1-кп/357/989/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.10.2015 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора прокуратури Білоцерківського району ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 м. Білої Церкви угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим у кримінальному провадженні № 0002856 від 14.07.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта вища, не працюючого, одруженого, уродженця с. Вільшана, Городищенського району, Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , згідно інформації військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 10.07.15р., близько 11 години перебуваючи біля ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , познайомився із ОСОБА_5 під час розмови з яким дізнався, що останньому надійшла повістка військового комісаріату на проходження медичного огляду, після чого з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом обману, повідомив ОСОБА_5 завідомо неправдиві відомості про те, що він є працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 і за 3000 гривень вирішить питання про відстрочку від поточної мобілізації до Збройних сил України ОСОБА_5 та про отримання на ім`я останнього медичної довідки про фізичну неможливість проходження військової служби.

14.07.15 близько 10 години 10 хвилин ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний намір на заволодіння чужого майна приїхав на раніше обумовлену зустріч до ОСОБА_5 на автодорогу біля житлового будинку АДРЕСА_4 де ОСОБА_5 довіряючи правдивості слів та діям ОСОБА_4 добросовісно надав останньому частину обумовленої суми коштів в розмірі 1500 гривень, військовий квиток на своє ім`я із повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , після чого ОСОБА_4 був зупинений працівниками Служби безпеки України. В результаті чого ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 1500 гривень.

Під час досудового розслідування, 05.10.2015 року між потерпілим ОСОБА_6 з одного боку та підозрюваним ОСОБА_4 з іншого боку на підставі ст.ст. 468,469,471 КПК України укладено угоду про примирення, згідно якої обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, повністю відшкодував завдані кримінальним правопорушенням потерпілому збитки, сторони угоди погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн..

Обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди

протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389ч.1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді штрафу в 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Потерпілий ОСОБА_5 розуміє наслідки затвердження угоди, які полягають в обмеженні його права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394,424 КПК України та позбавлення права

вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за назване

кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, не заперечив щодо затвердження угоди.

Вислухавши учасників підготовчого провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає повністю, матеріальні збитки потерпілому відшкодовані, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України як умисні дії, які виразились в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою.

Відповідно до ст.469 КПК України угода про примирення може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим щодо кримінальних злочинів невеликої чи середньої тяжкості, у формі приватного обвинувачення.

Злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України, відповідно до ст.12 ч.2 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.471 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для примирення наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити у виді штрафу в 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., що в межах санкції ст.190 ч.1 КК України та узгоджене між сторонами угоди про примирення.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про примирення від 05.10.2015 року, укладену у кримінальному провадженні №0002856 від 14.07.2015 року між потерпілим ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, на підставі якої призначити йому узгоджене між сторонами угодою про примирення покарання у виді штрафу в 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 ч.3 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1