Провадження № 1-кп/734/211/15 Справа № 734/4140/15-к
іменем України
23 грудня 2015 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретареві ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестер`янка Оріхівського району Запорізької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, освіта середня-спеціальна, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 13.07.2015 за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 місяців арешту,
за обвинуваченням у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
зі сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_5 ,
23 квітня 2013 року старший солдат контрактної служби ОСОБА_3 був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та 25 квітня 2013 року був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
09 січня 2015 року старший солдат строкової військової служби ОСОБА_3 уклав короткостроковий контракт на проходження військової служби у лавах Збройних Сил України. Наказом командира військової частини польова пошта В 0946 № 5 від 09 січня 2015 року старшого солдата контрактної служби ОСОБА_3 зараховано до складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду старшого механіка водія взводу забезпечення навчального процесу батареї забезпечення навчального процесу.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №548-ХІV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-ХІV, старший сержант ОСОБА_3 під час проходження військової служби за контрактом, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог, військовослужбовець військової служби за контрактом, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 31 липня 2015 року близько 08 години 00 хвилин умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, самовільно залишив територію указаної військової частини та проводив час на власний розсуд до 01 грудня 2015 року; обов`язків військової служби при цьому не ніс. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини старший солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити. Тобто, старший солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду, який відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VІІ, розпочався 17 березня 2014 року, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину і дав суду показання, що він наприкінці липня місяця 2015 року самовільно залишив військову частину, в якій проходив військову службу за контрактом, оскільки мав певні сімейні негаразди. Дізнавшись, що він оголошений в розшук, 01 грудня 2015 року добровільно з`явився до прокуратури.
Обвинувачений висловив щире каяття у вчиненому.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України /в редакції, чинній з 05 березня 2015 року/, а саме самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, пом`яшкуючі покарання обставини щире каяття, визнання вини у вчиненні злочину, активне сприяння у його розкритті, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину повторно, не вбачаючи підстав для неврахування даної обставини як обтяжуючої, про що просив прокурор в судових дебатах.
Таким чином, вважаючи, що заходи примусу з боку держави будуть необхідними, достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, виховання та його соціальної реабілітації, застосовуючи принцип гуманізму та враховуючи пом`якшуючі покарання обставини, вказані вище, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини четвертої статті 407 КК України /в редакції, чинній з 05 березня 2015 року/, тобто з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, - у виді 5 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку (смт Десна) ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_3 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за цим вироком і невідбутої частини покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 липня 2015 року, остаточно призначити покарання у виді арешту строком 6 (шість) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_3 на підставі ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2015 року у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання, зарахувавши у строк відбуття покарання період перебування під вартою в межах цього кримінального провадження.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в редакції, чинній з 05 березня 2015 року/, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді арешту строком 5 /п`ять/ місяців з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_3 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за цим вироком і невідбутої частини покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 липня 2015 року, остаточно призначити покарання у виді арешту строком 6 (шість) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_3 на підставі ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2015 року у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання 15.40 год. 01 грудня 2015 року, зарахувавши у строк відбуття покарання період перебування під вартою в межах цього кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом вказаного часу з моменту отримання копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1