АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/562/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 115, ч.1, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0004295 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_11 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Хмельницькому, українець, громадянин України, із середньою освітою, одружений, охоронець ПАТ «Завод будівельних конструкцій», зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на дев`ять років.

За вироком із засудженого присуджено стягнути на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі одинадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень 07 коп. та моральної шкоди на суму тридцять п`ять тисяч гривень, а також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши апеляційні скарги та матеріали кримінального провадження, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 визнаний винуватим в умисному вбивстві ОСОБА_12 , яке, за вироком, він вчинив у стані алкогольного сп`яніння на ґрунті сварки о 2200 годині 20 травня 2014 року в приміщенні охорони ПАТ «Завод будівельних конструкцій», заподіявши ножем тілесні ушкодження потерпілому, від яких той 29 числа того ж місяця помер у лікарні.

На вирок суду першої інстанції надійшли апеляційні скарги від прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_10 , який не ставить під сумніви правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони встановлені у вироку та юридичної кваліфікації вчиненого відносно потерпілого за ч.1 ст. 115 КК України, однак вважає призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості і на цих підставах просить вирок у цій частині скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , який, з урахуванням змін та доповнень, вважає вину свого підзахисного невстановленою і на цих підставах просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що Кондратовець вчинив особливо тяжкий умисний злочин в стані сильного алкогольного сп`яніння, що, на думку цього апелянта, свідчить про стійку антисоціальну спрямованість ОСОБА_8 , а також розвинуте у нього почуття безкарності. Зауважує апелянт також те, що ОСОБА_8 своєї провини не визнав та намагався ввести суд в оману з метою уникнути відповідальності.

На цих підставах прокурор просить вирок відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років.

Захисник в інтересах ОСОБА_8 в апеляційній скарзі ретельно аналізує досліджені судом докази, звертаючи при цьому увагу на те, що низка наданих обвинуваченням доказів, зокрема висновки експертів про відсутність на одязі ОСОБА_8 та піднігтьовому вмісті з пальців його рук слідів крові чи частин тіла потерпілого, а на ножику, визнаному знаряддям вбивства відбитків пальців ОСОБА_8 , хоча й були досліджені судом першої інстанції, але у вироку не згадані та не отримали належної оцінки.

Між тим, наголошує цей апелянт, зазначені доказі в сукупності з показаннями допитаних у суді свідків про те, що ОСОБА_8 після досліджуваної події поводився агресивно, був у стані сильного збудження, що, на переконання адвоката, вказує на неможливість для його підзахисного в той період здійснювати будь-які дії на приховування чи знищення слідів вчиненого правопорушення, а також з даними протоколів огляду місця події, трупа, які свідчать про наявність великої кількості слідів крові на місці події, 12 серйозних ножових поранень на тілі потерпілого, які викликали значну крововтрату, свідчать про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненому.

В судовому засіданні, наголошує адвокат, не було ретельно перевірено пояснень ОСОБА_8 щодо перебігу подій, наявності у потерпілого в минулому низки конфліктів з керівництвом та колегами по роботі, а також не досліджені зібрані та надані навіть органом досудового розслідування докази, які підривають доказове значення відомостей про причетність ОСОБА_8 до загибелі ОСОБА_12 , крім того, досліджені докази отримали лише часткову, в обвинувальному плані, оцінку, а ті частини, які підривають довіру до обвинувачення, оцінки у вироку не отримали.

На цих підставах, вважаючи, що можливості подальшого збирання доказів вичерпані, адвокат просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляції прокурора у кримінальному провадженні та проти задоволення апеляційних вимог захисника, захисника та обвинуваченого проти задоволення апеляційних вимог прокурора та на підтримку апеляційної скарги захисника, потерпілої, яка вважала вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і справедливим, а тому не підтримала жодної з апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників кримінального провадження в сукупності з матеріалами кримінального провадження судова колегія визнає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим, в силу вказаної правової норми, визнається рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Ст. 94 КПК України визначає, що, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всупереч вказаним вимогам, як правильно наголошується в апеляційній скарзі захисника, суд першої інстанції у цьому конкретному випадку допустив неповноту судового розгляду, яка полягала в тому, що залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, чим порушено також і положення ст. 410 КПК України.

Зокрема, суд у вироку послався як на докази винуватості ОСОБА_8 , на результати протоколів огляду місця події, трупа ОСОБА_12 , висновки експертизи трупа про наявні у потерпілого тілесні ушкодження, висновки трасологічної експертизи, яка визнала вилучений при огляді місця події ніж ножем господарського побутового призначення, а не холодною зброєю.

Між тим, поза увагою суду залишилися та не отримали належної оцінки наступні, викладені у згаданих доказах, відомості.

Внаслідок огляду місця події вилучено, крім іншого, ніж зі слідами бурого кольору, схожими на кров, на його лезі. (т.1, а.с. 74, 81); за висновками № 1676 судово-медичної експертизи трупа(т.1, а.с. 106-111), у нього виявлені прижиттєві численні тілесні ушкодження, в тому числі й проникаючі поранення глибиною 12,5 та біля 9 см.(т.1, а.с. 110); при судово-медичному дослідженні клаптика шкіри з раною з трупа ОСОБА_12 визначено, що ця рана утворена від дії плаского гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості типу клинка ножа, що має обушок та лезо(т.1, а.с. 117); , в описовій частині цього висновку зазначено, що рана довжиною при зведених краях 0, 95 см. (т.1, а.с. 115).

Між тим, в ході експертизи самого ножа (т.1, а.с. 157-160), визначено, що ширина леза клинка становить 18 мм., його довжина 119 мм.

Отже, між зазначеними висновками експертів існують істотні суперечності, і суду слід було вжити заходів до їх усунення для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, адже незрозуміло, як клинок шириною 18 мм. і довжиною 119 мм. міг спричинити рану шириною 9,5 мм. та глибиною 125 мм.

Ці суперечності на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції не з`ясовувались, що судова колегія розцінює як істотну неповноту в значенні ст. 410 КПК України.

В плані усунення цих недоліків суду, принаймні, належало допитати з цього приводу експертів, які проводили експертні дослідження, оглянути речові докази, за необхідності провести повторні, комісійні експертизи, що зроблено не було.

Суд не звернув уваги на докази, які могли істотно вплинути на його висновок, що, в силу п.2 ч.1 ст. 411 КПК України, є невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Насправді, як видно зі згаданих вище протоколів оглядів місця події, трупа, одягу ОСОБА_12 , що підтверджено й висновками раніше згаданої судово-медичної експертизи та судово-цитологічних експертиз і показаннями свідків, що перебували на місці події одразу після скоєного, у ОСОБА_12 було виявлено значну кількість поранень, на предметах, одязі потерпілого та підлозі значну кількість крові, яку експерти-цитологи визнали такою, що могла походити від ОСОБА_12 .

Між тим, виявлена на одязі ОСОБА_8 кров потерпілому ОСОБА_12 належати не може, що підтверджено висновками судово-цитологічної експертизи, на його руках крові взагалі не виявлено, в піднігтьовому вмісті виявлено клітини особи чоловічої статі, ротової порожнини, які теж, за висновками експерта, не можуть належати потерпілому.

Ні на досудовому розслідуванні, ні в суді першої інстанції питання походження та належності цих слідів крові та клітин не з`ясовувалося.

Не з`ясовувалась і наявність чи відсутність слідів пальців рук чи долоні, на колодці ножа, визнаного речовим доказом, які могли б бути предметом експертного дослідження експертами дактилоскопії чи цитології.

Натомість суд, дослідивши згадані вище докази, заходів до повного з`ясування всіх істотних обставин події не вживав, оцінки цим доказам у вироку не давав, хоча вони могли істотно вплинути на його висновки по суті справи.

Для усунення цих недоліків, суду потрібно було, принаймні, дати завдання органу досудового розслідування на проведення низки додаткових слідчих та оперативно-розшукових дій, розширення кола свідків, призначення експертиз по встановленню належності згаданих вище слідів крові та клітин особи чоловічої статі самому ОСОБА_8 , провести експертизу для відповіді щодо механізму утворення цих слідів крові на одязі ОСОБА_8 , безпосередньо оглянути вказаний одяг, а також і взуття ОСОБА_8 та призначити відповідну експертизу щодо наявності слідів крові чи інших істотних для справи слідів на його взутті.

Обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_8 , суд у вироку послався на пояснення обвинуваченого, які він давав комісії експертів-психіатрів та психолога і нарколога, зафіксовані в акті № 162 від 12 серпня 2014 року.

Між тим, визнання цих пояснень доказом винуватості саме по собі суперечить вимогам ч.4 ст. 95 та ст. 97 КПК України.

У цьому конкретному випадку суду, відповідно до положень згаданих правових норм, належало принаймні допитати в суді експертів з приводу зафіксованих у вказаному акті пояснень ОСОБА_8 , надати учасникам кримінального провадження можливість провести перехресні допити і лише після того вирішувати питання про визнання цих пояснень допустимим доказом, відповідно до положень ст. 97 КПК України.

В апеляційному засіданні ОСОБА_8 додатково повідомив, що у ОСОБА_12 раніше були конфлікти з керівництвом по роботі, колегами, він мав якісь борги, у зв`язку з чим на його адресу висловлювалися погрози.

Ці відомості належало більш ретельно перевірити шляхом допитів згаданих осіб, розширення кола свідків, проведення оперативно-розшукових заходів, що під час досудового розслідування та в суді першої інстанції зроблено не було.

В апеляційному засіданні сторони відмовилися клопотати про усунення вказаних недоліків в ході апеляційного розгляду.

Судова колегія не має права на такі дії з власної ініціативи.

Таким чином, в силу названих вище істотних неповноти та неправильності досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження, рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 належить скасувати, оскільки ж судова колегія не має можливості самостійно усунути описані вище неповноту та неправильність, кримінальне провадження потрібно повернути до суду першої інстанції, призначивши новий судовий розгляд.

При цьому, колегія суддів звертає увагу також і на невідповідність формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 в обвинувальному акті вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому лише зазначається, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він «скоїв умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , тим самим вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України», однак відсутні вказівки на час, місце, спосіб, конкретні дії, цілі та мотиви тощо, що, на переконання судової колегії, істотно обмежує право ОСОБА_8 на захист, а тому новий судовий розгляд слід призначити зі стадії підготовчого засідання.

В силу всього наведеного вище, а також з метою упередження можливого впливу на суд першої інстанції, який проведе новий судовий розгляд, судова колегія на цей час позбавлена можливості аналізувати та оцінювати доводи апеляційної скарги прокурора, а тому, частково задовольняючи апеляційну скаргу прокурора в частині скасування оскарженого ним вироку, колегія суддів вирішення інших поставлених ним питань покладає на суд першої інстанції, який проведе новий судовий розгляд.

Оскільки судова колегія визнає можливим і необхідним усунення відзначених вище неповноти та неправильності досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, остільки і апеляційна скарга адвоката підлягає задоволенню частково, в частині скасування оскарженого ним вироку суду першої інстанції.

Маючи на увазі, що ОСОБА_8 обвинувачено у вчиненні особливо тяжкого злочину, в ході досудового розслідування і в суді першої інстанції, як і в апеляційному засіданні, він давав плутані та суперечливі пояснення, в бік пом`якшення своєї долі та можливого уникнення відповідальності, судова колегія визнає, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України і продовжує термін тримання його під вартою на шістдесят днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 410, 411, 418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 тримання під вартою у слідчому ізоляторі міста Києва продовжити на шістдесят днів,тобто до 27 вересня 2015 року включно.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: