Ухвала

іменем україни

18 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетрвської області, який мешкає АДРЕСА_1 раніше судимого 08 червня 2011 року Тетіївським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 08 червня 2011 року у виді одного місяця позбавлення волі і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року зазначений вирок змінено, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України пом'якшено призначене засудженому ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

В іншій частині вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 30 червня 2013 року приблизно о 02.00 год., перебуваючи на території ТОВ «Автозар», розташованого за адресою: вул. Кіквідзе, 17 у м. Києві, незаконно повторно заволодів автомобілем «Фіат Добло» та, керуючи цим транспортним засобом, виїхав з території ТОВ «Автозар».

01 липня 2013 року приблизно о 11.00 год. ОСОБА_5 залишив зазначений автомобіль біля будинку №17 на вул. Кіквідзе в м. Києві, де його було вилучено працівниками міліції і пізніше повернуто власнику.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалені щодо ОСОБА_5 судові рішення у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. Стверджує про порушення судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК України (засудженому не було належним чином роз'яснені наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження), а також на порушення вимог кримінального закону (за наявності підстав для закриття кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 289 КК України суд цього не зробив). На думку захисника, згадані порушення належним чином апеляційним судом не досліджувались.

Заслухавши доповідача, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як вбачається з наданих копій судових рішень, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглядалося судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів щодо обставин, які ні ким не оспорювалися, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину.

Апеляційний суд, переглядаючи це кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, яка за своїм змістом та доводами аналогічна її ж касаційній скарзі, дослідивши при цьому журнал судового засідання та звукозапис цього засідання, якими було спростовано твердження захисника про неналежне роз'яснення засудженому наслідків розгляду кримінального провадження в порядку, встановленому ч. 3 ст. 349 КПК України, обґрунтовано визнав, що відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок щодо ОСОБА_5 не може оскаржуватись в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались.

Дослідивши під час розгляду цього кримінального провадження додаткові докази, заявлені в тому числі й стороною захисту, апеляційний суд спростував і твердження захисника про наявність підстав для закриття провадження згідно з ч. 4 ст. 289 КК України, з чим колегія суддів погоджується.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі захисника засудженого відсутні достатні й переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки судів першої й апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене та за відсутності інших доводів, які б ставили під сумнів законність ухвалених щодо ОСОБА_5 судових рішень, підстав для задоволення касаційної скарги захисника засудженого колегія суддів не вбачає, а тому відповідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8