справа № 201/2636/14-к
провадження № 1кс/201/1031/2014
УХВАЛА

05 березня 2014 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого слідчого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

За участю:

Прокурора ОСОБА_3

Заявника ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Дніпропетровську скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 20 грудня 2013 року, про закриття кримінального провадження № 0000321 від 12 грудня 2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою в обґрунтування якої посилався на те, що оскаржувана постанова винесена передчасно та без проведення належної перевірки заяви про вчинене кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим просив суд скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Заявник у судовому засіданні доводи скарги підтримав, на її задоволенні наполягав, посилаючись на необґрунтованість винесеного рішення про закриття кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилались на законність прийнятого рішення.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали скарги, а також надані суду матеріали кримінального провадження № 0000321 від 12 грудня 2013 року, приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

З огляду на норму ст. 307 КПК України в сукупності з положеннями ст. 284 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, постановляє ухвалу про скасування такого рішення слідчого, або відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що постановою слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 20 грудня 2013 року було закрито кримінальне провадження №0000321 від 12 грудня 2013 року, за заявою ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Зі змісту п.2 ч.1 ст.284 КПК України слідує, що кримінальне провадження може бути закрито, якщо встановлена відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст.284 КПК України, слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо у кримінальному провадженні щодо якого приймається рішення про закриття жодній особі не повідомлялось про підозру.

Положенням ч. 5 ст. 110 КПК України встановлено вимоги до процесуальних рішень, в тому числі рішень слідчого, відповідно до яких постанова слідчого, окрім іншого, складається з мотивувальної частини, яка повинна містити мотиви прийняття постанови та їх обґрунтування.

Аналізуючи наведене вище, суд вважає, що вимоги даних норм закону слідчим при винесені оскаржуваної постанови порушені не були, а прийняте ним рішення обґрунтовано належним чином.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, викладені у заяві ОСОБА_4 не можуть бути підставою для притягнення особи на яку вказує заявник до кримінальної відповідальності.

Вказаний висновок слідчого ґрунтується на фактах встановлених під час здійснення досудового розслідування та зафіксований у матеріалах кримінального провадження.

Так, у заяві ОСОБА_4 вказано про те, що слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 незаконно відмовив слідчому органу досудового розслідування у наданні тимчасового доступу до речей і документів та постановив при цьому завідомо неправосудну ухвалу від 28 листопада 2013 року у справі № 201/14703/13-к.

Стаття 126 Конституції України гарантує незалежність і недоторканість суддів та забороняє вплив на суддів у будь-який спосіб.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено засади незалежності та самостійності суддів.

Відповідно до ст. 47 вищезазначеного закону, здійснюючи правосуддя суддя є незалежними від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Процесуальні дії судді та постановлені судом рішення перевіряються у процесуальному порядку, позапроцесуальний контроль за розглядом справи та судовими рішеннями не допускається.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», визначено, що оскільки незалежність суддів є основною передумовою їх об`єктивності та неупередженості, суддя при здійснені правосуддя підкорюється лише закону і нікому не підзвітний. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що ухвала слідчого судді на яку посилається заявник як на не правосудне рішення, набрала чинності та має силу закону, суд вважає скаргу не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 284, 303-307, 318-380 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 20 грудня 2013 року, про закриття кримінального провадження № 0000321 від 12 грудня 2013 року - відмовити.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга шляхом її подачі до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1