Справа № 666/3139/14-к
Провадження № 1-кп/666/6/15

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2015 року, Дніпровський районний суд м. Херсона в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000399 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, без постійного місця проживання, раніше судимого, останній раз 27.04.2010 р. Суворовським районним судом м.Херсона за ст.ст. 190 ч.2, 309 ч.1, 70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 18.11.2011 р. з Ольшанської ВК Миколаївської області по відбуттю покарання,

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15, ст. 124 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 08.10.2013 близько 17.00 умисно, керуючись корисливим мотивом, проник до будинку АДРЕСА_1 , таємно намагався викрасти майно ОСОБА_7 , а саме:

чай у пакетиках, вартістю 10 грн;

каву, вартістю 20 грн;

рафіновану олію «Олейна», вартістю 18 грн;

ліхтарик, вартістю 25 грн;

чоловічу куртку, що перебувала у використанні, чорного кольору, вартістю 150 грн; на загальну суму 223 грн, вчинивши при цьому всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками охорони вищевказаного дачного кооперативу «Розкопанка» після вчинення злочину.

Обвинувачений у судовому засіданні вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, покази неодноразово змінював. Вказав, що раніше працював на дачах сторожем, а коли був в місті його затримали працівники міліції, які необґрунтовано його обвинувачують в скоєнні злочинів.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів.

Показами потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що приблизно два роки тому йому зателефонував працівник міліції з проханням приїхати на дачу. Коли він приїхав, то побачив, що розбиті два вікна, а в приміщенні сидів чоловік в куртці сина потерпілого, який намагався викрасти каву, чай, олію та ліхтарик. Вказаного чоловіка потерпілий на лице не пам`ятає. Цивільний позов не заявляв.

Показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що працював сторожем в дачному кооперативі за Цюрупинскьм мостом. Під час обіднього обходу пішов до дачі, де сусідка почула звук розбитого скла. Там він побачив, що чоловік вилазить через розбите вікно з пакетом, в якому знаходились продукти. ОСОБА_9 взяв кийок, переліз через паркан, зупинив його та викликав працівників районного відділу міліції. Поки чекали працівників міліції та власника дачі, мешканці кооперативу впізнали в чоловікові, якого затримали, колишнього сторожа на ім`я ОСОБА_10 .

Висновком експерта №3776 від 02.12.2013 р., відповідно до якого слід пальця руки, від копійований на відрізку «СТ» №4 , вилучений 08.10.2013 під час огляду місця події за фактом крадіжки майна гр. ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , залишений середнім пальцем лівої руки гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.5, а.к.п.87-94)

Протоколом огляду місця події від 08.10.2013 р., відповідно до якого була оглянута дача №2 ДК «Розкопанка» та виявлено розбите скло у вікнах, а також в пакеті каву, чай, олію та ліхтарик. Було вилучено 4 ЛТ слідів пальців рук (т. 5 а.к.п. 97-99).

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення (злочину) доведена повністю. Його дії слід кваліфікувати за ст. 185 ч.3, ст. 15 ч.2 КК України: замах на таємне заволодіння чужим майном (крадіжка), поєднане з проникненням в житло, не доведена до кінця з причин, які не залежали від волі особи, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 13.08.2013 р. в період часу з 02.00 до 05.00, знаходячись на подвір`ї між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані необхідної оборони, викликаної поведінкою потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою самозахисту власного здоров`я від дій останнього та відвернення заподіяння істотної шкоди його здоров`ю, а саме: спроб нанесення ним багатьох численних ударів руками в область кінцівок, голови і тулуба ОСОБА_8 , умисно, з метою самозахисту, наніс ОСОБА_11 декілька ударів кулаками рук в область голови, в результаті чого перевищив межі необхідної оборони, що полягло в заподіянні останньому тілесних ушкоджень у вигляді: забою головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, у м`які покрови голови, закритого перелому тіла верхньої щелепи, забійних ран, крововиливів слизистої губ, забійної рани, синців, садин обличчя, які згідно висновку експерта №960 від 07.11.2013 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та призвело до настання тяжких наслідків у вигляді смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 , яка настала на подвір`ї між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 .

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що її батько ОСОБА_11 був фізично сильною, але не агресивною людиною, тому не вірить про причетність обвинуваченого до смерті батька. Крім цього, ОСОБА_11 не палив, тому не має підстав вважати, що він підійшов до ОСОБА_8 з проханням дати цигарки і потім наніс тілесні ушкодження. Вважає, що особа, яка винна в злочині, сама нанесла удари її батькові, і тому провадження слід перекваліфікувати зі 124 статті на іншу статтю Кримінального кодексу України, що передбачає більш тяжке покарання.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що близько 15 років проживала зі ОСОБА_11 . Про смерть останнього дізналась від сусідки, оскільки за три тижні до його смерті не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що 13.08.2013 р. під час прогулянки з собакою виявила труп з тілесними ушкодженнями. Також вказала, що в ту ніч біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Куліка чула крики компанії молодиків приблизно до другої чи третьої години ранку, після чого все стихло.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що в серпні 2013 року біля її дачі вона зустріла молодика в білій сорочці та брюках, який шукав ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 , якщо читати з заду на перед). Молодик повідомив, що в місті вбили афганця, а тому йому потрібно десь відсидітися, і почав пити горілку. Молодик на зріст був приблизно 180 см, підтягнутий.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що в серпні 2013 року разом з ОСОБА_14 біля дачі зустріла чоловіка, який шукав ОСОБА_15 , і дала покази аналогічні показам останньої.

Сторона обвинувачення посилається, що вина ОСОБА_8 підтверджується наступними доказами, а саме:

рапортом, зареєстрованим ЖЄОЗП 13.08.2013 р. №9643, відповідно до якого знайдено труп ОСОБА_11 (т.4 а.к.п. 61);

протоколом огляду місця події від 13.08.2013 р. з план-схемою, відповідно до якого в дворі будинку АДРЕСА_2 виявлено труп чоловіка, який лежить на спині з розкинутими в сторону руками. На підборідді та лобі крововиливи (т.4 а.к.п. 63-65)

додатковим протоколом огляду місця події від 13.08.2013 р. з фототаблицею, відповідно до якого оглянутий двір між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та вилучено ґудзик білого кольору (т.4 а.к.п. 66-71)

висновком експерта №960 від 13.08.2013 р., відповідно до якого смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від закритої внутрішньочерепної травми у виді забоїв головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, що підтверджується наявністю ушкоджень, данними судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів. (т. 4 а.к.п. 103-106)

висновком експерта №2070 від 13.08.2013 р., відповідно до якого в крові та сечі трупа знайдено етиловий спирт в концентрації в крові 2,26 проміле в сечі 2,83 проміле, що викликає стан алкогольного сп`яніння середньої тяжкості (т4 а.к.п. 107)

висновком експерта №305 від 15.08.2013 р., відповідно до якого кров трупа ОСОБА_11 , 1947 р.н., відноситься до групи А з ізогемаглютином анти-В (т.4 а.к.п. 108)

висновком експерта №658 від 08.01.2014 р., відповідно до якого генетичні ознаки клітин з ядрами з домішком крові людини на поверхні ґудзика з полімерного матеріалу білого кольору потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не виключається.(т. 4 а.к.п. 122-130).

протоколом проведення слідчого експерименту від 19.11.2013 р., відповідно до якого ОСОБА_8 вказав, що 13.08.2013 р. близько 01-02.00 год. зустрів невідомого чоловіка, який після вимоги дати палити почав наносити обвинуваченому тілесні ушкодження. ОСОБА_8 усвідомив, що невідомий чоловік сильніше його, а тому, зібрав всі сили, наніс йому сильний удар в область обличчя. Невідомий чоловік упав, а ОСОБА_8 пішов в сторону Бериславського шосе. (т.4 а.к.п. 131-133).

висновком експерта №23/960 від 10.06.2015 р., відповідно до якого виникнення тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі трупу ОСОБА_11 , за обставин, зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту від 19.11.2013 р. за участю ОСОБА_8 не виключається (т.5 а.к.п. 15).

Оцінивши сукупність наданих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведено суду про наявність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування незалежності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, яку він висловив в Постанові від 13.11.2014 року, стаття 124 КК встановлює кримінальну відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця. Диспозиція цієї норми містить обов`язкові ознаки складу злочину, які відрізняють його від діянь, відповідальність за які настає за частиною першою статті 121 КК.

Виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у частині першій статті 36 КК, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Разом з тим в обвинуваченні не конкретизовано: в чому полягали протиправні дії потерпілого; чи мали вони характер посягання, небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_8 або інших осіб, яке викликало в обвинуваченого стан необхідної оборони; наскільки були інтенсивними дії ОСОБА_11 і яким було співвідношення сил його і ОСОБА_8 ; чим саме дії обвинуваченого не відповідали небезпеці посягання й обстановці захисту та відповідно, в чому виразилось перевищення меж необхідної оборони; чи мав ОСОБА_8 об`єктивну можливість припинити посягання шляхом спричинення потерпілому менш тяжкої шкоди або взагалі їх уникнути.

Механізм дій потерпілого та обвинуваченого, який викладено в протоколі проведення слідчого експерименту від 19.11.2013 р. та на який посилається сторона обвинувачення, не може бути прийнятий судом, оскільки вказаний протокол не є належним та допустимим доказом. Відповідно до довідки ОСОБА_8 перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів зі шкідливими наслідками. Враховуючи зазначений діагноз, відповідно до п.3 ч.2 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою, в той же час дана слідча дія проводилась без нього.

Таким чином, в даному випадку стороною обвинувачення не надано доказів, що відбувалося таке посягання, яке б викликало у того, хто захищається (чи захищає), невідкладну необхідність у заподіянні тому, хто посягає, шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання.

Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Виправдувальний вирок згідно із ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Тому в силу вищевикладеного обґрунтування, суд вважає, що ОСОБА_8 не може бути визнаний винним та повинен бути виправданий за за ст.124 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого зазначеною статтею.

При визначенні виду та міри покарання за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за останнім місцем відбування покарання характеризується задовільно, на лікарському обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів зі шкідливими наслідками, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря терапевта з приводу гіпертонічної хвороби, має діагноз дисцеркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст., раніше судимий.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання суд не вбачає.

Виходячи із принципу призначення покарання необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та упередження можливості вчинення ним нових злочинів, суд вважає можливим його виправлення в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

ОСОБА_8 виправдати за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою не змінювати до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з 18.03.2014 року.

Письмові речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертизи №3776 від 02.12.2013 р у сумі 489,44 грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Херсонської області через Дніпровський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1