Справа № 591/3870/15-к
Провадження № 1-кп/591/251/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження №0002965 за обвинуваченням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомостей про ІПН не надано, уродженця м. Суми, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.02.1997 року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочину, передбаченого 229-6 ч. 2, ст. 46-1 КК України, до позбавлення волі строком 3 роки. Із застосуванням ст. 46-1 КК України відстрочити виконання вироку на 2 роки та штраф 500 грн.; 21.10.1999 року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочинів, передбачених ст. 81 ч. 2, ст. 141 ч. 2, 42, 43 КК України, до позбавлення волі строком 3 роки посиленого режиму та конфіскацією майна. На підставі ст. 43 КК України приєднане часткове покарання за вироком цього ж суду від 11.02.1997 року та визнано покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі; 24.02.2004 року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, до позбавлення волі строком 2 роки середнього режиму (повторно); 16.02.2006 року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочинів, передбачених статтями 309 ч. 2, 307 ч. 2, 317 ч. 1, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України, до позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднане часткове покарання 5 місяців позбавлення волі за вироком цього ж суду від 24.02.2004 року та визнано покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років 5 місяців середнього режиму (повторно); 02.12.2010 року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочину, передбаченого ст. 395 КК України, до арешту строком 4 місяці. На підставі статей 71, 72 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком цього ж суду від 16.02.2006 року та визнано покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 4 місяці середнього режиму (повторно); 15.02.2010 року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України, до позбавлення волі строком 1 рік. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком цього ж суду від 02.12.2010 року шляхом поглинання більш суворого покарання та визнано покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 4 місяці середнього режиму (повторно); 21.12.2012 року року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочинів, передбачених ст.185 ч.2, ст.395, ст.70 ч.1 КК України, до арешту строком 3 місяці; 31.01.2013 року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, до арешту строком 4 місяці. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком цього ж суду від 21.12.2012 року шляхом поглинання більш суворого покарання та визнано покарання у вигляді арешту строком 6 місяців; 18.03.2013 року Зарічним районним судом м. Суми за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, до позбавлення волі строком 1 рік. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком цього ж суду від 31.01.2013 року шляхом поглинання більш суворого покарання та визнано покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 1 місяць, обвинуваченого у даному кримінальному провадженні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 04.05.2015 року близько 13.00 год. знаходився в квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_5 . Залишивши свою сумку з особистими речами та мобільним телефоном в коридорі квартири, ОСОБА_6 пішла до однієї з кімнат, ОСОБА_4 пішов на кухню. Під час перебування ОСОБА_6 в кімнаті, ОСОБА_4 скориставшись тим, що його дії будуть не поміченими потерпілою, з метою незаконного збагачення вирішив викрасти належний ОСОБА_6 мобільний телефон «Nokia XL DS».

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на викрадення чужого чайна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій щодо посягання на чужувласність, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна, та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «Nokia XL DS», вартістю 2470,00 грн., завдавши потерпілій матеріальної шкоди.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд: заклав викрадений телефон до ломбарду, отримані грошові кошти витратив на власні потреби.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що раніше проживав разом з ОСОБА_5 , в подальшому припинили близькі відносини.

На початку травня 2015 року обвинувачений зустрів потерпілу, остання запропонувала вжити алкогольні напої. Вони разом пішли до спільної знайомої ОСОБА_7 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 , де разом з ОСОБА_7 вживали алкогольні напої, в квартирі також перебував ОСОБА_8 , син власниці квартири. ОСОБА_4 вжив бокал пива та 150,00 грам горілки.

Через деякий час в результаті протиправних дій ОСОБА_9 (завдав удару ножем у спину) обвинувачений з потерпілою покинули квартиру.

Потерпіла пішла у справах, однак забула телефон «Nokia», про що обвинувачений дізнався наступного дня, коли знову прийшов до квартири ОСОБА_7 .

ОСОБА_4 , не повідомивши про свої дії ОСОБА_7 , взяв у коридорі з полиці телефон потерпілої, мав намір повернути ОСОБА_5 особисто.

Близько двох днів він приходив додому до потерпілої, однак остання була відсутньою.

Маючи потребу в грошових коштах, обвинувачений здав телефон до ломбарду «Скарбниця», мав намір викупити його та повернути через кілька днів, коли отримав грошові кошти від сестри, яка мешкає у Греції.

Однак, цих дій обвинувачений не вчинив, оскільки потерпіла звернулась до правоохоронних органів.

Підсумовуючи ОСОБА_4 зазначив, що умислу на вчинення крадіжки у нього не було, потерпіла може його обмовляти, оскільки раніше викрадала грошові кошти у його матері, має неприязне відношення до обвинуваченого.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 повідомила суду, що знайома з обвинуваченим близько дев`яти років, однак протягом кількох останніх років з ним не спілкувалася.

04.05.2015 року близько обіду вона несподівано зустріла ОСОБА_4 , у клубі «Луна» вони вживали алкогольні напої.

Потерпіла повідомила, що її телефон «Nokia XL DS» перебував у боковій кишені сумки, де також лежали грошові кошти.

Вона розраховувалась в кафе, на її думку ОСОБА_4 бачив мобільний телефон помаранчевого кольору та гроші.

Потім пішли на кватиру до знайомих обвинуваченого в районі вулиці Роменської у м. Суми, де продовжили вживати алкогольні напої.

Квартира належить жінці ( ОСОБА_7 ) також там перебував її син ОСОБА_10 .

Потерпіла повідомила, що зайшовши до квартири поклала сумку в коридорі, телефон не використовувала, оскільки були відсутні грошові кошти на рахунку, на полиці в кімнаті вона телефон не залишала.

Близько п`ятнадцяти хвилин вона спілкувалася в кімнаті з ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували на кухні, в цей момент за сумкою вона не спостерігала.

Вона, обвинувачений та ОСОБА_7 близько години вживали алкогольні напої.

Коли вона пішла до коридору, щоб дістати речі з сумки, то позаду ОСОБА_4 несподівано закричав, що його порізали ножем.

Вона, схопивши сумку, вибігла з квартири разом з обвинуваченим. Тілесних ушкоджень в обвинуваченого потерпіла не спостерігала, однак вони вирішили поїхати до лікарні.

ОСОБА_4 несподівано вийшов на зупинці та пішов в невідомому напрямку.

Прийшовши додому потерпіла виявила відсутність в боковій кишені сумки грошових коштів та телефону, при цьому її гаманець, котрий перебував у центральному відділенні сумки, залишився на місці.

Потерпіла намагалася відшукати телефон, дзвонила на нього з різних номерів, телефон періодично працював, його тимчасово вимикали.

Через кілька днів вона звернулася до міліції, на наступний день її запросили до слідчого, вона дізналася, що ОСОБА_4 здав телефон до ломбарду, обіцяв самостійно викупити його та повернути, однак не зробив цього.

Тому, потерпіла приблизно 15.05.2015 року самостійно викупила телефон, витративши при цьому 565,00грн., які до цього часу обвинувачений їй не відшкодував.

Потерпіла повідомила, що обвинувачений міг викрасти мобільний телефон, оскільки постійно вживає алкогольні напої та має потребу в грошових коштах, їй відомо, що до ломбарду телефон здав знайомий обвинуваченого, котрий проживає в сусідньому з нею будинку.

ОСОБА_4 був обізнаний щодо її місця проживання, мав можливість добровільно повернути телефон, попрохати знайомого, щоб зв`язався з нею.

Підстав обмовляти обвинуваченого вона не має, оскільки не спілкується з ним протягом тривалого часу, неприязні відносини між ними відсутні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 повідомила суду, що знайома з обвинуваченим близько 15 років, перебуває у дружніх відносинах.

Одного дня (точної дати не пам`ятає) до її квартири АДРЕСА_2 прийшли обвинувачений та потерпіла, вони перебували у стані алкогольного сп`яніння, принесли з собою пляшку горілки та пиво.

Свідок з обвинуваченим пішли до кухні щоб приготувати їжу, потерпіла з сином залишились в кімнаті.

Повернувшись разом з ОСОБА_4 до кімнати вони всі почали вживати алкогольні напої.

Через деякий час обвинувачений попросив потерпілу показати телефон, остання дістала його з сумки, обвинувачений взяв до рук та показував присутнім, чи повернув ОСОБА_4 телефон ОСОБА_5 свідок не спостерігала.

Потерпіла стомилася, тому прилягла на диван відпочити, обвинувачений почав її будити, син (психічно хворий) свідка намагався їх вигнати з квартири, в якийсь момент її син схопив ножа та завдав удару в спину ОСОБА_4 .

Тому, обвинувачений взяв під руку потерпілу, вони швидко покинули квартиру.

Телефон потерпілої в квартирі не залишався, на полиці не лежав.

Через декілька днів ОСОБА_4 знову прийшов до свідка, мав при собі телефон потерпілої, на вимогу свідка повернути телефон відповів, що не має коштів щоб подзвонити до неї.

Свідок вважає, що саме обвинувачений заволодів телефоном потерпілої, в її квартирі телефон не перебував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що на початку травня 2015 року зустрівся з ОСОБА_4 , останній попрохав здати до ломбарду телефон марки «Nokia» помаранчевого кольору, зазначав, що це його особистий мобільний.

Свідок здав на свій паспорт телефон до ломбарду, отримані грошові кошти в сумі близько 800,00грн. віддав обвинуваченому.

ОСОБА_4 про належність телефону ОСОБА_5 , з якою свідок знайомий, не повідомляв.

Додатково вина обвинуваченого підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами:

?протоколом огляду предмету від 20.05.2015 року (а.с.143-145), згідно якого оглянуто телефон потерпілої, який було нею викуплено з ломбарду, визначено, що даний телефон відповідає за описом характеристикам, визначеним потерпілою в заяві про вчинення злочину (а.с.137);

?гарантійним талоном (а.с.146), який було надано потерпілою, що підтверджує приналежність викраденого майна ОСОБА_5 ;

?фіскальним чеком від 16.05.2015 року (а.с.147), згідно якого визначено суму коштів, які витратила ОСОБА_5 на викуп телефону з ломбарду;

?висновком експерта №1079 від 21.05.2015 року (а.с.139-141), згідно якого визначено залишкову вартість викраденого у ОСОБА_5 телефону «Nokia XL DS» в сумі 2470,00грн.

Оцінюючи досліджені докази в сукупності суд доходить висновку, що вину ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні доведено в повному обсязі.

Так, покази ОСОБА_4 стосовно залишення потерпілою телефону в квартирі ОСОБА_7 спростовано показами потерпілої, яка виявила зникнення телефону саме в день зустрічі з обвинуваченим, телефонувала на мобільний. При цьому, свідок ОСОБА_7 , яка не є зацікавленою стороною по справі, надаючи покази не зазначала, що телефон дзвонив у її квартирі.

Також, свідок ОСОБА_7 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, вказала, що бачила телефон потерпілої у ОСОБА_4 як в день зустрічі так і через кілька днів, обвинувачений володів телефоном і не повідомив про зазначену обставину потерпілу, свідок підтвердила відсутність телефону в її квартирі.

Свідок ОСОБА_11 сказав, що обвинувачений видав телефон за свій, з приводу намірів повернути телефон потерпілій не зазначав.

Покази вказаних осіб спростовують доводи обвинуваченого з приводу випадкового залишення ОСОБА_5 мобільного телефону в квартирі ОСОБА_7 , його наміру повернути телефон.

ОСОБА_4 також не заперечував проти заволодіння телефоном, здачі за допомогою ОСОБА_11 до ломбарду, отримання грошових коштів.

Тому, намір повернути телефон в майбутньому не виключає наявності у діях обвинуваченого складу злочину, оскільки крадіжка вважається вчиненою з моменту заволодіння майном, що дійсно мало місце.

Станом на момент вчинення злочину обвинувачений мав непогашену судимість за Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2013 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа мало місце та містить склад кримінального правопорушення, вина обвинуваченого в скоєному доведена в повному обсязі, тому, суд кваліфікує умисні дії ОСОБА_4 , які виразились в таємному, повторному, шляхом вільного доступу, з корисливою метою викраденні чужого майна, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , за ст.185 ч. 2 КК України - крадіжка, вчинена повторно.

Докази вчинення злочину в стані неосудності або обмеженої осудності суду не надано, тому обвинувачений підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на суворому покаранні, з урахуванням пом`якшуючих обставин та відомостей про особу, просив визнати обвинуваченого винуватим та призначити покарання у виді позбавлення волі.

Завдану потерпілій матеріальну шкоду, яка визначена в обвинувальному акті в сумі 2470,00грн. не відшкодовано. Фактичний розмір завданих збитків складає 565,00грн. кошти, які потерпіла витратила на викуп телефону з ломбарду.

Потерпіла в письмовій заяві (а.с.22) наполягала на суворому покаранні, однак в останньому судовому засіданні змінила свою позицію, повідомила, що не наполягає на позбавленні ОСОБА_4 свободи, просить лише, щоб обвинувачений відшкодував завдані збитки.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про його особу, а саме: негативно характеризується, не працює, під наглядом у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, утриманців не має, злочин вчинено повторно.

Суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання в обвинувальному акті не зазначено, суд не має повноважень виходу за межі пред`явленого обвинувачення в сторону посилення кримінальної відповідальності.

Тому, суд не може визнати в якості обтяжуючої обставини перебування ОСОБА_4 в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено в судових дебатах прокурором.

Суд вважає, що пом`якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих обставин лише частково знижують тяжкість вчиненого злочину.

ОСОБА_4 неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, перебував в місцях позбавлення волі, звільнившись на початку 2014 року на шлях виправлення не став, через рік вчинив новий корисливий злочин.

Також, обвинувачений не працює, жодних характеристик, які підтверджували б, що він змінив середовище існування не надано. Протягом часу досудового розслідування та судового розгляду завдану шкоду потерпілій не відшкодував.

Тому, суд вважає, що призначення покарання без позбавлення волі не буде досягнуто мети покарання, визначеної ч.2 ст.50 КК України. Враховуючи відомості про особу винного, невизнання вини, неодноразове ухилення від явки до суду, суд не вбачає підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України.

Водночас, тривале позбавлення свободи, позиція потерпілої щодо недоцільності суворого покарання не відповідатиме суспільній небезпеці кримінального правопорушення, оскільки фактично розмір завданої шкоди становить 565,00грн. (витрати потерпілої на викуп телефону з ломбарду).

Отже, враховуючи пом`якшуючі обставини, фактичний розмір завданої шкоди, обвинуваченому слід призначити покарання у виді арешту, яке за суворістю відповідає позбавленню волі.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченого в рамках кримінального провадження не застосовувались. Всупереч вимогам ст.ст.177, 192, 193 КПК України прокурором не надано письмового клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому у суду відсутні повноваження вирішувати питання про застосування запобіжного заходу на підставі здійсненої прокурором усної заяви в судових дебатах.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання про розподіл процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до ст.ст.118, 124, 126 КПК України - стягнувши з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта. Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України залишити потерпіліій.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк шість місяців.

Початок відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта, в сумі 122,76грн.

Речовий доказ - мобільний телефон «Nokia XL DS», який передано на зберігання ОСОБА_5 залишити у власності ОСОБА_5 .

Вирок суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що не була присутня під час його проголошення - з дня отримання копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1