Ухвала
іменем україни

4 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000868, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Куп`янськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за:

- ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
- ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням певних обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком засаджено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 5 жовтня 2015 року вирок місцевого судущодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за:

- ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
- ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо нього та застосування ст. 75 КК України. Вважає, що покарання призначене йому апеляційним судом не відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та його особі внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_6 зазначає, що апеляційний суд при винесенні свого рішення не врахував дані про його особу та пом`якшуючі його вину обставини.
Згідно з вироком суду, 13 квітня 2015 року о 21 год. 00 хв., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , знаходячись на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, діючи за попередньою змовою, з метою явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, затіяли сварку з ОСОБА_8 .
В ході сварки ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 витягнули ОСОБА_8 з його будинку. Після чого, проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_6 тримаючи однією рукою ОСОБА_8 , кулаком іншої руки наніс останньому 2 удари в обличчя, в цей час ОСОБА_7 , з тим же наміром що і ОСОБА_6 , наніс потерпілому два удари ногою в нижню частину спини. Після чого, ОСОБА_6 наніс потерпілому три удари в область голови палицею з металевим кінцем, яка на мотузці висіла у нього на руці, яку останній приготував заздалегідь для нанесення тілесних ушкоджень, про наявність якої знав ОСОБА_7 . В цей час останній ударом ноги по тулубу збив з ніг потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок даного удару останній впав на землю та ОСОБА_7 , наступивши своєю ногою потерпілому на ногу, почав його утримувати, чим сприяв ОСОБА_6 в подальшому в нанесенні потерпілому двох ударів ногою в область тулубу, одного удару вищевказаною палицею в область тулубу та ще одного в область голови. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , подавивши волю потерпілого, почали тягти за ноги останнього з території вищевказаного домоволодіння в напрямку вул. Миру. Під час цього, щоб потерпілий не чинив опір, ОСОБА_7 наніс останньому ще три удари ногою в область тулубу, від чого ОСОБА_8 втратив свідомість.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , витягли за ноги з двору непритомного ОСОБА_8 та погрузили в багажник автомобіля «ВАЗ-2105», д.н. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 та поїхали в напрямку вул. Південної, с. Новоосинове, Куп`янського району. Під час руху, перебуваючи на вул. Південній, неподалік будинку № 42, ОСОБА_8 прийшовши до тями, усвідомлюючи, що поміщений останніми до багажнику автомобіля та позбавлений волі, зробивши спробу звільнитись, ударив ногою кришку багажника, чим пошкодив замок та відкрив багажник. Після чого, ОСОБА_8 вистрибнув з автомобіля та почав тікати. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наздогнали ОСОБА_8 та грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, продовжили наносити йому тілесні ушкодження.

Свої протиправні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 припинили лише після того, як ОСОБА_9 , що мешкає поруч з місцем скоєння вказаного злочину, почав робити їм зауваження.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_8 , спричинені тілесні ушкодження, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень та до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який не підтримав касаційну скаргу засудженого та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, за які його засуджено та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України у касаційній скарзі засудженим не оскаржується.

Що ж стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_6 про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, а саме, ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженому внаслідок м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Так, апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання необхідного й достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, щодо призначеного ОСОБА_10 судом першої інстанції із застосуванням ст. 75 КК України покарання, то апеляційний суд визнав його м`яким, таким, що не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених засудженим злочинів, та задовольнив апеляцію прокурора в цій частині.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом було взято до уваги, суспільну небезпеку та наслідки вчиненого засудженим, вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, кількість, характер та локалізацію тілесних ушкоджень нанесених ОСОБА_6 потерпілому.

Призначене ОСОБА_10 апеляційним судом покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості злочину, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_10 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається обставин для пом`якшення покарання.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 5 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3