Справа № 751/6448/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/969/2015
Категорія - ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 жовтня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Чернігова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, не працюючого, раніше судимого: 08.08.2008 року Новозаводським районним судом м Чернігова за ст.ст. 121 ч.1, 121 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі, вирок змінений ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09.10.2008 року, дії ОСОБА_6 перекваліфіковані з ч.2 ст.121 на ст. 119 КК України, за сукупністю злочинів призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, звільнився 15.05.2012 року умовно-достроково на 1 рік 10 міс і 26 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на залучення експертів в розмірі 1382,40 грн. в дохід держави.

Як встановлено судом першої інстанції, 18.04.2015 року, в ранковий час, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар ножем в область черевної порожнини по задній паховій лінії зліва під реберну дугу ОСОБА_10 , чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді однієї проникаючої у черевну порожнину колото-різаної рани живота з ушкодженням сальника та судини брижі клубової кишки, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 348 від 12.06.2015 року має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, від якого ОСОБА_10 померла в ранковий час ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання застосувавши ст.ст.69, 75 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України він визнав частково і що під час конфлікту потерпіла наштрикнулась на ніж. Однак вирок суду побудований на показаннях свідків, які не були очевидцями конфлікту. Також суд безпідставно взяв до уваги слідчий експеримент, оскільки обвинувачений зазначав, що надавав неправдиві покази під час його проведення, адже на нього чинили тиск працівники міліції. Вважає, що суд не проаналізував належним чином докази, які були надані стороною обвинувачення та безпідставно визнав його винним за ч.2 ст.121 КК України, він не мав умислу на спричинення смерті потерпілій ОСОБА_10 , тому вважає що його дії необхідно перекваліфікувати на ч.1 ст.119 КК України. Зазначає, що судом не враховано те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому злочину та має тяжке захворювання, а тому у суду були усі підстави для призначення покарання з застосуванням ст.ст. 69,75 КК України. У додатках до апеляційної скарги вказує, що судом не враховано, що ініціатором конфлікту була потерпіла. По справі допущені неповнота та однобічність досудового та судового слідства, зазначає, що з його боку це був самозахист. Обвинувачений не очікував, що потерпіла буде тягнути його за одяг, ніж вперся йому у тазобедрений суглоб а лезом в потерпілу. Обвинувачення є неконкретним, заснованим на припущеннях. Смерть потерпілої настала не через самозахист обвинуваченого, а через травму, тим більше, що потерпіла могла звернутися до швидкої допомоги.

Потерпіла та прокурор подали письмові заперечення проти апеляційної скарги, в яких просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора та потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання застосувавши ст.ст.69, 75 КК України.

Так, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 18.04.2015 року ОСОБА_10 прийшла до нього додому, дістала три «чекушки» та нарізала паску. Вона пила, курила, потім почалась розмова про те, що він ніхто у порівнянні з її сином. Йому ця розмова не сподобалась, він запропоновував розходитись. Потерпіла стояла навпроти нього з ножем у правій руці на рівні його обличчя, він сидів. Він встав, взяв її за руку, лівою держав її за руку, а правою витягав ніж. Лезо ножа було направлене вверх, ніж був у нього в правій руці, він держав його за лезо. Був такий момент, що ніж уперся в нього ручкою, а в неї лезом. Після цього ніж упав, він його випустив. Обвинувачений штовхав потерпілу до виходу, але вона почала лізти пальцями до його очей. Він вдарив її рукою по губі, відкрив вхідні двері та на прохання потерпілої виніс її пакет та окуляри. Про смерть потерпілої він дізнався 20.04.2015 року.

Аналогічні пояснення були надані обвинуваченим і в суді апеляційної інстанції.

Проте, покази обвинуваченого та доводи його апеляційної скарги в повній мірі спростовуються зібраними в кримінальному провадженні іншими доказами.

Зокрема, свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що при останній зустрічі, 19.04.2015 р., коли він зайшов, мати була в туалеті, зразу перебігла в спальню, він запропонував викликати швидку допомогу, вона сказала, що все нормально, але весь час тримала руки на животі.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що його сестра та ОСОБА_6 випивали разом не один раз, у неї весь час були побої. Враховуючі, що вона випивала, вона ніколи не зверталась в лікарню, боялась, відлежувалась вдома. В цей раз, коли вона повернулась додому на губах запеклась кров, синяки на обличчі, руки брудні, він не придав цьому значення. Вночі він почув стогін, спитав хто це зробив, вона сказала «Ямаха», від виклику швидкої допомоги відмовилась, вона боялась лікарів і не зверталась до них ніколи.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 завдав один удар ножем в область черевної порожнини ОСОБА_10 . Факт заподіяння такого тілесного ушкодження, від якого настала смерть потерпілої, не заперечує обвинувачений, підтверджується показами вищезазначених свідків та іншими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 20.04.2015 року, згідно яких труп ОСОБА_10 був виявлений за адресою АДРЕСА_2 з ознаками насильницької смерті (а.п.51-54); висновком судово-медичної експертизи, згідно якого смерть ОСОБА_10 настала від масивної крововтрати, що виникла внаслідок одиночної колото-різаної рани живота з ушкодженням сальника та судини брижі клубкової кишки. На трупі ОСОБА_10 виявленні тілесні ушкодження, що утворились прижиттєво за одну-дві доби до смерті. Між проникаючою колото-різаною раною та настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. За ступенем тяжкості колота-різана рана живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Не відповідають дійсності посилання апелянта на те, що в даній ситуації мав місце самозахист, адже як вбачається із показань самого обвинуваченого він забрав ніж у потерпілої ОСОБА_10 і будь-якої загрози його життю чи здоров`ю вона не становила. Про це також свідчить висновок судово-медичної експертизи від 21 квітня 2015 року, відповідно якого станом на 21.04.2015 року у ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. (а.п.70-71), а також показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції, які пояснили, що обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння неодноразово заподіював тілесні ушкодження потерпілій, яка була фізично слабкішою за обвинуваченого.

Є безпідставними і послання обвинуваченого на те, що він заподіяв ножове поранення потерпілій з необережності, оскільки під час слідчого експерименту 21.04.2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 показав, тобто розповів та продемонстрував, що потерпіла зі словами, що за свого сина вона виколе очі, підійшла до нього з ножем у правій руці. Він встав, лівою рукою взяв її за праву руку, а правою забрав ніж та став її виштовхувати з приміщення, тримаючи ніж в руці, можливо у цей момент він завдав їй ножове поранення. (а.п..73-75). Ці показання обвинуваченого підтверджуються і даними аудіо та відео контролю особи із застосування технічних засобів, за результатами якого, ОСОБА_13 , перебуваючи у місцях попереднього ув`язнення, розповідав співкамернику, про обставини вчинення кримінального правопорушення і з цих пояснень не вбачається, що ножове поранення він заподіяв з необережності (а.п.120-125).

Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснив, що враховуючи обставини, показання обвинуваченого про самонатикання потерпілої на ніж є малоймовірними.

Суд першої інстанції вірно встановив, що характер, локалізація тілесних ушкоджень, а також механізм їх заподіяння свідчить про умисне завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій.

Отже, враховуючи сукупність доказів дії ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілої.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 65,66,67 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, обставину, що пом`якшує покарання, а саме наявність в обвинуваченого відкритої форми туберкульозу, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, а також той факт, що смерті потерпілої можна було уникнути при наданні своєчасної медичної допомоги і обґрунтовано призначив покарання у вигляді позбавлення волі строком 8 років в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом не враховано що обвинувачений розкаявся у вчиненні злочину, адже як вбачається із звукозапису судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав взагалі, відповідно за таких обставин факт каяття неможливий.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4