АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/1504/14-кГоловуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/390/15 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5

засудженої - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

при секретарі - ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про заміну покарання у виді штрафу на інше покарання, не пов`язане з витратами відмовлено за безпідставністю.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до ст.ст. 56, 57 КК України виправні роботи відбуваються за основним місцем роботи, а громадські роботи не призначаються інвалідам 2-ої групи та особам, які досягли пенсійного віку.

Не погодившись із судовим рішенням, засуджена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить дану ухвалу суду скасувати, як незаконну та необґрунтовану, і прийняти нову ухвалу, якою замінити призначене їй за вироком Підволочиського районного суду від 21 квітня 2015 року покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн. на покарання, яке не пов`язане з витратами.

Стверджує про те, що призначене їй покарання не відповідає особі винного, її майновому стану, і прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Також звертає увагу на те, що вона часто хворіє, являється інвалідом 2-ої групи, є пенсіонером і отримує пенсію в розмірі 1093 грн. 47 коп., здійснює догляд за чоловіком інвалідом 2-ої групи, і не в змозі отримувати додатковий заробіток, а тому не має можливості виплачувати призначений їй за вироком штраф.

Вважає, що призначене їй покарання є непомірним для неї, яке фактично порушує її право на життя, оскільки ставить на межу між життям та смертю.

Окрім цього, на її думку, рішення суду про відмову у задоволенні її клопотання прийнято без належного обґрунтування та зазначення підстав, без посилання на докази та мотивів неврахування наведених нею доказів.

Від потерпілої ОСОБА_8 надійшли заперечення на апеляційну скаргу та доповнення до неї обвинуваченої ОСОБА_6 , за змістом яких вона просить збільшити засудженій штраф і виплату за заподіяну їй моральну шкоду з врахуванням річної інфляції.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, пояснення засудженої ОСОБА_6 і її захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану засудженою апеляційну скаргу та доповнення до неї і, з наведених у них підстав, просять оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою замінити покарання у виді штрафу на інше покарання, яке не пов`язане з витратами, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення і безпідставність поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали вказаного провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконання вироку, як наголошується в ч.3 ст.539 КПК України, розглядається згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Цих вимог процесуального закону суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженої ОСОБА_6 , в порядку ст.539 КПК України, дотримався у повному обсязі.

Зокрема, з матеріалів провадження убачається, що засуджена ОСОБА_6 звернулася до Підволочиського районного суду з клопотанням про заміну їй покарання у виді штрафу на інше покарання, не пов`язане з витратами.

Встановлено, що вироком Підволочиського районного суду від 21 квітня 2015 року, який набрав законної сили 08 липня 2015 року, ОСОБА_6 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з призначенням їй покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено такі покарання, як штраф, громадські роботи та виправні роботи.

Відповідно до ч.3 ст.56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаними інвалідами 2-ої групи, і які досягли пенсійного віку, а згідно до ч.ч. 1, 2 ст.57 КК України покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого та не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Тому, з огляду на особу та стан засудженої ОСОБА_6 , їй може бити застосоване за ч.1 ст.125 КК України лише покарання у виді штрафу.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неможливість замінити засудженій ОСОБА_6 покарання у виді штрафу на інше покарання, не пов`язане з витратами, і обґрунтовано відмовив їй у задоволенні клопотання.

Підстав для скасування даного рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та доповненні до неї засудженою ОСОБА_6 , колегія суддів не знаходить.

Будь-яких порушень вимог матеріального та процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно та всебічно розглянути матеріали вказаного провадження, колегія суддів не встановила.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про заміну покарання у виді штрафу на інше покарання, не пов`язане з витратами без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2