Справа №11-103/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року березня 9 дня колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого: Лугового М.Г.

суддів: Крамаренка ВЛ., Гончарова М.В.

з участю прокурора: Ворфоломєевої Н.П.

засудженого: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 14 грудня 2009р. яким

ОСОБА_2 В ячеслав Володимирович,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, українець, уроженець с. Вовчок, Лубенського району, Полтавської області, мешканець с. Піски, Лубенського району, Полтавської області, раніше засуджувався: 27.09.2007 року за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень.

засуджений за ст. 191 ч. З КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права займати певні посади, займатись певною діяльністю в сфері виконання організаційно-розпорядчих, господарсько-фінансових функцій строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком від 27.09.2007 року яким він засуджений заст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 850 гривень - призначити покарання у виді З років обмеження волі з позбавленням права займати посади та займатись певною діяльністю у сфері виконання організаційно-розпорядчих, господарсько-фінансових функцій строком на 2 роки.

- за ст. 121 ч. 1 КК України - 5 років позбавлення волі.

- за ст. 125 ч. 1 КК України - 240 годин громадських робіт.

- за ст. 135 ч. 1 КК України - 2 роки позбавлення волі.

- за ст. 357 ч. З КК України - 3 місяці арешту.

Згідно зі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів - ОСОБА_2 призначено 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано 6 місяців позбавлення волі невідбутих за попереднім вироком і остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_2 призначено до відбування 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, займатись певною діяльністю у сфері виконання організаційно-розпорядчих, господарсько-фінансових функцій строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави: судові витрати в сумі 413грн. 16 коп., витрати повязані з лікуванням потерпілого ОСОБА_3 в сумі 6653грн. 16 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ Надія - матеріальну шкоду в сумі 1950грн. 91коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди - 14310грн. 86 і у відшкодування моральної шкоди - 10000 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним і засуджений за вчинення злочинів за слідуючих обставин.

Так, ОСОБА_2 працюючи експедитором - магазину ТОВ Надія з 11.07.2006 року та будучи матеріально відповідальною особою з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність 22.07 2006 року отримав товар на суму 579грн. 48 коп. та відвіз в магазин в с. Григорівка, Гребенківського району, що належить ПП ОСОБА_4, але отримані кошти за нього в касу підприємства не здав, а привласнив.

18.08.2006 року ОСОБА_2 отримавши в магазині ТОВ Надія на суму 359грн. 29 коп. товар відвіз його в кафе У Іри в с. Заріг Оржицького району, але отримані кошти за товар в касу підприємства не здав. 21.07.2006 року ОСОБА_2 отримавши в магазині ТОВ Надія товар на суму відповідно 774 грн. 42 коп. та 237грн. 72 коп. відвіз його в магазин Продукти с. Тополеве Гребенківського району та в бар Діоніс в м. Гребінка, а отримані кошти за товар в касу магазину ТОВ Надія не здав, а привласнив.

5 лютого 2009 року, близько 1 години ночі ОСОБА_2 перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 та знаходячись в стані алкогольного спяніння умисно, безпричинно вдарив ОСОБА_3 головою об кут стіни, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження та залишив його в квартирі в непритомному стані, а потім неодноразово підходив до потерпілого та умисно наносив руками та ногами удари по різних частинах тіла в тому числі і по голові.

Окрім цього, 6 лютого 2009 року в денний час , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 В.В. скориставшись тим, що ОСОБА_3 знаходився в непритомному стані, шляхом вільного доступу з гаманця останнього викрав картку для отримання заробітної плати в філіалі ВАТ Укрексімбанку для подальшого зняття з неї грошей для особистих цілей.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 вказує, що суд розглядаючи справу не звернув уваги на висновок судово-медичного експерта в тій частині, що потерпілий ОСОБА_3 міг отримати тілесні ушкодження від вільного падіння з висоти свого зросту. В дійсності він намагався підняти потерпілого з дивана і покласти на підлогу, де його співмешканка постелила постільну білизну, але тому що він та потерпілий знаходились в стані алкогольного спяніння, то вони разом впали на підлогу. Під час падіння потерпілий вдарився головою об кут стіни, про що підтвердила і його співмешканка в судовому засіданні, а тому в нього умислу на заподіяння йому тілесних ушкоджень не було. Суд розглядаючи справу, вказані його доводи належним чином не перевірив і помилково дійшов до висновку про уми от заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тому він прохає вирок суду скасувати як незаконний, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_2 який підтримав подану ним апеляцію, міркування прокурора Ворфоломеєву Н.П. яка прохала вирок суду змінити і скасувати вирок суду в частині засудження за ст. 135 ч. 1 ЮС України так як в його діях даний склад відсутній, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково.

Викладені у вироку висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 121 ч. 1, 357 ч. З, 191 ч. З КК України за обставин викладених у вироку підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, які перевірені в судовому засіданні в установленому кримінально-процесуальним законодавством порядку.

Доводи ОСОБА_2 в апеляції в тій частині, що він умисно не заподіював тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 тому, що він їх отримав сам під час падіння, перевірялись в судовому засіданні суду першої

інстанції, і вони не знайшли свого підтвердження. Більше того, суд навів докази у вироку, якими ці доводи спростовуються.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 вказав, що на даний час не повністю памятає всі обставини які мали місце в квартирі де він разом перебував з ОСОБА_2., але повністю підтверджує свої покази які він давав під час досудового слідства, які були перевірені судом, в яких він вказував, що дійсно 4.02.2009 року він разом з ОСОБА_2 розпивав спиртні напої в квартирі по місцю проживання останнього на протязі всього дня.

Вночі 5.02.2009 року він спянів і ліг відпочивати в квартирі на ліжко. Через деякий час в кімнату зайшов ОСОБА_2 і обурившись тим, що він лежить на ліжку взяв його за одяг підняв і кинув на стіну і він вдарившись головою об кут стіни, втратив свідомість.

Він прийшов до свідомості у ванній кімнаті коли ОСОБА_2 мив його голову з якої текла кров. Потім він втратив свідомість і коли знову прийшов до свідомості, то помітив що лежить на підлозі, а ОСОБА_2 підійшовши до нього став наносити йому удари руками та ногами по різних частинах тіла та по голові, після чого він знову втратив свідомість. Прийшовши до свідомості в лікарні він виявив, що в нього зник мобільний телефон, гаманець в якому знаходились гроші в сумі 80 грн. та кредитна картка на отримання заробітної плати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала, що 4.02-2009 року, ввечері в її квартирі ОСОБА_2 та хлопець на імя ОСОБА_3 розпивали спиртні напої, які принесли з собою.

Вночі 5.02.2009 року вона разом з ОСОБА_2 з кухні зайшли в кімнату і помітили, що ОСОБА_3 лежить на їх ліжку. ОСОБА_2 підійшов до ліжка і схопивши ОСОБА_3 за одяг підняв його і кинув на кут стіни, від чого останній впав на підлогу і в нього з носа стала текти кров. Разом з ОСОБА_2 вони відвели ОСОБА_3 в ванну кімнату де він обмився і поклали його на підлогу в кімнаті. На другий день, коли вона повернулась з роботи, помітила, що ОСОБА_3 лежав на підлозі без свідомості. Вона разом з співмешканцем стали обливати ОСОБА_3 водою, а потім ОСОБА_2 наніс йому декілька ударів ногами по тулубу, але він не приходив до свідомості. На другий день вночі ОСОБА_2 відвіз ОСОБА_3 ліфтом на перший поверх і залишив його в підїзді. Пізніше їй стало відомо, що вранці ОСОБА_3 забрала швидка допомога.

Суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість визнав покази потерпілого ОСОБА_3, які він давав на досудовому слідстві, та свідка ОСОБА_5 які вона давала в судовому засіданні і на досудовому слідстві, логічними та послідовними і такими що обєктивно свідчать про умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 і обґрунтовано поклав їх в основу вироку, а покази ОСОБА_2 про

непричетність до заподіяння умисних тілесних ушкоджень потерпілому вірно розцінив як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Винність ОСОБА_2 підтверджена і іншими дослідженими судом доказами, які зазначені у вироку: протоколом відтворення обстановки і обставин події з участю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 під час проведення якого остання вказала яким чином ОСОБА_2 кинув потерпілого на кут стіни ( а.с. 70,71,86-87, т. 1) протоколом очної ставки між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 під час якого вона повністю підтвердила факт заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень

потерпілому ОСОБА_3 та вказала механізм їх заподіяння; висновком судово-медичної експертизи з якого вбачається, що ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх заподіяння ( а.с. 44-45, т. 1).

Викладені джерела доказів не викликали сумнівів у суду першої інстанції, з ними погоджується й колегія суддів, а тому доводи ОСОБА_2 про непричетність до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3, не заслуговують на увагу.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 заст. ст. 121 ч. 1, 357 ч. З, 191 ч. З КК України є вірною.

Покарання за зазначеними законами ОСОБА_2 судом призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України. При цьому враховано тяжкість вчинених злочинів, дані про особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, суд, розглянувши справу допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно засудив ОСОБА_2 за ст. ст. 125 ч. 1 та 135 ч. 1 КК України.

Так, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_2 протягом 5-6 лютого 2009 року перебував в квартирі по місцю свого мешкання разом з ОСОБА_3 , а коли останній перебуваючи в стані алкогольного спяніння ліг відпочивати, він зайшовши до кімнати і висловлюючи своє обурення тим, що потерпілий ліг відпочивати на його ліжко схопив його за одяг і умисно кинув на кут стіни, від чого він вдарившись головою впав на підлогу. Після цього він через деякий час став наносити удари потерпілому ногами та руками по різних частинах тіла в том у числі і по голові.

Всі ці дії ОСОБА_2 охоплювались єдиним умислом на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи (а.с. 44-45, т. 1) пошкодження в області голови могли утворитись при ударі головою об кут стіни, а кількість травматичних впливів (ударів) не менше чотирьох.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково кваліфікував дії ОСОБА_2 за ст. 125 ч. 1 КК України, так як його дії на заподіяння тілесних ушкоджень (тяжких, легких тілесних ушкоджень) були охоплені прямим умислом ї їх слід кваліфікувати за ст. 121 ч. 1 КК України і додаткової кваліфікації за ст. 125 ч. 1 КК України, не потребують.

Під час розгляду справи судом обєктивно було встановлено, що ОСОБА_2 діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому схопив останнього за одяг і кинув на кут стіни від чого останній вдарився головою і впав на підлогу. В послідуючому ОСОБА_2 умисно наносив потерпілому удари ногами та руками потерпілому по різних частинах тіла, голові з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_2 вчиняв неодноразового про що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, і на це вказує і висновок судово-медичної експертизи.

Крім цього в судовому засіданні було встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 постійно знаходився в квартирі і ОСОБА_2 та його співмешканка ОСОБА_5 водили потерпілого до ванної кімнати де обмивали його обличчя та голову, а також обмивали його водою коли він лежав на підлозі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що ОСОБА_2 умисно залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_3 і вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ст. 135 ч. 1 КК України.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині засудження ОСОБА_2 за ст. ст. 125 ч. 1 та 135 ч. 1 КК України скасувати і провадження в цій частині подальшим провадженням закрити, за відсутністю в діях засудженого складів цих злочинів.

Підстав до скасування вироку відносно ОСОБА_2 в повному обємі і направлення справи на новий судовий розгляд, за таких обставин колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 362, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 14 грудня 2009 року відносно ОСОБА_2 в частині його засудження за ст. ст. 125 ч. 1 та 135 ч. 1 КК України скасувати і справу в цій частині подальшим провадженням закрити за відсутністю в діях засудженого складу цих злочинів.

Вважати засудженим ОСОБА_2:

- за ст. 191 ч. З КК України до 3 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати певні посади, займатись діяльністю у сфері виконання організаційно-розпорядчих, господарсько-фінансових функцій на строк 2 роки.

Згідно зі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком від 27.09.2007 року за яким він засуджений за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, остаточно призначити 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади займатись діяльністю у сфері виконання організаційно-розпорядчих, господарсько- фінансових функцій на строк 2 роки.

- за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі.

- за ст. 357 ч. З КК України до 3 місяців арешту.

Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді - 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання у вигляді шести місяців позбавлення волі, остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_2 призначити покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, займатись діяльністю у сфері виконання організаційно-розпорядчих, господарсько-фінансових функцій строком на 2 роки, тобто до міри покарання призначеної судом.

В іншій частині вирок відносно ОСОБА_2 залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8