Провадження № 1-кп/734/22/16 Справа № 734/218/16-к
іменем України
05 лютого 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вовчанськ Харківської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, військове звання солдат, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
органами досудового розслідування солдат ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що призваний під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наказом № 199 від 8 серпня 2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 зарахований до складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення і призначений на посаду курсанта 3-ї навчальної механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16 і 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за призовом під мобілізації, на особливий період, повинен: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 приблизно о 20.30 годині 22 серпня 2015 року умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, самовільно залишив територію указаної військової частини та проводив час на власний розсуд до 9 жовтня 2015 року. У подальшому солдат ОСОБА_5 повторно самовільно залишив місце несення служби 21 жовтня 2015 року та перебував за межами території військової частини НОМЕР_1 до 5 січня 2016 року. При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 приховував.
Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, тобто солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду, який відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ, розпочався 17 березня 2014 року.
Тобто, солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу за призовом, під час мобілізації, в умовах особливого періоду, у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 приблизно о 20.30 годині 22 серпня 2015 року та повторно приблизно о 18.00 годині 21 жовтня 2015 року в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 і 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив військову частину та проводив час на власний розсуд до 5 січня 2016 року. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
5 лютого 2016 року між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 і обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст.ст. 69 і 60 КК України у виді арешту строком на 4 місяці із відбуванням покарання на гауптвахті відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ). В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості від 5 лютого 2016 року між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думки прокурора ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 5 лютого 2016 року, укладеної між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст.ст. 69 і 60 КК України у виді арешту строком на 4 місяці із відбуванням покарання на гауптвахті відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ).
За ухвалою від 5 січня 2016 року слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області підозрюваному ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, що відраховується із 5 січня 2016 року. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 необхідно зарахувати час його попереднього ув`язнення з 5 січня 2016 року до 5 лютого 2016 року включно з розрахунку одному дню перебування під вартою відповідають два дні тримання в дисциплінарному батальйоні (гауптвахті).
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд
з а с у д и в:
затвердити угоду від 5 лютого 2016 року про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст.ст. 69 і 60 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці із відбуванням покарання на гауптвахті відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ).
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 відраховувати з 5 січня 2016 року, тобто із часу фактичного затримання.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 зарахувати час його попереднього ув`язнення з 5 січня 2016 року до 5 лютого 2016 року включно з розрахунку одному дню перебування під вартою відповідають два дні тримання в дисциплінарному батальйоні (гауптвахті).
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який перебуває під вартою, у такий же строк із моменту вручення копії вироку.
Суддя