АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1995/14-к Номер провадження 11-кп/786/651/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 115 КК України ОТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000509 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 подану в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 1 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Виборг Ленінградської області РФ, яка проживає: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вільхове Зіньківського р-ну Полтавської обл., який проживає АДРЕСА_1

засуджено за ч. 3 ст. 136 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

У вироку суду зазначено, що, як вказано в обвинувальному акті: 29.08.2014 приблизно 20 год. 00 хв., ОСОБА_10 поралась по господарству за місцем свого проживання, а саме у АДРЕСА_1 .. У цей час до неї прийшов ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і попросив цигарку, після отримання якої, покурив, а потім схопив ОСОБА_10 за ногу та почав її тягти до приміщення літньої кухні, вимагаючи при цьому вступити з нею в статевий акт. ОСОБА_10 намагалася вирватися, кличучи на допомогу, але в неї нічого не вийшло. Коли ОСОБА_12 , затягнувши до приміщення літньої кухні і, заваливши на підлогу намагався стягти з неї одяг, щоб вступити в статевий акт, до приміщення зайшов ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між останнім та ОСОБА_12 зав`язалася боротьба, у ході якої вони, борюкаючись, перемістилися з приміщення літньої кухні на вулицю. У ході боротьби почали душити один одного, при цьому ОСОБА_12 розташувався зверху на ОСОБА_13 .. У цей момент ОСОБА_10 побігла до пенька, де вони колють дрова, взяла сокиру і повернулась назад. На ґрунті особистих неприязних стосунків ОСОБА_10 умисно завдала ОСОБА_12 один удар лезом сокири в область життєво - важливого органу - голови, внаслідок чого йому спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 88 від 20.10.2014 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, а саме: рубленої рани з крововиливом в підлягаючі м`які тканини в тім`яній області з права, пошкодження зовнішньої кісткової пластинки правої тім`яної кістки (по типу врубу) та крововиливів під м`яку мозкову оболонку. Дані тілесні ушкодження за своїм характером являються прижиттєвими, утворились незадовго до настання смерті від одноразової дії рубаючого предмету, яким могло бути лезо сокири, що діяв із силою, достатньою для утворення даних тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_12 стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під м`яку оболонку головного мозку.

У цьому ж вироку суду також зазначено, що, як вказано в обвинувальному акті: 29.08.2014 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_11 , відпочивав вдома за місцем свого проживання, а саме на АДРЕСА_1 .. У цей час почув крики з вулиці та вибіг із будинку, де почув, що в приміщенні літньої кухні відбувається якась боротьба. Забігши до приміщення побачив, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває зверху на ОСОБА_10 та намагається, як він зрозумів, вступити з нею в статевий акт. Побачивши це, він вступив в боротьбу з ОСОБА_12 , у ході якої вони, борюкаючись, перемістилися з приміщення літньої кухні на вулицю, а ОСОБА_10 бігала поряд та кричала. Потім ОСОБА_11 почув глухий стук, після якого ОСОБА_12 послабив хватку, а ОСОБА_11 скинув його з себе, піднявся та побачив у руках ОСОБА_10 сокиру. Забравши в останньої сокиру, пригрозив нею ОСОБА_12 та пішов разом з ОСОБА_10 до будинку. ОСОБА_12 залишився на вулиці. Зайшовши до будинку ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_11 , що нанесла удар сокирою по голові ОСОБА_12 ..

Дізнавшись про отримане ОСОБА_12 тілесне ушкодження та знаючи, що той залишився лежати на землі біля будинку, ОСОБА_11 , діючи з прямим умислом, направленим на ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані при можливості надати необхідну допомогу або повідомити про такий стан особи належним установам чи особам, ліг спати. Наступного дня від ОСОБА_10 дізнався, що ОСОБА_12 помер.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та на те, що призначене судом покарання обвинуваченим за своїм розміром є несправедливим через м`якість, оскільки не відповідає тяжкості злочинів та особам обвинувачених, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_10 визнати винуватою за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді 13 років позбавлення волі;

ОСОБА_11 визнати винуватим за ч. 3 ст. 136 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. ОСОБА_11 взяти під варту в залі суду. При цьому прокурор зазначає, що в матеріалах провадження маються два висновки судово-медичної експертизи № 88 від 20.10.2014 та комісійної судово-медичної експертизи № 21 від 12.05.2015, які містять різні висновки щодо характеристики ран, виявлених на трупі ОСОБА_12 ..

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 88 від 20.10.2014 у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження рублена рана з крововиливом в підлягаючі м`які тканини в тім`яній області з права, пошкодження зовнішньої кісткової пластинки правої тім`яної кістки (по типу врубу) та крововиливів під м`яку мозкову оболонку, які утворилися від одноразової дії рубаючого предмету, яким могло бути лезо сокири.

Відповідно до висновку комісійної експертизи № 21 від 12.05.2015 морфологічні особливості рани голови ОСОБА_12 дають підставу вважати, що в праву тім`яну ділянку був нанесений удар тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, домірним ушкодженням. Таким предметом міг бути і обух сокири.

Судовий експерт ОСОБА_14 у судовому засіданні стверджувала, що удар міг бути нанесений саме ребром обуха сокири чому це не відображено в експертизі пояснити не змогла. Розбіжності у висновках експертиз пояснила застосуванням сучасніших методик досліджень.

Через це прокурор вважає, що твердження суду у мотивувальній частині вироку про нанесення ОСОБА_10 удару ОСОБА_12 лезом сокири в область життєво важливого органу, із врахуванням показань обвинуваченої безпосередньо у суді щодо удару обухом, є неоднозначним. На думку прокурора зазначене викликає сумніви у правильності кваліфікації дій ОСОБА_10 ..

Крім того прокурор зазначає, що суд при призначенні покарання обвинуваченим безпідставно не врахував те, що:

ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями, раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення режиму перетину кордону, розкриттю злочину активно не сприяла, у вчиненому повністю не розкаялася;

ОСОБА_11 хоча і характеризується за місцем проживання посередньо, проте розкриттю злочину активно не сприяв, у вчиненому взагалі не розкаявся.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо неї закрити за відсутності в її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

При цьому захисник ОСОБА_9 вказує, що невиклик ОСОБА_10 працівників міліції під час бійки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і те, що в даній обстановці обвинувачена взяла сокиру, а не вила, не можна розцінювати, як умисел обвинуваченої на вбивство, оскільки як було встановлено у судовому засіданні після удару ОСОБА_10 по голові ОСОБА_12 , останній рухався і говорив. Тобто при наявності умислу у обвинуваченої на вбивство, їй нічого не заважало нанести повторний удар. Про відсутність умислу на вбивство у ОСОБА_10 на думку захисника свідчить і те, що ОСОБА_10 нанесла удар по голові ОСОБА_12 не лезом, а обухом сокири.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 за відсутністю в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України. В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_8 вказав, що при постановленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_11 суд не врахував показання:

-експерта ОСОБА_14 , яка у суді стверджувала, що якби ОСОБА_12 відразу була надана спеціалізована медична допомога, тобто нейрохірургічна або неврологічна, то він міг би вижити, а міг і не вижити. Така допомога могла бути надана в спеціалізованих нейрохірургічних або неврологічних відділеннях, які маються на території області;

-обвинуваченого ОСОБА_11 , який суду пояснював, що після того, як ОСОБА_10 нанесла удар сокирою по голові ОСОБА_12 він не умисно не надав допомогу ОСОБА_12 та не повідомив про такий його стан належним установам чи особам, оскільки думав, що останній встане і піде.

У зв"язку з наведеними вище показаннями захисник ОСОБА_8 вважає, що ОСОБА_11 , який не є медичним працівником не міг надати медичну допомогу ОСОБА_12 ..

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, а в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого відмовити, думку прокурора, який просив перевірити правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 і за умови підтвердження правильності кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити його апеляційну скаргу у повному обсязі, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення, потерпілого, який просив задовольнити апеляційні скарги обвинувачених та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Відповідно до ст. 374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.
Згідно зі ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно з п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є: істотне порушення норм кримінально-процесуального закону.
За змістом ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Саме, такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допустив суд першої інстанції при постановленні вироку суду.
Так, суд першої інстанції, визнаючи винуватими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Колегія суддів вважає, що такі порушення вимог цього Кодексу допущені судом першої інстанції істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положеннями ст. 108 КПК України передбачено, що під час судового засідання ведеться журнал судового засідання, який підписується секретарем судового засідання.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції зазначені вимоги закону належним чином не виконані.
Судове рішення у будь - якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання у суді першої інстанції (п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України). Порушенням є і не підписання такого журналу секретарем судового засідання. Через відсутність такого підпису, журнал судового засідання перестає бути юридичним документом, унаслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити законність і обґрунтованість вироку.
В матеріалах кримінального провадження міститься журнал судового засідання від 7.11.2014, який не підписаний секретарем судового засідання, а тому, він не має статусу юридичного документу (т. 1 а. п. 30-34).
Отже, судом першої інстанції допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, які колегія суддів апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що є безумовною підставою для скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд у суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 412 КПК України.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
А тому доводи апеляційних скарг захисників поданих в інтересах обвинувачених про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у діях ОСОБА_10 та складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України у діях ОСОБА_11 та доводи апеляційної скарги прокурора про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду провадження, за результатами якого слід прийняти законне та обґрунтоване рішення.
При таких обставинах, вирок суду щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Колегія суддів залишає ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та залишає ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про їх особи, до часу проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 1 липня 2015 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд у Зіньківському районному суді Полтавської області.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою та ОСОБА_11 у вигляді домашнього арешту залишити до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4