Справа № 199/4287/15-к
ВИРОК
іменем України
27.10.2015 року місто Дніпропетровськ Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0000301 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, але перебуваючого у цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

10.05.2015 року о 22-00 годин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21101» № НОМЕР_1 без посвідчення водія на право керування транспортним засобом, рухаючись у місті Дніпропетровську по вул.Передовій, з боку вул.Гуртової у напрямку вул.Донецьке Шосе, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась в попутному напрямку по проїзній частині, і яку він об`єктивно спроможній був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, не прийняв і в районі будинку № 548 скоїв на неї наїзд.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту ДТП) ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: гострої сумісної черепно-мозкової травми; забою головного мозку 1-го ступеню; закритого перелому кісток носу; рани тім`яної області праворуч; саднин обличчя; контузії та синців повік обох очей та потиличної області праворуч з переходом на задньо-бокову поверхню шиї праворуч; закритої травми грудної клітини; забою правої легені; закритого уламкового перелому правої лопатки; закритого перелому 2-го ребра праворуч по паравертебральній лінії; саднин тулубу; закритих уламкових переломів обох кісток, обох гомілок в області діафізу зі зміщенням відламків, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижня (Більш ніж 21 день).
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ-21101» № НОМЕР_1 , згідно висновку судової авто-технічної експертизи, порушив вимоги п.12.3. Правил дорожнього руху України, який свідчить - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», - невиконання якого перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Обвинувачений ОСОБА_7 провину визнав повністю. Суду показав, що, 10.05.2015 року близько 22-00 години, керуючи на підставі довіреності технічно справним автомобілем «ВАЗ-21101» № НОМЕР_1 , рухався по вул.Передовій з боку вул.Гуртової, у напрямку вул.Донецьке Шоссе у м.Дніпропетровську зі швидкістю приблизно 40-60 км/на год. Під час руху автомобіль, який рухався у зустрічному напрямку, осліпив його дальнім світлом своїх фар, у свою чергу ОСОБА_7 з метою уникнення зіткнення з зустрічним автомобілем прийняв праворуч, в результаті чого зачепив пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась по проїзній частині дороги, а потім скоїв зіткнення з деревом. Внаслідок ДТП пішохід отримала тілесні ушкодження.

Суд вважає, що вина ОСОБА_7 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:
-протоколом огляду місця ДТП від 10.05.2015 року, схемою та фототаблицею до протоколу, що ДТП за участю водія ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_9 сталася в районі будинку АДРЕСА_3 ; у ясну погоду та темну годину доби; стан покриття сухий, чистий; ділянка де сталася ДТП на момент огляду освітлена міським електроосвітленням; сліди гальмування не виявленні;

-висновком судово-медичної експертизи № 2318е від 20.05.2015 року, що в результаті ДТП ОСОБА_9 були причинені тілесні ушкодження, як небезпечні для життя у вигляді: гострої сумісної черепно-мозкової травми; забою головного мозку 1-го ступеню; закритого перелому кісток носу; рани тім`яної області праворуч; саднин обличчя; контузії та синців повік обох очей та потиличної області праворуч з переходом на задньо-бокову поверхню шиї праворуч; закритої травми грудної клітини; забою правої легені; закритого уламкового перелому правої лопатки; закритого перелому 2-го ребра праворуч по паравертебральній лінії; саднин тулубу; закритих уламкових переломів обох кісток, обох гомілок в області діафізу зі зміщенням відламків, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижня (Більш ніж 21 день); враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючи частини авто засобу, який рухався, з можливим послідуючим падінням на тверде покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи дані медичної документації, даних рентгенологічних обстежень, можливо вказати, що вони могли утворитися незадовго до надходження її до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує слідчий у постанові. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя; враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень (характер переломів гомілок) можливо вказати, що в момент травмування потерпіла була звернена лівою боковою частиною тіла до травмуючого предмету та знаходилась в кроковому положенні;
-висновком судової автотехнічної експертизи № 70/27-305 від 22.05.2015 року, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України; при заданих вихідних даних водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду; при заданому механізмові події дії водія ОСОБА_7 не відповідають вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП;

-протоколом проведення слідчого експерименту, схемою та фото-таблицею від 26.05.2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який на місці скоєння кримінального правопорушення вказав на механізм ДТП наїзд в районі будинку АДРЕСА_3 на пішохода ОСОБА_9 , після чого на дерево;

-показами суду представника потерпілої ОСОБА_4 , що свідком ДТП він не був, але йому 10.05.2015 року у вечірній час доби зателефонував невідомий та повідомив, що його дружина ОСОБА_9 потрапила у ДТП. По приїзду на місце ДТП він побачив автомобіль «ВАЗ-21101» № НОМЕР_1 , який скоїв зіткнення з деревом та свою дружину - ОСОБА_9 , яка лежала на дорозі і згодом відвезли до лікарні. ОСОБА_9 отримала тяжку черепно-мозкову травму, втратила роботу, є інвалідом 2 групи, не в змозі самостійно пересуватись. Обвинувачений ОСОБА_7 добровільно надав матеріальну допомогу на загальну суму 62000,00 гривні;

-показами суду свідка ОСОБА_8 , що зі слів ОСОБА_7 її цивільного чоловіка, їй стало відомо, що останній 10.05.2015 року у вечірній час доби керуючи автомобілем «ВАЗ-21101» № НОМЕР_1 не помітив пішохода ОСОБА_9 , в результаті чого скоїв на неї наїзд. Після ДТП вони матеріально допомогли постраждалій стороні на загальну суму 62000,00 гривень.

Дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд керується вимогами ст.65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Учасники судового провадження пропонували суду призначити покарання.

Прокурор ОСОБА_3 «обмеження волі на строк 2 роки та на підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами строком на 2 роки».

Обвинувачений ОСОБА_7 , захисник - адвокат ОСОБА_6 , «просили призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі і без позбавлення його права керувати транспортними засобами».

Представник потерпілої ОСОБА_4 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 «просили призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк».
ОСОБА_7 свою провину визнав повністю та щиросердно розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого, раніше не судимий, керуючи транспортним засобам в стані сп`яніння не перебував, прийняв міри до відшкодовування потерпілій стороні збитків та в теперішній час оказує матеріальну допомогу у лікуванні потерпілої, що судом визнається обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, має на своєму утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, тому, з огляду на викладене, суд вважає за можливе, на підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, ОСОБА_7 скоїв тяжкий необережний злочин, який у теперішній час представляє велику суспільну небезпеку та є актуальним питанням у суспільстві, об`єктом якого є безпека руху, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я людей.

Тому, суд вважає, що до ОСОБА_7 , з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, грубого порушення ним правил дорожнього руху, наслідком яких сталося ДТП та спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, від яких остання до теперішнього часу перебуває на лікарняному, отримала групу інвалідності та самостійно не може пересуватись, повинне бути призначене додаткове покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами на певний строк.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Матеріали кримінального провадження містять позовну заяву потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 та ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування заподіяної моральної шкоди на загальну суму, а саме з обвинуваченого цивільного відповідача ОСОБА_7 у розмірі 145 000,00 гривень та відповідно з ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» у розмірі 5000,00 гривень.

Прокурор ОСОБА_3 цивільний позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Обвинувачений, він же цивільний відповідач ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні цивільного позову, оскільки вважають заявлені вимоги завищеними та не обґрунтованими.

Представник цивільного відповідача ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» на неодноразові виклики у судові засідання не з`являвся та не надав будь-які свої письмові пояснення та заперечення з приводу цього. Про причини своєї неявки у судові засідання також не повідомив.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважає, що є наявність правових підстав для часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з огляду на наступне.

У відповідності з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно п.3 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд погоджується зі слушністю доводів цивільного позивача відносно стягнення з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди, завданої в результаті вчинення останнім відносно неї протиправних дій, а також наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування, які передбачені ст.ст.11,16,п.1 ч.2 ст.23 ЦК України.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами виваженості та розумності, при цьому суд враховує фактичні обставини, при яких цивільному позивачеві було завдано тілесні ушкодження, а також фізичні та моральні страждання, перенесені потерпілою внаслідок вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, тяжкість тілесних ушкоджень, виходячи з чого суд вважає суму у 100000 гривень достатньою для компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_9 у зв`язку з спричиненням їй тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, втрату працездатності, неможливості самостійно пересуватись, позбавлення її звичайного образу та ритму життя, неможливості в подальшому в повному обсязі користуватись всіма благами суспільства, її емоційним станом після ДТП та отримання в результаті вчиненого кримінального правопорушення - інвалідності 2-ї групи. Тому, вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача.

Щодо вимог цивільного позивача ОСОБА_9 про відшкодування заподіяної моральної шкоди з ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» у розмірі 5000,00 гривень не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У ч.22.1 ст.22 вищевказаного Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом цього Закону та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними та допустимими (ст.ст.58,59 ЦПК України).

Згідно матеріалів кримінального провадження, документів, долучених до провадження та показів учасників процесу, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», але на підтвердження цих обставин було надано тільки «витяг з централізованої бази даних МТСБУ» (т.2 а.с.92), завірений представником потерпілої ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_5 .

Самого ж полісу або договору надано не було, а ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», яке було сповіщено належним чином про час та місце слухання кримінального провадження, отримавши від суду відповідні документі, запити, судові виклики, думку з приводу вимог не висловлювало, свого представника для судового розгляду не направила, не надало відповідь, мав чи ні страховий випадок, не надало будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують факт страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_7 саме ТОВ «Страхове товариство «Домінанта».

Тому, суд не може розцінювати вище вказаний «витяг» адвоката ОСОБА_5 як належний доказ, та до уваги його не приймає.

Суд також вважає, що відповідно до ч.2 ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта з боку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України у Дніпропетровській області у розмірі 491,04 гривень.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368,369,370,371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

На підставі ст.75, п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України встановити ОСОБА_7 іспитовий строк 3 (три) роки, та обвинуваченого звільнити від відбуття тільки основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПД НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_9 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

У задоволенні іншої части позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України - стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта: з боку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України у Дніпропетровській області у розмірі 491,04 гривень.

У відповідності з ст.100 КПК України автомобіль «ВАЗ-21101» № НОМЕР_1 повернути ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом за довіреністю.

Обвинувачений, прокурор та потерпіла, захисник, представник потерпілої, мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, а потерпілій копію вироку - надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення вироку. Інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1