Ухвала
іменем україни
10 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 12.02.2013 року за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та встановленням йому іспитового строку 1 рік; 21.03.2013 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та встановленням йому іспитового строку 1 рік і 6 місяців,

та
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Рівне, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 20.03.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та встановленням йому іспитового строку 1 рік; 24.09.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 1 місяць, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та встановленням йому іспитового строку 2 роки,

за участю прокурораОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернулись засуджений ОСОБА_5 та законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_8 з вимогами про зміну вироку апеляційного суду в частині призначеного засудженим покарання.

Вироком Острозького районного суду Рівненської області від 23 березня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України та засудженим призначено покарання:

ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням йому іспитового строку 3 роки;
ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в сумі 1 700 грн.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 ухвалено виконувати окремо.
У вироку вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 10 червня 2015 року вирок місцевого суду в частині призначеного засудженим покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 6 місяців; ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць.

В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, просить скасувати вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання та визначити йому покарання не пов?язане з позбавленням волі. Обґрунтовуючи касаційну скаргу засуджений зазначає про безпідставність врахування апеляційним судом обставини, що обтяжує йому покарання те, що він учинив злочин у період іспитового строку. Також засуджений стверджує, що за наявності не менше двох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням його особи, суд мав можливість призначити йому більш м`який вид основного покарання.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 також не погоджуючись з вироком апеляційного суду лише в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, просить скасувати його в цій частині та визначити засудженому покарання не пов?язане з позбавленням волі. Мотивуючи свою касаційну скаргу законний представник неповнолітнього стверджує про відсутність заборони на застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання у разі вчинення особою кримінального правопорушення в період іспитового строку. Скаржниця стверджує, що за наявності трьох обставин, які пом?якшують покарання ОСОБА_6 та з урахуванням його особи, суд мав усі підстави для призначення засудженому із застосуванням ст. 69 КК України більш м`якого виду основного покарання

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за те, що вони 2 серпня 2014 року приблизно о 2 годині, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_6 ще й повторно, пошкодивши замок запалювання, незаконно заволоділи належним ОСОБА_10 транспортним засобом ВАЗ 2109 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував на подвір?ї по АДРЕСА_2 та заподіяли потерпілому матеріальної шкоди на суму 321 грн. 63 коп.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_8 , які підтримали свої касаційні скарги, захисника ОСОБА_9 , який підтримав касаційну скаргу ОСОБА_8 , прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у незаконному заволодінні належним ОСОБА_10 транспортним засобом, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим. Його, як це вбачається з касаційної скарги, скаржники не заперечують.
Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України кваліфіковано правильно.
Перевіркою матеріалів провадження не встановлено процесуальних порушень при дослідженні й оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Твердження ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_5 у касаційних скаргах про те, що апеляційний суд призначив засудженим надто суворе покарання, є безпідставними.
Призначене ОСОБА_6 мінімальне, а ОСОБА_5 близьке до мінімального за санкцією ч. 2 ст. 289 КК України покарання, не можна вважати надто суворим. Призначене кожному із засуджених покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки при його обранні суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винних та обставини, що пом`якшують засудженим покарання, у тому числі й ті, на які посилаються скаржники у касаційних скаргах й не дійшов висновку про можливість застосування до засуджених вимог ст. 69 КК України чи про можливість їх виправлення без відбування покарання.
Своє рішення щодо виду та розміру покарання апеляційний суд належно мотивував.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням апеляційного суду й не вбачає підстав для пом?якшення засудженим покарання.

Доводи засудженого ОСОБА_5 про безпідставність врахування апеляційним судом тієї обставини, що він учинив злочин у період іспитового строку, як такої, що обтяжує йому покарання, є необґрунтованими, оскільки апеляційним судом обом засудженим покарання призначене за відсутності обставин, що обтяжують їм покарання.

Ухвала апеляційного суду дійсно містить посилання на вчинення засудженими злочину у період іспитового строку, однак таке посилання застосоване в контексті врахування особи засуджених, і відповідає дійсності. Звільнення ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком від 21 березня 2013 року не спростовує факту вчинення засудженим кримінального правопорушення в період іспитового строку за цим вироком.

За наведених обставин касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Апеляційного суду Рівненської області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 , законного представника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13