Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000046 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, одруженого, раніше судимого 25 червня 2014 року Здолбунівським районним судом Рівненської області,

-засудженого за ч. 2 ст. 389 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому кримінальному провадженні, на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області області від 16 грудня 2014.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст. 389 КК України та призначено покарання 1 (один) рік обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до зазначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2014 року, призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) днів.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він, будучи судимим вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2014 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт без поважних причин з 16 серпня по 27 листопада 2014 року не відпрацював жодної години. Внаслідок ухилення ОСОБА_6 від відбування покарання, невідбута частина покарання у виді громадських робіт станом на 27 листопада 2014 року становить 72 години.

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, покликається на незаконність і необгрунтованість вироку суду першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд необгрунтовано, без достатніх на те підстав, обрав йому міру покарання не пов`язану з реальним виконанням, застосувавши до нього положення ст. 75 КК України, не врахувавши, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин через короткий проміжок часу після його засудження, під час непогашеної судимості, не взявши до уваги, що правопорушення вчинене ним з прямим умислом та спеціальною метою не виконувати рішення суду, що вказує на небажання стати на шлях виправлення. Неправильне застосування ст. 75 призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке є за своїм розміром явно несправедливим внаслідок м`якості.

Прокурор просить скасувати вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком приєднати частково невідбуте покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2014 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) днів.

ОСОБА_6 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, отриманих Апеляційним судом Рівненської області 09 лютого 2015 року, вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і невмотивованими та суперечать нормам кримінального закону. Судом дотримано вимоги положень ст.ст. 71, 75 КК України. Просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

22 січня 2016 року ОСОБА_6 подано заперечення, в яких зазначає, що жодних правових та фактичних підстав для скасування чи зміни вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року немає, а доводи апеляційної скарги про невиправдане його звільнення від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими. Вказує, що ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року його звільнено від призначеного покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року. Просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора як безпідставної, та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, підтверджується зібраними у справі доказами і в апеляційній скарзі прокурора не заперечується.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст. 389 КК України судом першої інстанції правильно, що також ніким не оспорюється.

Щодо доводів прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, то вони є необгрунтованими.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано сукупність обставин, при яких вчинено злочин, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, зокрема, те, що за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнав, а також обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого та відсутність тяжких наслідків від вчиненого діяння, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України.
Не містить заборони застосуванню ст. 75 КК України і роз`яснення, які Пленум Верховного Суду України дав у п.10 постанови від 24 жовтня 2003 року 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, оскільки ОСОБА_6 до покарання з випробуванням оскаржуваним вироком засуджений вперше.
Не заслуговують на увагу твердження прокурора щодо невідбуття ОСОБА_6 частини покарання у виді громадських робіт строком 72 год., оскільки з довідки КП Здолбунівське Здолбунівської міської ради Рівненської області від 16 грудня 2014 року № 263 вбачається, що він відпрацював на громадських роботах в КП Здолбунівське 36 год. (а.с. 13).
Крім того, ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року.

Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які давали б підстави для скасування вироку не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області області від 16 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3