Справа №11а-696, 2010 рік Головуючий у 1 інстанції Стрепко Н.Л.
Категорія ч.1 ст. 309 КК України Доповідач Романюк М.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2010 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді Перетятька В.О. суддів Макарова Ю.М., Романюка М.Ф. з участю прокурора Клісовського Й.Т.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 29 липня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком. ОСОБА_2, народженого 13.01.1988 р. в м.Львові, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1. кв. 16. українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, не працюючого, такого що не має судимості,

засуджено за ч.І ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, під вартою з 22.01.2010 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено без змін, утримання під вартою.

Стягнено в користь НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області судові витрати за проведення експертних досліджень та експертиз в розмірі 939.00 грн.

Речові докази: які передані на зберігання у камеру зберігання речових доказів, знищено.

Вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим в тому, пю він 22.01.2010 року попередньо незаконно придбавши, зберігав без мети збуту кустарно виготовлений препарат з ефедрину (псевдоефедрину), який відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Цього ж дня був затриманий працівниками міліції та доставлений в Личаківський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29 липня 2010 року , яким ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду. Покли каючись на те, що суд неналежно оцінив покази свідків і по надуманих мотивах зробив висновок. Також суд безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_3 при придбанні ним 2 разів наркотичних засобів у засудженого ОСОБА_2 і нічим не спростував покази ОСОБА_3 які він давав на досудовому слідстві, так і в суді. Аналогічно нічим не спростовував і покази свідків, які на досудовому слідстві, так і в суді стверджували про збут ОСОБА_2 наркотичних засобів ОСОБА_3 а лише нібито показали про факт зберігання наркотичнихзасобів ОСОБА_2 Постановляючи вирок по справі, суд в більшості випадків керувався припущеннями, здогадками, що є порушенням ст. 323 КПК України. Покликається на те, що суд перекваліфіковуючи діяння засудженого із ст. 307 ч.2 на ст. 309 ч.1 КК України фактично звільнив його від кримінальної відповідальності за скоєння злочину середньої тяжкості.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, обговоривши наведені в апеляції доводи і перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню.

Висновок суду про перекваліфікацію дій засудженого ОСОБА_2 із ст. 307 ч.2 на ст. 309 ч. 1 КК України є вірним, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, є обгрунтованим, згідно якого факт збуту наркотичних засобів ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження.

Так суд першої інстанції вірно дав оцінку показам даним в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_2 та вірно дійшов до висновку про те, що ОСОБА_2 здійснив зберігання наркотичних засобів без мети їх збуту.

Відповідно до п.3 ч.1 і ч.2 ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом»якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, обираючи засудженому ОСОБА_2 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст.ст. 65-66 КК України врахував скоєння ним злочину середньої тяжкості, особу засудженого: такого що не має судимості, його молодий вік, щире каяття, позитивну характеристику за місцем проживання.

Тобто, суд першої інстанції врахував всі засади призначення покарання передбачені п.3 ч.1 ст.65 КК України, що спростовує покликання прокурора в апеляції на те, що при обранні покарання, судом першої інстанції не враховано, що засуджений вчинив середньої тяжкості злочин.

Колегія суддів вважає, що таке рішення суду першої інстанції є достатньо обгрунтованим і відповідає вимогам ст.65 КК України, а призначене судом покарання таким, що відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, даним про особу винуватого і є необхідним та доцільним для його виправлення та запобігання новим злочинам.

Суд першої інстанції дослідив наявні докази у справі та дав їм вірну оцінку, як доказ вини ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ст.309 ч.1 КК України.

Колегія суддів при перевірці справи не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміни вироку та направлення справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляцію прокурора який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м.Львова від 29 липня 2010 року про засудження ОСОБА_2 за ч.1 ст.309 КК України - без змін.

Головуючий

Судді: