ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2016 року м. Запоріжжя
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працює, одружений, має на утриманні 3-х малолітніх дітей, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також відповідно до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.
На виконання зазначеного Указу, 07 квітня 2015 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей же день ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та поставлено на всі види забезпечення.
10 квітня 2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №84 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія 2-го відділення 4-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на БТР) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
08 липня 2015 року під час перевірки особистого складу та доведення бойового розрахунку на загальному шикуванні військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України було виявлено відсутність на місці служби, а саме на території військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_4 .
Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби 8 липня 2015 року самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини НОМЕР_1 яка дислокується у АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 04 листопада 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті, та надав суду наступні пояснення.
Так, ОСОБА_4 пояснив, що був призваний за мобілізацією та з 10 квітня 2015 року його призначено на посаду водія 2-го відділення 4-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на БТР) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись в умовах особливого періоду, під час проходження військової служби, 8 липня 2015 року він самовільно без відома керівництва залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та перестав виконувати свої службові обов`язки, у зв`язку з тим, що отримав травму руки. Повертатися одразу не хотів, весь час знаходився вдома, до 04 листопада 2015 року. Потім вирішив добровільно припинити ухиляння від виконання обов`язків військової служби, а тому і зізнався у вчиненому, кається та має стійкебажання продовжити військову службу.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованому йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор і обвинувачений не оспорюють обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи зібрані та досліджені докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 є доведеною, та його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст. 65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, ту обставину, що тяжких наслідків від скоєного не настало, особу обвинуваченого, а саме: що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив негідність вчиненого ним діяння і критично оцінює вчинене, готовий нести за вчинене відповідальність, позитивно характеризується, одружений та має на утриманні трьох малолітніх дітей ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ), на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
До обставин, що помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить добровільне припинення ухилення від виконання обов`язків військової служби, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу особистих обставин, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, характер скоєного злочину та його наслідки, особа винного, його ставлення до скоєного, в даному випадку, дозволяють суду застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді одного року позбавлення волі.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, тому з урахуванням всіх обставин у справі, загальних засад призначення покарання, а саме законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, на підставі ст. 58 КК України призначене покарання у вигляді позбавлення волі має бути замінено на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на той же строк з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків від суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено, майнова шкода відсутня, арешт на майно не накладався.
Керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 58 КК України, замінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків від суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання законної сили вироком, залишити попередній домашній арешт.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1