Справа № 308/6287/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.12.2015 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Холмець Ужгородського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , проживаючи з усного дозволу директора ТОВ «Агростар» ОСОБА_5 на території ферми, розташованої за адресою с. В. Геївці, вул. Гагаріна 2 б Ужгородського району, що належить ТОВ «Агростар», маючи доступ до цегляних будівель та споруд розташованих на території вказаної ферми, 28.04.2015 р., приблизно о 15.00 год., умисно, таємно, з корисливих спонукань, викрав цеглу, з якої побудовано будівлю телятника розташованого на території вказаної ферми, в кількості 153 штуки, вартістю 1.5 грн. за одну штуку, чим спричинив ТОВ «Агростар» матеріальну шкоду на загальну суму 229.5 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що з дозволу директора ТОВ «Агростар» проживав на території ферми, що розташована в с. В. Геївці, 2 б Ужгородського району. 28.04.2015 р., з корисливих спонукань, він викрав цеглу в кількості 153 штуки, з якої було побудовано будівлю телятника розташованого на території вказаної ферми.
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 185 ч. 1 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про особу обвинуваченого, який є молодими за віком.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є визнання своєї вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальних витрат немає.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази: цеглу в кількості 153 штуки залишити у представника потерпілого ТОВ «Агростар» ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1