Перечинський районний суд Закарпатської області
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2010 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Амаровича В.П.,

при секретарі Ковач М.Ф.,

з участю прокурора Чурей О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перечин справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, одруженого (має на утриманні малолітню дитину), ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

09 квітня 2010 року біля 21.30 год. ОСОБА_1 з корисливих мотивів вступив у злочинну змову з ОСОБА_2 щодо організації незаконного переправлення трьох громадян ОСОБА_3 та двох громадян ОСОБА_4 через державний кордон України в Словацьку Республіку. На досягнення злочинного задуму, того ж дня близько 22.30 год. ОСОБА_1 прибув на своєму автомобілі НОМЕР_1, на заздалегідь обумовлене місце, а саме на автобусну зупинку неподалік с. Нижнє Солотвино Ужгородського району, де зустрів групу нелегальних мігрантів в складі п'яти чоловік, яких помістив у салон вказаного автомобіля. Після чого, ОСОБА_1, за вказівкою ОСОБА_2 разом з нелегальними мігрантами, поїхав у напрямок смт. В.Березний, з метою доставки останніх у прикордонний район для подальшого незаконного переправлення через державний кордон України в Словацьку Республіку. По дорозі, ОСОБА_1 супроводжував ОСОБА_2, який біля 23.30 год. зателефонував йому та повідомив, щоб він висадив з автомобіля нелегальних мігрантів, а сам повертався у м. Ужгород. Далі ОСОБА_1, розвернувши свій автомобіль у с.Дубриничі Перечинського району, почав рухатися у напрямку м.Ужгород. Однак, з метою не бути викритим заїхав у глиб с. Зарічево Перечинського району, де неподалік церкви вказаного села, висадив із салону автомобіля п'ять нелегальних мігрантів. Після чого, виїжджаючи з с. Зарічево, а саме на залізничному переїзді ОСОБА_1 було затримано військовослужбовцями Чопського прикордонного загону, які також за допомогою службової собаки виявили та затримали трьох громадян ОСОБА_3, а саме: Бібі Джохар, Мохсіна та Саджада, які знаходилися на околиці с. Зарічево Перечинського району, а двоїм громадянам ОСОБА_4 вдалося втекти.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненому злочині ;визнав повністю, щиро розкаявся і показав, що 09 квітня 2010 біля 22.00 год. йому на мобільний телефон зателефонував незнайомий по голосу чоловік, який запитав у нього чи справний його автомобіль і запропонував роботу, яку саме він не казав, а домовився з ним про зустріч у с. Барвінок Ужгородського району, на автозаправочній станції ОККО. Приїхавши на своєму автомобілі НОМЕР_1, сірого кольору до обумовленого місця, і вийшовши з такого, він побачив свого знайо мого ОСОБА_2 на прізвисько Петрик, який в ході розмови запропонував йому під'їхати до с. Нижнє Солотвино Ужгородського району, де з автобусної зупинки потрібно забрати п'ятьох нелегальних мігрантів та відвести останніх за винагороду в розмірі 300 грн. до смт. В.Березний, звідки їх переправлять через державний кордон України до Словацької Республіки, на що він погодився. Після чого, сівши у автомобіль він поїхав у с. Нижнє Солотвини, звідки з автобусної зупинки він забрав п'ятьох чоловік нелегальних мігрантів, і поїхав у напрямку смт. В.Березний Великоберезнянського району. Під час руху ОСОБА_2 рухався попереду нього і неодноразово телефонував йому та повідомляв про перешкоди на дорозі, якщо такі були. Так, проїжджаючи с. Зарічево Перечинського району, ОСОБА_2 зателефонував йому знову і повідомив, щоб він негайно висадив нелегальних мігрантів, а сам повертався до м. Ужгород. Після розмови з останнім, він зрозумів, що щось трапилося і з метою не бути викритим звернув з дороги сполученням Ужгород - ОСОБА_5, наліво вглиб с. Зарічево Перечинського району, де неподалік церкви зупинив свій автомобіль, і наказав нелегальним мігрантам швидко виходити з такого. Коли вони вийшли з автомобіля, то він відразу направився у напрямку м. Ужгород. Однак, переїжджаючи залізничний переїзд у вказаному селі його було затримано військовослужбовцями Чопського прикордонного загону, які через декілька хвилин за допомогою службової собаки, виявили та затримали з п'яти, трьох нелегальних мігрантів, а інші двоє втекли. Куди саме вони пішли йому неві домо.

При визначені обсягу доказів, що підлягають дослідженню, суд, з врахуванням позиції підсудного, прокурора, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 299 КПК України, обмежується визнавальними показами підсудного, дослідження решти доказів вважає недоцільним.

Оцінюючи зібрані по справі докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії підсудного ОСОБА_1А . вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 332 КК України як сприяння в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом перевезення групи нелегальних мігрантів, усунення перешкод щодо їх виявлення, надання їм порад та вказівок, координацією дій групи нелегальних мігрантів та безперешкодної доставки групи нелегальних мігрантів, в напрямку державного кордону України, з метою подальшого їх незаконного переправлення в Словацьку Республіку, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вина підсудного у вказаному злочині доведена повністю, чого він сам не заперечує.

Призначаючи вид і міру покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що помякшують покарання, суд визнає щире каяття підсудного у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину.

Обтяжуючих покарання обставин підсудному суд не знаходить.

Враховуючи, що підсудний ОСОБА_1 позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий та має постійне місце проживання, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання останнього можливі без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільненням його від відбування покарання.

Питання про речові докази вирішуватимуться у порядку ст. 81 КПК України.

Судових витрат по справі немає.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, с у д , -

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України і в межах санкції зазначеної норми закону призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину .

Речові докази по справі, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ 21093, сірого кольору, д/н НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3, рік випуску 2003, який перебуває на відповідальному зберіганні у комірника ТОЗ Ізумруд ОСОБА_6 у м. Ужгород, вул. Гоголя, № 5 Закарпатської області передати на користь держави. М обільні телефони Nokia 6230 ІМЕІ 53188 з карткою мобільного оператора UМС з номером +71 та LG 02 ІМЕІ 8876800, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Перечинського районного суду Закарпатської області - знищити.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити попередній підписка про невиїзд.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий: Амарович В.П.