Справа №467/792/15-к 05.01.2016 05.01.2016 05.01.2016

Провадження № 11-кп/784/42/16 Категорія: глава 34 КПК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
законний представник засудженого ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні заяви законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2015 року відносно неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 просить скасувати дану ухвалу суду та ухвалити нове рішення у справі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Законний представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, та такою, що підлягає скасуванню.
Твердить про наявність нововиявлених обставин, якими є дані про психологічний стан здоров`я її сина та його осудності, які не були відомі ані їй, ані суду під час проведення судового засідання, що вплинуло на правильність винесення вироку та призначеного покарання.
Вважає невірним посилання суду на акт медичного освідування (а. п. 52), згідно з яким її неповнолітній син ОСОБА_6 є здоровим, і твердить, що про його існування не було відомо суду і їй, як законному представнику, оскільки Арбузинським судом за вироком від 01.07.2015 року не досліджувався цей доказ, а також і другий екземпляр акту, і медична картка та направлення на консультацію її сина ОСОБА_6 , які перебували у неї.
Твердить про існування двох екземплярів акту, в жодному з яких не було підписів психіатру, головного лікаря та їх печаток. І, посилаючись на пояснення свого сина, твердить, що другий екземпляр акту підробили після винесення вироку, а саме - 02.07.2015 року.
Також зазначає, що в апеляційному суді не досліджувались ці обставини і вже існував належно оформлений акт.
Крім того, посилається на запис лікаря невропатолога ОСОБА_10 від 24.04.2015 року в медичній картці її сина про направлення його на обстеження в МОПБ, а також на направлення в МОПБ від 12.10.2015 року, що, на її думку, є свідченням нововиявленої обставини для неї та для суду, а також підставою для перегляду вироку суду.
Посилаючись на положення ч. З ст. 349, п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 459, ст. 485, ст. 486 КПК України вважає, що ні у кого не повинно викликати сумніву, що на час судового розгляду її син потребував обстеження психіатра.
Просить повторно дослідити наявні у справі докази та призначити комплексну психолого-психіатричну експертизу в Миколаївському відділенні психіатричної лікарні в м. Миколаїв.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом встановлено, що:
Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2015 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 т. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 вересня 2015 року вирок залишено без змін.
До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшла заява законного представника засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якому остання просила про перегляд вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами, зазначивши, що при ухваленні судом вироку не враховано відомості про стан здоров`я її неповнолітнього сина, а саме наявність у нього психічного захворювання.
Суд прийшов до висновку, що:
законним представником неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 у заяві про перегляд постановленого щодо останнього вироку не наведено жодних підстав, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, з яких вирок підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, і що фактично ОСОБА_7 оспорює правильність і законність постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень - обвинувального вироку та ухвали апеляційного суду, якою цей вирок залишено без зміни;
що обставини, на які посилається ОСОБА_7 , не є обставинами, які дають підставу для перегляду судових рішень, в розумінні ст. 462 КПК України, і не доводять неправильність вироку, а фактично зводяться до оскарження вироку з питань неповноти, в тому числі, порушується питання про повторне дослідження доказів та їх переоцінку;
що акт медичного освідування неповнолітнього ОСОБА_6 , де вказано, що засуджений здоровий (а. п. 52), оформлений належним чином, існував на час постановлення судових рішень, був відомий, як суду, так і засудженому, і його законному представнику та захиснику, і йому була надана правова оцінка, оскільки він досліджувався судом;
що заявниця посилається на цей акт медичного освідування неповнолітнього ОСОБА_6 , направлення засудженого на консультацію до обласної психіатричної лікарні, на медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_6 , що фактично є оцінкою доказів, які не свідчать про те, що під час надання показань в судовому засіданні, неповнолітній не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними;
що на цій стадії кримінального провадження не вирішуються процесуальні питання, що стосуються призначення у кримінальному провадженні судових експертиз (в тому числі і комплексної психолого-психіатричної експертизи відносно сина заявниці, про що остання заявляла клопотання), а також інших дій, що мають ознаки заходів забезпечення кримінального провадження, визначені стороною, яка звернулась до суду з цим клопотанням.
Суд прийшов до висновку, що викладені в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами доводи ОСОБА_7 є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи та жодними іншими доказами і розцінив їх як намагання уникнути покарання, призначеного за вироком суду; що зазначені ОСОБА_7 обставини не є нововиявленими у розумінні вимог ст. 459 КПК України і не тягнуть перегляд судових рішень в порядку ст. ст. 459 - 467 КПК України, мотивуючи тим, що суд при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами дає оцінку визначеній стороною кримінального провадження нововиявленій обставині виключено у межах зібраних сторонами кримінального провадження доказів, що були предметом дослідження суду під час розгляду відповідного обвинувачення по суті, а також у межах визначених судом.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, доводи законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги першої, заперечення прокурора ОСОБА_11 проти апеляційної скарги законного представника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000077 та додатково надані матеріали (записи з вкладишу медкарктки), обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Так, у своїй заяві від 26.10.2015 року законний представник ОСОБА_7 просила про перегляд вироку суду за новвиявленими обставинами на підставі п. п. 2, 5 ч. 2 ст. 459 КПК України.
Згідно положень п. п. 2, 5 ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

При цьому, ч. 3 ст. 459 КПК України передбачає, що обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.

Ані вироку суду, ані матеріалів розслідування, що стосувалися б порушених законним представником ОСОБА_7 питань, не існує, як пояснила апеляційному суду сама ОСОБА_7 .

Тому є безпідставними посилання апелянта на ці положення закону і всі доводи апеляційної скарги з цього приводу.

Посилання законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 на не дослідження судом першої інстанції при розгляді справи по суті акту медичного освідування її неповнолітнього сина від 23.03.2015 року, згідно якого він визнаний здоровим (а. с. 52), є безпідставними, оскільки спростовуються як даними журналу судового засідання від 30.06.2015 року (а. с. 76), так і аудіо записом судового засідання, що міститься на технічному носії даного аудізапису диску, з яких вбачається, що даний акт був досліджений в судовому засіданні разом з іншими документами, що характеризують особу неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 , які просив приєднати до матеріалів справи прокурор. І на питання головуючої жодних зауважень або заперечень щодо зазначених документів ані від законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 , ані від захисника ОСОБА_9 не надійшло.

За такого є вірним висновок суду першої інстанції, що даний акт (а. с. 52) оформлений належний чином, існував на час постановлення судових рішень, був відомий, як суду, так і засудженому, його законному представнику та захиснику, досліджувався судом і йому була надана відповідна правова оцінка.

Твердження апелянта ОСОБА_7 про існування двох екземплярів вищезазначеного акту та про нібито підроблення другого його екземпляру після винесення вироку від 01.07.2015 року, по суті є лише домислами та міркуваннями апелянта. Крім того, також слід зауважити, що і з цього приводу не існує ані вироку суду, ані матеріалів розслідування.

Що стосується посилань законного представника неповнолітнього засудженого на запис в медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_6 від 24.04.2015 року (а. с. 162, 192) та направлення засудженого ОСОБА_6 лікарем-невропатологом на консультацію до обласної психіатричної лікарні від 12.10.2015 року (а. с. 161, 194), то вони, як вірно вказав суд, в жодному разі не свідчать, що під час надання показань в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Крім того, відсутні будь-які відомості щодо неадекватності поведінки неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даної кримінальної справи. Про відсутність підстав вважати поведінку останнього такою, що викликала б сумніви у осудності останнього, на чому наголошує апелянт, в тому числі і у його законного представника та захисника свідчить відсутність з їх боку відповідних клопотань або заяв з цього приводу до слідчого, слідчого судді або суду (в залежності від стадії даного кримінального провадження).

До того ж слід зауважити, що запис в медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_6 від 24.04.2015 року не несе жодної змістовної інформації та доказового значення, оскільки не містить даних щодо фаху та прізвища лікаря, який, нібито, зробив такий запис; а направлення засудженого ОСОБА_6 лікарем-невропатологом на консультацію до обласної психіатричної лікарні від 12.10.2015 року не існувало на момент розгляду справи судом та постановлення у цій справі вироку від 01.07.2015 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2015 року.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що таке направлення дано не лікарем-психіатром, а іншим фахівцем - лікарем-невропатологом та і у відсутність самого неповнолітнього, який у той час вже тримався під вартою за вироком суду від 01.07.2015 року (а. с. 79 - 80).

З огляду на зазначене є вірним висновок суду першої інстанції, що обставини, на які посилалася ОСОБА_7 , не є обставинами, які дають підстави для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, в розумінні ст. 462 КПК України, оскільки вони не доводять неправильність вироку, а фактично зводяться до оскарження вироку з питань неповноти, в тому числі, з порушенням питання про повторне дослідження доказів та їх переоцінку.

Що стосується клопотання апелянта про призначення комплексної психолого-психіатричної експертизи відносно неповнолітнього засудженого, то аналогічним доводам законного представника суд першої інстанції дав належну оцінку і вірно вказав, що на цій стадії кримінального провадження не вирішуються процесуальні питання, що стосуються призначення у кримінальному провадженні судових експертиз, а також інших дій, що мають ознаки заходів забезпечення кримінального провадження, визначені стороною, яка звернулась до суду з цим клопотанням.

Проте, у даному випадку відсутні такі обставини, які б були нововиявленими у розумінні ст. 459 КПК України і давали б підстави для перегляду судових рішень у даній кримінальній справі.

Окрім того, суд першої інстанції вірно вказав в оскаржуваній ухвалі, що при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд дає оцінку саме визначеній стороною кримінального провадження нововиявленій обставині і виключно у межах зібраних сторонами кримінального провадження доказів, що були предметом дослідження суду під час розгляду відповідного обвинувачення по суті, а також у визначених судом межах.
Тобто, не є компетенцією суду збирати докази наявності або відсутності нововиявлених обставин. Завдання суду у даному провадженні є розгляд і оцінка саме тих нововиявлених обставин (якщо такі дійсно є), що визначена відповідною стороною кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог діючого кримінального процесуального законодавства при розгляді даної справи та постановлення судом першої інстанції судового рішення, а тому доводи апелянта і в цій частині є безпідставними.

З урахуванням вищевикладеного відсутні підстави для скасування ухвали суду, а відтак і для задоволення апеляційної скарги законного представника ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Залишити без задоволення апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 .

Залишити без змін ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2015 року, якою відмовлено у задоволенні заяви законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2015 року відносно неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4