реанімаційні заходи результату не дали, однак не вказано, що саме проводилося та в лмиста призначень відсутні записи про їх призначення та проведеннія. Лікарем ОСОБА_20 було недооцінено стан хворого при огляді 7,11 та 12 лютого 2013 року. Соматичний стан, викладений у щоденниках , не відповідає клінічній картині патології, яка мала місце на той час в ОСОБА_6 і, відповідно, лікар не виконав покладені на нього обов`язки, згідно посадової інструкції.

Даний висновок в судовому засіданні підтвердила експерт ОСОБА_21 вказавши, що при своєчасному виявленні пневмонії з проведенням адекватної терапії та можливості госпіталізації в спеціалізований заклад, смерті ОСОБА_6 можна було уникнути.

Проаналізувавши зібрані у справі докази, вислухавши покази обвинуваченого ОСОБА_1 , потерпілої та свідків, суд вважає, що не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим його вина у скоєнні інкримінованого йому злочин доведена повністю, виходячи з наступного.

З ксерокопії посвідчення № х/5398 вбачається, що ОСОБА_1 закінчив Харківський медичний інститут в 1978 році, та проходив підготовку в інтернатурі на базі центру психоневрологічної лікарні 01.08.1978 року по 01.07.1979 року і рішенням випускної екзаменаційної комісії йому присвоєна кваліфікація лікаря невропатолога 3 категорії.

Відповідно до наказу № 217 від 31.12.2003 року обвинувачений зарахований на посаду лікаря- психіатра Лебединсього психоневрологічного інтернату з 05.05.2004 року.

З пунктів 2.1 - 2.5. Розділу 2, Розділу 3 та Розділу 4 Посадової інструкції лікаря психіатра вбачається що лікар- психіатр зобов`язаний застосовувати сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації хворих психіатричного профілю, надавати їм швидку та невідкладну медичну допомогу, вести постійний контроль за станом здоров`я підопічних, вести медичну документацію, наділений правами призначати підопічним інтернату необхідні методи лікування, залучати в необхідних випадках лікарів інших спеціальностей для обстеження підопічних, та, крім того, нести відповідальність за якісне та своєчасне надання медичної допомоги.

З історії хвороби № 273 ОСОБА_6 ( а.с. 135-140) вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особа , що потребувала стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування на підставі путівки № 72 Сумського обласного управління праці та соціального захисту населення 12.09.2012 прибув до Лебединського психоневрологічного інтернату, для подальшого постійного проживання, та, відповідно до наказу № 259 по Лебединському психоневрологічному інтернату від 13.09.2012 був зарахований до списочного складу інтернату на всі види державного забезпечення. По прибуттю до інтернату останньому було встановлено діагноз: Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу зі стабільним дефектом. Дифузний атерокардіосклероз, хронічний простий бронхіт, ремісія. ДН-0. ДЕП-ІІ з психорганічним синдромом. Початкова вікова катаракта обох очей і що за станом його здоров`я та призначенням необхідного лікування відповідальним був лікар ОСОБА_1 . З 07.02.2013 року стан здоров`я підопічного погіршився, відповідно до запису в історії хвороби, лікарем ОСОБА_1 призначений курс лікування 12.02.2013 року о 18 гоД. 15 хв. константована смерть підопічного.

Висновком судово- медичної експертизи ( а.с. 165-180) сверджується, що смерть ОСОБА_6 настала від інтоксикації, яка розвинулась в результаті запалення легенів. У ОСОБА_6 мала місце гостра патологія з ураженням легені та плеври ( мікроскопічно) тривалістю в межах 7-10 днів. Враховуючи морфологічні зміни, виявлені при судово- медичному та судово- гістологічному дослідженні, давність захворювання 7-10 днів до настання смерті, у хворого станом на 07.02., 11.02,2013 року вже мали місце патологічні зміни в легенях, які лікар повинен був виявити при огляді хворого і викликами лікаря терапевта на консультацію чи направити хворого на стаціонарне лікування. В медичній документації вказано, що реанімаційні заходи результату не дали, однак не вказано, що саме проводилося та в листі призначень відсутні записи про їх призначення і проведення. Лікарем ОСОБА_20 було недооцінено стан хворого при огляді 7,11 лютого 2013 року. Соматичний стан, викладений у щоденниках , не відповідає клінічній картині патології, яка мала місце на той час в ОСОБА_6 і, відповідно, лікар не виконав покладені на нього обов`язки, згідно посадової інструкції.

Аналізуючи вищевикладене, покази обвинуваченого в судовому засіданні суд розцінює як обраний ним спосіб захисту та бажання уникнути справедливої відповідальності за скоєні ним злочини.

Враховуючи вищевикладене суд вважає необхідним дії обвинуваченого ОСОБА_1 кваліфікувати за ч. 1 ст. 140 КК України, а саме неналежне виконання медичним працівником своїх професійний обьов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що останній раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю мешкання та праці, має ряд урядових нагород, є учасником бойових дій а також учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, його вік, стан здоров`я, думку потерпілої, вважає можливим, визначити покарання у виді з позбавленням права обіймати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані з наданням медичних послуг строком на 2 роки.

Суд вважає, що саме така міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Оскільки обвинувачений скоїв умисний злочин, який відповідно до вимог ст.. 12 КК України класифікується, як злочин невеликої тяжкості, має пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згоду обвинуваченого, думку прокурора та адвоката, суд вважає необхідним застосувати до нього Закон України про Амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, оскільки він підпадає під дію ст.. 1 п „ ґ цього Закону.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, суд вважає за необхідне залишити без розгляду. Суд вважає, що вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, але враховуючи те, що ОСОБА_1 на момент заподіяння шкоди перебував у трудових відносинах з КУ Сумської обласної ради « Лебединський психоневрологічний інтернат, а відповідно до вимог ст.. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їх працівником під час виконання своїх трудових ( службових) обов`язків, тому вважає, що обвинувачений не є належним відповідачем. При цьому суд роз`яснює потерпілій право звернутися до суду з даним позовом до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371 КПК України

У Х В А Л И В :
ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України і визначити йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані з наданням медичних послуг строком на 2 роки. Застосувавши ст. 1 п „ ґ Закону України „ Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, від покарання звільнити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд Сумської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_2