Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/1988/15
Категорія: ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
У х в а л а
Іменем України

24.12.2015 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2015, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Дніпропетровськ, українця, гр-на України, що
має вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню
дитину та матір похилого віку, не працюючого, зареєстрованого за
адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 , судимого: 1) 24 вересня 1993 року Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 та ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст.
117 та ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) на вісім років позбавлення
волі; 22 серпня 2000 року звільнений з місць позбавлення волі по
відбуттю строку покарання; 2) 22 квітня 2003 року Царичанським
районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК
України на два роки позбавлення волі; 04 травня 2004 року з
урахуванням постанови Синельниковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 09 квітня 2004 року про скорочення
призначеного покарання на підставі акту амністії (Закон України «Про
амністію» від 11 липня 2003 року) звільнений з місць позбавлення волі по
відбуттю строку покарання; 3) 07 вересня 2004 року Індустріальним

районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України на два роки
позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням
з іспитовим строком на два роки; 4) 15 жовтня 2006 року Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України із
застосуванням ст. 71 КК України на два роки та шість місяців позбавлення
волі, 15 лютого 2008 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю
строку покарання; 5) 31 березня 2009 року Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська за ч. 1 ст. 121 КК України на п`ять років позбавлення волі;
20 вересня 2013 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку
покарання,-
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років; за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.

Так, 04 червня 2015 року приблизно о 06 год. 20 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на пішохідній доріжці біля будинку № 31-а по вулиці Генерала Наумова в м. Києві, з корисливих мотивів вирішив заволодіти чужим майном шляхом розбійного нападу із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та погрозами застосування такого насильства, використовуючи для цього заздалегідь заготовлений ніж, якій він мав при собі.

Того ж ранку, приблизно о 06 год. 40 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення розбою з корисливих мотивів, ОСОБА_8 , перебуваючи на вказаній пішохідній доріжці, випадково побачивши раніше незнайомого ОСОБА_9 , який рухався на зустріч, дістав складний ніж та з метою подолання можливого опору з його боку, наніс один удар ножем у спину потерпілому, завдавши йому тілесне ушкодження, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_9 . Після цього, утримуючи ніж, ОСОБА_8 почав погрожувати йому застосуванням насильства, небезпечного для його життя та здоров`я з тим, щоб потерпілий віддав наявні в нього цінності. Сприйнявши погрози ОСОБА_8 як реальну загрозу своєму життю, ОСОБА_9 не став чинити опір та віддав нападнику своє майно на загальну суму 210 грн. Заволодівши у такій спосіб чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з місця злочину зник.
Крім того, того ж дня приблизно о 07 годині ранку ОСОБА_8 , вчинивши розбій та маючи судимість за вчинення крадіжки, діючи з корисливих мотивів з метою збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої біля будинку № 5/21 по вул. Підлісній в м. Києві, випадково побачив раніше незнайомого ОСОБА_10 , 1943 року народження, у якого відкрито викрав мобільний телефон «Нокіа-3110», із сім карткою оператора «МТС». При цьому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення грабежу, запитав у ОСОБА_10 мобільний телефон нібито для здійснення термінового дзвінка. ОСОБА_10 , не усвідомлюючи дійсні наміри ОСОБА_8 , почав здійснювати набір номерів на прохання останнього, у цей момент ОСОБА_8 забрав з рук ОСОБА_10 телефон та пішов геть. На прохання потерпілого ОСОБА_10 повернутий належний йому телефон ОСОБА_8 відмовився і намагався залишити місце злочину, заволодівши чужим майном у такій спосіб також, на загальну суму 210 грн., однак, майже відразу, ОСОБА_8 був затриманий працівниками міліції, а належний потерпілому ОСОБА_10 мобільний телефон - вилучено. Крім того, в ОСОБА_8 під час поверхового огляду був вилучений складний ніж з рукояткою чорного кольору.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду, просить його скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, закрити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, а надані під час досудового слідства показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є суперечливими щодо зовнішніх ознак особи, яка вчинила напад на потерпілого.
Крім того, апелянт зазначає, що під час затримання ОСОБА_8 при ньому не був знайдений телефон потерпілого, а на вилученому ножі будь-яких слідів крові виявлено не було. Також, апелянт вказує, що сліди крові, які були на футболці ОСОБА_8 могли належати будь-якій людині із зазначеною групою крові, при цьому належність зазначеної крові потерпілому ОСОБА_9 було лише припущенням експерта.
Крім того, апелянт зазначає, що суд у вироку не обґрунтував, а сторона обвинувачення не довела склад злочину за ч.2 ст. 186 КК України, який інкримінується ОСОБА_8 . При цьому, апелянт вказує, що сам потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 йому жодним чином не погрожував та насильство над ним не вчиняв.
Зазначені обставини, на думку апелянта, свідчать про те, що достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 в суді встановлено не було, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю.
В доповненні до апеляційної скарги захисника обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а справу направити на досудове слідство. В зазначених доповненнях апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що працівниками міліції при затриманні його 04.06.2015 року до нього застосовувалась фізична сила; на незаконне утримування його в Святошинському РОВД м. Києва з 07 год. 30 хв. до 17 год. 20 хв. 04.06.2015 року, а також на те, що у нього на футболці при його затриманні були виявлені сліди крові, однак, чи могла ця кров належати йому, ніхто під час досудового розслідування не перевіряв, зразки крові в нього ніхто не відбирав. Крім того, обвинувачений зазначає, що показання свідків ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_9 є неправдивими.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляцію захисника та частково свої доповнення до поданої захисником апеляції і просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями до неї, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника з доповненнями обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, а також із погрозою застосування такого насильства, та у відкритому викраденні чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , вчиненому повторно, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
Зокрема, доказами винуватості ОСОБА_8 є детальні, послідовні показання допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , дані, що містяться в долучених до матеріалів кримінального провадження письмових доказах, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду.
Зокрема, за показаннями потерпілого ОСОБА_9 , 04.06.2015 року приблизно о 06 годині 40 хвилин, коли він ішов по пішохідній доріжці біля будинків №33 та 31-а по вул. Генерала Наумова в м. Києві, саме ОСОБА_8 , який був одягнений у смугасту футболку, темні штани та взуття чорного кольору, наніс йому удар в спину, а потім, утримуючи ніж в правій руці, став погрожувати його застосуванням і наказав вивертати кармани. Сприйнявши погрози ОСОБА_8 , як реальну загрозу своєму життю, він віддав нападнику свій мобільний телефон, після чого ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник. В подальшому, йому була викликана швидка медична допомога, його доставили до лікарні де йому була надана допомога.
З показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що коли 04 червня 2015 року приблизно о 07 годині ранку він від будинку АДРЕСА_3 підходив до зупинки громадського транспорту «Підлісна», до нього підійшов ОСОБА_8 і, посилаючись на те, що він заблукав, попросив здійснити дзвінок з мобільного телефону своїм родичам. Він, ОСОБА_10 , маючи намір допомогти людині, дістав свій мобільний телефон і став на прохання ОСОБА_8 здійснювати набір номерів. В цей момент ОСОБА_15 забрав у нього з рук телефон та швидко пішов в бік будинку №23, незважаючи на його, потерпілого, прохання повернути телефон. Після цього під`їхала патрульна машина міліції і ОСОБА_8 з належним йому, потерпілому, телефоном, був затриманий.
За показаннями свідка ОСОБА_14 , 04.06.2015 року близько 7-ї години ранку поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої біля будинку №5/21 по вул. Підлісній в м. Києві, він в складі екіпажу автопатруля, а також ще один автопатруль за заявою про розбійний напад з застосуванням ножа відпрацьовували район. За прикметами можливого нападника ( чоловік в темних штанях, смугаста футболка) був затриманий обвинувачений ОСОБА_8 , який назвався прізвищем « ОСОБА_16 », який тримав в руках мобільний телефон, на який вказав потерпілий ОСОБА_10 , як на свій. Зазначений телефон спочатку забрав потерпілий, а потім він, свідок, вилучив і передав цей телефон слідчому під час огляду місця події.
Як слідує з показань свідка ОСОБА_12 , 04.06.2015 року близько 07 години ранку він в складі екіпажу автопатруля біля зупинки громадського транспорту, розташованої біля будинку №5/21 по вул. Підлісній в м. Києві, за повідомленням про розбійний напад з використанням ножа відпрацьовував район, і за прикметами можливого нападника ( чоловік в темних штанах, смугаста футболка) був затриманий гр. ОСОБА_8 , який назвався іменем « ОСОБА_17 ». При поверхневому огляді в цієї особи був вилучений розкладний ніж з ручкою чорного кольору, який він, свідок, передав слідчому під час огляду місця події.
Суд першої інстанції, дослідивши показання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обґрунтовано визнав їх достовірними, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , а тому використав їх для обґрунтування судового рішення.
Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, і, зокрема, рапортами інспекторів патрульної служби від 04.06.2015 року, які свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 складали особисто, і в яких зазначено про затримання за адресою: АДРЕСА_4 , чоловіка, який назвався « ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », одягнений у туфлі темного кольору, чорні штани та білу футболку у чорну смужку, і при поверхневому огляді у цієї особи було вилучено змочений у воді розкладний ніж з ручкою чорного кольору, футболку з плямами бурого кольору, схожими на кров, а також мобільний телефон ОСОБА_10 , на який вказував потерпілий ОСОБА_10 ; протоколом впізнання особи за фотокарткою, яке було проведено з потерпілим ОСОБА_9 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка ранком 04.06.2015 року вчинила розбійний напад на нього з використанням ножа; даними, що містяться в протоколах огляду місця події, висновком судово-медичного експерта в галузі імунології №281 від 21.07.2015 р., відповідно до якого в бурих плямах на футболці, яка була вилучена в ОСОБА_8 , знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_9 .

Посилання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на суперечливість та неправдивість показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час досудового слідства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд обґрунтував свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання.
Необгрунтованими, на думку колегії суддів, є і посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, оскільки суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи, дав належну оцінку всім зібраним по справі та дослідженим в судовому засіданні доказам у їх сукупності, визнавши їх належними та допустимими, і дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_8 у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, а також із погрозою застосування такого насильства, та у відкритому викраденні чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , вчиненому повторно.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на незаконне утримування в Святошинському РОВД м. Києва 04.06.2015 року після його затримання є безпідставними.
Необгрунтовані і посилання обвинуваченого на порушення його права на захист під час досудового слідства, оскільки таких фактів ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції встановлено не було та до суду апеляційної інстанції ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.
При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду, не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, спосіб їх вчинення, фактичні обставини справи, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставин, що обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням всіх обставин, що впливають на відповідальність і в межах, установлених санкціями інкримінованих статей, відповідно до положень КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання дотримався вимог кримінального закону і призначив йому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, як про це просять в апеляції захисник та в доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді: