АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2085/15-к Номер провадження 11-кп/786/648/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 186 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000286 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчук Полтавської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за:

- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 ( двох ) років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 ( чотири ) роки.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він:

7 березня 2015 року, приблизно 17 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , відкрито , із застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_8 , що не є небезпечним для життя чи здоров`я в момент спричинення, що виразилось в ударі кулаком правої руки в обличчя останнього (спричинивши легкі тілесні ушкодження), викрав мобільний телефон « Samsung Galaxy S111 mini 18200 » вартістю 2 300 грн. та гроші в сумі 200 грн., чим завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2 500 грн. З місця злочину ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

24 березня 2015 року, приблизно 16 години ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину « МТС », що розташований по вулиці Леніна, 36 в місті Кременчук, таємно, шляхом вільного доступу, повторно, зі столу менеджера вчинив крадіжку мобільного телефону « Samsung I 9105 » , що належить гр. ОСОБА_9 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на суму 1 750 грн. З місця злочину ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

9 квітня 2015 року, приблизно 15 години ОСОБА_7 , перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, повторно, викрав телевізор « Samsung H6200 » , що належить гр. ОСОБА_10 чим завдав останньому матеріальну шкоду на суму 10 300 грн. З місця злочину ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на неврахування судом при призначенні покарання - щирого каяття, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини і, що його батьки пенсіонери, в силу ст. 89 КК України він не судимий, просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора про законність оскаржуваного судового рішення; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження, в суді першої інстанції, фактичні обставини злочинів ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_7 , за визнаних судом першої інстанції фактичних обставин злочинів правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого і у апеляційній скарзі не оспорюються.

Твердження обвинуваченого про те, що при призначенні покарання не враховано його щирого каяття та дані про його особу, що потягнуло призначення суворого покарання, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як убачається з вироку місцевого суду, ці вимоги кримінального закону судом виконані.

Так, суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як середньої тяжкості та тяжкий, особу винуватого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває на обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері з 2011 року з діагнозом синдром залежності від опіатів, посередньо характеризується за місцем проживання, конкретні обставини вчинених ним злочинів, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, невідшкодування потерпілим завданої шкоди.

Водночас суд зважив на характер (зміст) протиправних дій, їх наслідки і, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції його від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України, суд, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу за цей злочин.

Разом із цим вказані обставини, що пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченого за своєю суттю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Їх наявність сама по собі не тягне безумовне застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях статей кримінального закону. До того ж, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є правом суду.

Таким чином призначене ОСОБА_7 в мінімальних межах санкцій частини статей кримінального закону покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у тому числі й можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не знаходить.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону, істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, які б потягнули зміну чи скасування вироку суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4