Номер провадження: 11-кп/785/1215/15
Номер справи місцевого суду: 521/3078/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.01.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магадан Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, працюючого приватним підприємцем, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не маючого судимості,

визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 і ч.1 ст.263 КК України, та йому призначені покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України - трьох років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.187 КК України - дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.3 ст.289 КК України - десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна;

відповідно до ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначене покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна,

ВСТАНОВИЛА:

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Приблизно у 1994 році ОСОБА_7 незаконно придбав у невстановленої особи бойовий пістолет Токарева «ТТ» № НОМЕР_1 , 1944 року випуску, та набої до нього, які в подальшому незаконно носив при собі та зберігав за місцем свого проживання.

10.09.2013 року ОСОБА_7 через всесвітню мережу «Інтернет» знайшов об`яву про продаж автомобіля - пасажирського мікроавтобусу "Volkswagen Transporter", державний номер НОМЕР_2 , яку розмістив ОСОБА_11 .

Після ознайомлення з оголошенням про продаж автомобіля у ОСОБА_7 виник злочинний намір на незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 з 14.09.2013 року, перебуваючи в м. Одесі в районі вулиць Гастелло, Радісна, Овідіопольська дорога та інших, підібрав малолюдне місце для подальшого нападу на ОСОБА_11 з метою заволодіння його автомобілем.

18-19.09.2013 року ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного наміру, в телефонній розмові з приводу огляду автомобіля домовився із ОСОБА_11 про зустріч. При цьому ОСОБА_7 перед зустріччю заздалегідь приготував наявну у нього вогнепальну зброю, а саме пістолет Токарева «ТТ», спорядивши його бойовими набоями патронами калібру 7,62 мм, в кількості восьми штук.

20.09.2013 року, о 15.00 годині, ОСОБА_12 на своєму автомобілі «Volkswagen Т5», д/н НОМЕР_3 , будучи озброєним зазначеною вогнепальною зброєю, зустрівся з гр. ОСОБА_11 , який прибув на зустріч на автомобілі «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_2 , до кафе «Телець», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, буд. 9-а.

При зустрічі ОСОБА_7 оглянув вказаний автомобіль ОСОБА_11 , дізнався у останнього про його технічні характеристики, після чого запропонував проїхатись до естакади, щоб детальніше оглянути транспортний засіб, на що ОСОБА_11 погодився.

Слідуючи по вул. Радісній в м. Одесі, вони здійснили поворот на вул. Гастелло, де ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного наміру на незаконне заволодіння належним ОСОБА_11 автомобілем, використовуючи особливості відлюдності місцевості, яку він раніше підібрав як місце для скоєння злочину, попросив ОСОБА_11 зупинитись з метою сходити в туалет. ОСОБА_11 зупинив автомобіль на проїзній частині дороги по вул. Гастелло біля будинку № 161, і вони разом пішли до туалету в напрямку кущів, які знаходились по одній із сторін дороги. Після цього ОСОБА_7 направився назад до автомобілю, по шляху слідування із належної йому сумки-портфеля дістав раніше підготовлений та споряджений бойовими патронами пістолет Токарева «ТТ», який привів у бойову готовність, приховав його та сів на переднє пасажирське сидіння. Коли в автомобіль на місце водія сів ОСОБА_11 та намагався його завести, ОСОБА_7 дістав із належної йому сумки-портфеля вогнепальну зброю та приставив ствол пістолета до нижньої частини стегна правої ноги ОСОБА_11 , і сказав останньому виходити із салону автомобіля. Після цього ОСОБА_11 своїми руками схопив за ствол пістолета та руки ОСОБА_7 , намагаючись відібрати зброю та не допустити здійснення в нього пострілів. Далі між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 в салоні вказаного автомобіля виникла боротьба, під час якої ОСОБА_7 , не бажаючи зупинити свій злочинний намір, вирішив вчинити умисне вбивство гр. ОСОБА_11 .

Під час фізичного протистояння в салоні автомобілю ОСОБА_7 здійснив кілька пострілів, завдавши при цьому потерпілому три вогнепальні поранення. В ході боротьби ОСОБА_11 та ОСОБА_7 випали із салону автомобіля на проїжджу частину дороги по вул. Гастелло, біля будинку №161, де від отриманих вогнепальних поранень ОСОБА_11 помер на місці події.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №187-3190/13 від 22.10.2013 року, у ОСОБА_11 виявлені три вогнепальні кульові поранення в області грудної клітини, лівого плеча і лівого стегна. Смерть ОСОБА_11 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вогнепальним пораненням грудної клітини з пошкодженням грудо-черевної перегородки великого сальника, петель тонкої кишки, а також брижейки тонкої тонкої та товстої кишок, що супроводжувалось розвитком вкрай важкого гіповолемічного шоку, що і явилось безпосередньою причиною смерті.

Після вчинення вбивства ОСОБА_13 заволодів автомобілем «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_2 , вартістю 170 785 (сто сімдесят тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 02 копійки, а також мобільним телефоном марки «Prestigio» в чохлі білого кольору, вартістю 1777 (одна тисяча сімсот сімдесят сім гривень), забравши з собою знаряддя вчинення вбивства - пістолет Токарева «ТТ», з місця скоєння злочину зник.

В подальшому ОСОБА_13 перегнав вказаний автомобіль та припаркував його у дворі будинків, розташованих на Овідіопольської дорозі в м. Одесі, з метою подальшого його використання на власний розсуд.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що вважає вирок незаконним, просить його скасувати і направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до іншого суду.

Обвинувачений мотивує свої вимоги тим, що, на його думку, вирок суду першої інстанції постановлений з суттєвим порушенням КПК України, судовий розгляд був проведений неповно і необ`єктивно, порушене його право на захист, а викладені у вироку висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

ОСОБА_7 вважає, що вирок ухвалений незаконним складом суду, оскільки під час його постановлення в судовому засіданні без належних повноважень брали участь прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 .

Обвинувачений, повністю визнаючи свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, вважає, що його провина у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 та ч.3 ст.289 КК України, в суді першої інстанції не доведена і не підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а вбивство ОСОБА_11 він вчинив з необережності - в ході фізичного протистояння з метою самозахисту.

Свої дії після скоєння вбивства ОСОБА_11 , а саме заволодіння автомобілем і мобільним телефоном останнього, обвинувачений пояснює перебуванням його в стані сильного душевного хвилювання, заперечуючи проти наявності у нього корисливого мотиву.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції змінити, вказавши в мотивувальній частині обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів.

Потерпіла мотивує вимоги своєї апеляційної скарги тим, що ОСОБА_7 вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.04.2012 року за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, був засуджений до штрафу в розмірі 850 гривень.

Кримінальні правопорушення відносно ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 20.09.2013 року, а штраф за попереднім вироком сплатив лише 14.01.2014 року.

Таким чином, на думку потерпілої, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, маючи незняту та непогашену судимість за вчинення іншого умисного злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 , просили вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд в іншому суді першої інстанції; потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_9 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 і просили вирок змінити, доповнивши його мотивувальну частину посиланням на рецидив злочину в якості обставини, яка обтяжує покарання; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_14 і не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється і повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими та оціненими судом першої інстанції.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Проаналізувавши матеріали кримінального провадження та вирок, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вжив необхідних заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження, за власною ініціативою та за клопотанням сторін дослідив наявні в матеріалах справи та додаткові докази, надав їм у вироку належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 та ч.3 ст.289 КК України.
Заяву ОСОБА_7 про покладення судом в основу обвинувального вироку доказів, отриманих з порушенням вимог КПК України, колегія суддів визнає неспроможною, оскільки суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.4 ст.90 КПК України, у вироку обґрунтував доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів лише доказами, дослідженими в судовому засіданні, і не брав до уваги зізнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового розслідування, в яких він, повністю визнаючи свою провину у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, викладав обставини вчинення ним злочинів, зазначені в описовій частині вироку суду першої інстанції.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини в умисному вбивстві ОСОБА_11 , розбійному нападі на останнього з використанням зброї та в незаконному заволодінні його транспортним засобом, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом першої інстанції доказами, яким у вироку надана належна оцінка.

Так, з протоколу огляду місця події від 20.09.2013 року вбачається, що біля будинку АДРЕСА_2 був виявлений труп ОСОБА_11 зі схожими на вогнепальні поранення слідами на тілі (т.1, а.с. 3-22).

Відповідно до акту судово-медичного дослідження №3190 від 20.09.2013 року та висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №187-3190/13 від 21.09.2013 року, у останнього було виявлені: одне вогнепальне сліпе проникаюче поранення грудної і черевної порожнини з пошкодженням шкіри і м`яких тканин грудей в правому восьмому міжреберному проміжку по середньоключичній лінії, пристінковій плеврі і реберній частині грудочеревної перегородки, великого сальника, декількох петель тонкої кишки, брижейки тонкої та товстої кишок; одне вогнепальне кульове наскрізне поранення лівого плеча з пошкодженням шкіри та м`яких тканин плеча; одне вогнепальне кульове наскрізне поранення лівого стегна з пошкодження шкіри та м`яких тканин стегна. Смерть ОСОБА_11 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вогнепальним пораненням грудної клітини з пошкодженням грудо-черевної перегородки великого сальника, петель тонкої кишки, а також брижейки тонкої та товстої кишок, що супроводжувалось розвитком вкрай важкого гіповолемічного шоку, що і явилось безпосередньою причиною смерті.

При дослідженні трупа ОСОБА_11 в малому тазу в кінці раневого каналу виявлена куля з металу жовтого кольору (т.3, а.с. 129-138, 142-149).

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 21.09.2013 року, у дворі будинку АДРЕСА_3 був виявлений автомобіль «Volkswagen Transporter» білого кольору, д/н НОМЕР_2 . Біля автомобіля, а також в його салоні виявлені стріляні гільзи і один патрон (т.1, а.с. 40-55).

З рапорту інспектора штурмового взводу БМОН «Беркут» ОСОБА_15 та наданих в судовому засіданні суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_16 працівника БМОН «Беркут» ГУМВС України в Одеській області вбачається, що вони в складі оперативної групи брали участь в затриманні особи, яка вчинила вбивство ОСОБА_11 з використанням вогнепальної зброї та заволоділа автомобілем останнього.

24.09.2013 року, приблизно о 05.30 годині, невстановлена особа за адресою: м. Одеса, вул.. Старицького, буд.10, на автомобілі-мікроавтобусі «Volkswagen» білого кольору, д/н НОМЕР_4 , намагався зникнути від працівників міліції, але на вул. Сільська не впорався з керуванням і скоїв наїзд на дерево, після чого намагався втекти, проте був затриманий і доставлений до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_16 показав на ОСОБА_7 як на особу, в затриманні якої 24.09.2013 року він брав участь.

З протоколів огляду місця події від 24.09.2013 року вбачається, що біля буд. 37 по вул. Сільська в м.Одесі виявлений автомобіль «Volkswagen Transporter» білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_4 , в салоні якого, а саме на рульовому колесі та на лівій передній двері наявні пошкодження округлої форми (т.1, а.с. 113-120).

Як вбачається з протоколу огляду автомобіля «Volkswagen Transporter» білого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_4 від 26.09.2013 року, на обшивці і на металічній пластині під обшивкою передньої лівої двері, на центральній частині рульового колеса, на передній панелі з правої сторони виявлені різноманітні пошкодження, а в подушці безпеки рульового колеса і під передньою лицьовою панеллю з правої сторони виявлені кулі.

З висновків балістичних експертиз №507-б від 26.12.2013 року та №508-б від 10.01.2014 року вбачається, що гільзи, вилучені під час досудового розслідування, є частиною патрону калібру 7.62х25 мм до пістолетів Токарева «ТТ», виготовлені заводським способом та стріляні з пістолета Токарева «ТТ» № НОМЕР_1 , калібру 7.62 мм.

Пошкодження, виявлені на обшивці салону автомобіля «Volkswagen Transporter» білого кольору, з реєстраційним номером на момент дослідження НОМЕР_4 , утворені метальними снарядами, більш твердими, ніж матеріал, з якого виготовлені деталі салону та деякі деталі каркасу даного автомобіля, якими в тому числі можуть бути і кулі.

Пошкодження на обшивці лівої двері було утворено метальним снарядом, який було спрямовано з права наліво під прямим кутом відносно площини обшивки.

Пошкодження на рульовому колесі залишене метальним снарядом, спрямованим з права наліво, згори вниз відповідно площині нахилу самого рульового колеса під гострим кутом.

Всі метальні снаряди, які створювали пошкодження на обшивці автомобіля, рульовому колесі та кришці речового ящика, були спрямовані приблизно з боку пасажирського сидіння в бік сидіння водія, під різними кутами відповідно площинам пошкоджених деталей.

Зброя була направлена з права наліво, та в протилежну сторону від самого стрільця: з боку пасажирського сидіння в сторону перешкод пошкоджених поверхонь салону автомобіля (т.4, а.с. 33-39, 64-82).

Враховуючи показання ОСОБА_7 про те, що в салоні автомобіля він сидів на пасажирському місці, а ОСОБА_11 був за кермом, а також беручи до уваги протокол огляду транспортного засобу та висновок балістичної експертизи, колегія суддів вважає доведеним той факт, що ОСОБА_7 здійснював постріли у ОСОБА_11 з пасажирського сидіння.

З дослідженого судом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого Миколаївським РЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській області, вбачається, що під реєстраційним номером НОМЕР_4 зареєстрований автомобіль ГАЗ-2705, який належить сину обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_17 (т.2, а.с. 254).

В судовому засіданні апеляційного суду Одеської області обвинувачений ОСОБА_7 продовжував заперечувати проти факту вчинення ним розбійного нападу на ОСОБА_11 з метою заволодіння його автомобілем і вбивства останнього, однак не зміг пояснити, з якою метою він вилучив з заднього скла належного загиблому ОСОБА_11 автомобіля «Volkswagen Transporter» рекламний напис про його продаж, демонтував його реєстраційний номер НОМЕР_2 і встановив на нього реєстраційний номер НОМЕР_4 , під яким зареєстрований належний його сину автомобіль ГАЗ 2705.

Як вбачається з протоколу обшуку від 24.09.2013 року, проведеного за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час обшуку були виявлені і вилучені пістолет Токарева «ТТ», бойові набої до нього, а також мобільний телефон марки «Prestigio» в чохлі білого кольору, який належав загиблому ОСОБА_11 (т.1, а.с. 164-170).

Колегія суддів вважає, що вищевказані докази, наведені у вироку суду першої інстанції, у сукупності безспірно свідчать про направленість дій обвинуваченого ОСОБА_7 на заволодіння майном загиблого ОСОБА_11 , наявність у нього корисливого мотиву та скоєння ним вбивства останнього з метою полегшення вчинення зазначеного злочину.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у даному кримінальному провадженні мало місце готування ОСОБА_13 до вчинення злочину.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 в період з 14.09.2013 року по 24.09.2013 року періодично перебував в районі, в якому були вчинені злочини, що свідчить про підшукання ним місця, в якому можна здійснити заволодіння майном ОСОБА_11 .

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження довідками про результати радіотехнічної розвідки, з яких вбачається, що належний ОСОБА_7 телефон, споряджений сім-карткою мобільного оператора МТС з номером НОМЕР_6 , періодично знаходився у вищезазначений період часу в районі вул. Гастелло у м. Одесі (т.2, а.с. 121-127).

Також про готування ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів свідчить наявність у останнього при собі зброї, спорядженої бойовими набоями та готової для використання, а також його вимогу зупинити автомобіль з надуманих підстав в безлюдному місці, яке він завчасно обрав для вчинення кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що відсутність слідів пострілу та залишків порохових газів у каналі ствола належного ОСОБА_7 пістолета Токарєва «ТТ» спростовує доведеність його вини, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 у своїх показаннях не заперечує проти того, що він здійснював постріли з цієї зброї в салоні автомобіля в ході боротьби із ОСОБА_11 .

Відсутність на пістолеті, вилученому під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , слідів пальців рук останнього та слідів пострілів, на думку колегії суддів, свідчить про те, що обвинувачений, з метою знищення слідів скоєння кримінальних правопорушень, перед тим, як сховати зброю, здійснив її чистку.

Суд у вироку вірно зазначив, що показання ОСОБА_7 спростовуються його поведінкою безпосередньо після вчинення зазначених злочинів, а саме: ОСОБА_7 після скоєння вбивства ОСОБА_11 , заволодівши його майном автомобілем «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_2 , і мобільним телефоном «Prestigio», з місця скоєння злочину зник, невідкладну допомогу потерпілому не надав, "Швидку допомогу" не викликав.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вжив заходи для приховання викраденого майна. Зокрема, з належного загиблому ОСОБА_11 мобільного телефону він одразу вийняв і викинув сім-картку оператора мобільного зв`язку, а сам телефон привіз і сховав у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , а також наявним в матеріалах кримінального провадження протоколом обшуку за вищевказаною адресою від 24.09.2013 року, в ході якого цей телефон був виявлений та вилучений (т.1, а.с.164-170).

Як вірно вказано у вироку, вищевказані обставини свідчать про те, що таким чином обвинувачений ОСОБА_7 намагався приховати факт скоєння ним убивства з метою заволодіння даним автомобілем і подальшого безперешкодного його переміщення, а також підтверджують наявність у нього корисливого мотиву, направленого на заволодіння майном ОСОБА_11 .

Показання ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_11 перший взяв у нього зброю і повідомив про наявність такого самого пістолета у нього вдома, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила апеляційному суду, що ОСОБА_11 проживав в одному будинку з нею та трьома малолітніми дітьми і жодної зброї у нього ніколи не було.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що показання ОСОБА_7 про відсутність у нього умислу на здійснення розбійного нападу і вбивства ОСОБА_11 та заволодіння його майном є обраною ним позицією захисту від пред`явленого йому обвинувачення і спробою уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення.

Про здійснення спроб уникнення кримінальної відповідальності та покарання також свідчить факт знищення обвинуваченим ОСОБА_7 під час його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження аркушів 134, 135, 185 і 187 у томі №1, які були складовими частинами протоколів допиту та додаткового допиту обвинуваченого під час досудового розслідування, на яких він давав зізнавальні показання.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення його права на захист під час досудового розслідування та застосування незаконних методів слідства, в тому числі і застосування до нього фізичного та психологічного тиску.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, одразу після затримання ОСОБА_7 співробітниками міліції і його доставки до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчим було винесено постанову про доручення Одеському обласному центру з надання безоплатної правової допомоги призначити йому захисника, на підставі якої Центром було видане доручення на здійснення захисту підозрюваного ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_18 (т.1, а.с. 121-122).

Крім того, під час досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 користувався правовою допомогою адвокатів, які захищали його права та інтереси як за призначенням, так і за договором про надання правової допомоги.

З досліджених апеляційним судом матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час затримання ОСОБА_7 чинив опір працівникам міліції, у зв`язку з чим останні вимушено застосували до нього необхідні заходи фізичного впливу.

В матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 скаржився на незаконні дії працівників міліції, які нібито застосовували до нього заборонені методи ведення досудового розслідування чи насильство.

Жодних фактів застосування насильства до ОСОБА_7 з боку працівників правоохоронних органів судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Неспроможність доводу апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , а також тверджень його захисника адвоката ОСОБА_8 про те, що кримінальні правопорушення та наступні дії ОСОБА_7 були вчинені в стані сильного душевного хвилювання, а також про необґрунтованість відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання про проведення повторної судово-психологічної експертизи, підтверджується наявним в матеріалах кримінального провадження актом комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №670 від 19.12.2013 року.

З даного висновку вбачається, що ОСОБА_7 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав і не страждає, в момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи аргументованість та наукову обґрунтованість вказаного висновку, в якому надані вичерпні відповіді на всі поставлені перед комісією питання, в тому числі про психологічний стан ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про проведення повторної судово-психологічної експертизи.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно розгляду кримінального провадження незаконним складом суду, що, на думку ОСОБА_7 та його захисника, виразилось в участі в судовому розгляді справи прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 без документального підтвердження законності їх повноважень.

Відповідно до приписів чинного КПК України, прокурор і представник потерпілого не входять до складу суду, а є учасниками кримінального провадження стороною обвинувачення.

Законність участі прокурора ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження постановою заступника прокурора Одеської області від 03.03.2014 року про призначення групи процесуальних керівників, а законність участі представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 наявним в матеріалах провадження ордером серії ОД №019017, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №15 від 30.09.2013 року (т.5, а.с. 23, 50-51).

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 про наявність у кримінальному провадженні обтяжуючої обставини рецидиву злочину, на думку колегії суддів, є неспроможними.

З матеріалів кримінального провадження та показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що останній дійсно був засуджений вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.04.2012 року за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що призначений йому штраф він одразу сплатив, проте забув надати суду квитанцію про його сплату, яку в подальшому загубив.

Повторний платіж він здійснив 14.01.2014 року, тобто під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст.ст. 91 і 92 КПК України, обов`язок доказування наявності обставин, які обтяжують покарання, покладається на слідчого та прокурора.

Показання ОСОБА_7 про сплату ним у 2012 році штрафу в розмірі 850 гривень, призначеного вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.04.2012 року, матеріалами кримінального провадження не спростовуються, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 .

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, три з яких відносяться до категорії особливо тяжких і одне тяжких, їх характер, суспільну небезпеку та наслідки у вигляді загибелі людини, а також особу обвинуваченого: вік та стан здоров`я ОСОБА_7 , попереднє притягнення до кримінальної відповідальності та його позитивні характеристики.

При цьому обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, суд першої інстанції не встановив.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції за сукупністю злочинів призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій статей КК України, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження ним нових злочинів, - у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а враховуючи вік і стан здоров`я обвинуваченого (страждає низкою хронічних захворювань), обґрунтовано визнав недоцільним призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.01.2015 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії даної ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4