Дата документу Справа № 317/2308/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/139/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/2308/15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 407 ч. 3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000468 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зіміно Роздольнинського району АР Крим, росіянина, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

адвокат ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзіпрокурор не оспорюючи юридичної кваліфікації вчиненого ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 407 КК України злочину, вважає, що вирок суду стосовно нього підлягає скасуванню на підставі ст. ст. 409, 414 КПК України через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Вказує, що ОСОБА_10 зізнався у скоєному злочині лише після показання свідка, що свідчить про формальність каяття, та наявність у обвинуваченого бажання ухилитися від кримінальної відповідальності.

Суд не надав належної оцінки та не врахував, що відповідно до ст. ст. 17, 65 Конституції України, ОСОБА_10 має обов`язок захищати територіальну цілісність, недоторканість та незалежність України, тобто виконувати військовий обов`язок. ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, боронити суверенітет України.

Судом також не взято до уваги, що законодавцем за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 407 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 2 до 5 років. Тобто вчинення такого виду злочину має високий рівень суспільної небезпеки, і знаходить відповідний та адекватний осуд суспільства, у тому числі військовослужбовців, які проходять військову службу в цій же військовій частині та беруть участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Судом залишено поза увагою, та не надано належної оцінки умислу обвинуваченого, тобто нез`явленню військовослужбовця з лікування до військової частини, понад один місяць, а отже бажання не виконувати обов`язок захищати територіальну цілісність та недоторканість Держави, особливо у такий нелегкий для країни період. З огляду на таке м`яке покарання, даний вирок буде сприяти розладу військової дисципліни, призведе до збільшення фактів самовільного залишення військової частини, і як наслідок призведе до зниження боєздатності військового формування і неможливості виконання особовим складом завдань за призначенням.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 407 КК України, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 просить вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 не обирався.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін.

Вислухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вироку, відповідно до ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 10, 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 28 квітня 2014 року ОСОБА_6 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у зв`язку із мобілізацією. З того ж дня ОСОБА_10 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_2 на посаду кулеметника.

Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11. 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_10 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

З 15 липня по 01 серпня 2014 року ОСОБА_10 проходив курс лікування у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону України. 29 серпня 2014 року пройшов військово-лікарську комісію у військовій частині НОМЕР_2 та згідно висновку ВЛК звільнений від виконання службових обов`язків на 15 діб. Висновком ВЛК від 15 вересня 2014 року знову звільнений від виконання службових обов`язків на 15 діб. Висновком ВЛК від 30 вересня 2014 року звільнений від виконання службових обов`язків на 15 діб, таким чином, 15 жовтня 2014 року повинен був прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Під час перебування у відпустці у зв`язку з лікуванням за межами місця проходження служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу. В подальшому, 15 жовтня 2014 року, діючи умисно, всупереч вимогам чинного законодавства та покладених на нього обов`язків військової служби, солдат ОСОБА_10 з метою тимчасового ухилення від військової служби, не з`явився вчасно з лікування та не прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Після виявлення відсутності солдата ОСОБА_10 у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , встановити його місцезнаходження не вдалось.

07 травня 2015 року солдат ОСОБА_10 співробітниками Запорізького відділення військової служби правопорядку доставлений до військової прокуратури Запорізького гарнізону. У період з 15 жовтня по 07 травня 2015 року зазначений військовослужбовець перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом часу нез`явлення на службу, солдат ОСОБА_10 підтверджуючих документів командуванню військової частини за період відсутності на службі не надав, до органів військового управління під час перебування вдома не звертався, продовжуючи не з`являтися на службу до 07 травня 2015 року. При цьому, перешкод для прибуття до військової частини солдат ОСОБА_10 не мав. Згідно висновку військово-лікарської комісії від 14 травня 2015 року солдат ОСОБА_10 визнаний придатним для проходження військової служби.

Доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного покарання є не переконливими, тому, що прокурор не навів жодної обтяжуючої покарання обставини. В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор заявив, що твердження про його сумніви щодо чистосердного каяття обвинуваченого та можливість скоєння ОСОБА_6 нового злочину носить характер припущення. Призначаючи покарання ОСОБА_6 з випробуванням суд врахував тяжкість скоєного злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, щире каяття обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби та проживання характеризується виключно позитивно. Також суд обґрунтовано врахував передумови вчиненого злочину, а саме слабкий контроль за підлеглими з боку командира взводу, що встановлено актом службової перевірки № 567/1 від 18.03.2015 року.

За таких обставин колегія підстав до скасування вироку не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4