АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2517/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/299/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження №11-кп/789/299/15 за апеляційною скаргою заступника прокурора Гусятинського району ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 8 червня 2015 року щодо : ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч. 1 ст.286 КК України, -

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання за даною статтею у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

З вироку слідує, що 07 жовтня 2013 року приблизно о 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser 4.2.», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, в умовах достатньої видимості рухався по автодорозі сполученням «Гусятин - Копичинці» з боку м.Копичинці в напрямку селища Гусятин з увімкненим ближнім світлом фар і на 197 км. + 585 м. даної автодороги в населеному пункті Крогульці Гусятинського району, діючи необережно, проявив неуважність до дорожньої обстановки, самовпевненість у своїх діях та не переконавшись, що це буде безпечним для подальшого руху і не створить перешкод іншим учасникам руху, порушуючи вимоги п.п. 1.10, 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля із передньою лівою частиною сівалки «КС - 6», яка була причеплена до трактора «Т-40», державний номерний знак НОМЕР_2 , 1987 року випуску, належної потерпілому ОСОБА_10 , які на той час були зупинені на зустрічній смузі руху. Внаслідок вказаного зіткнення водію трактора «Т-40» ОСОБА_10 , який знаходився на дорозі позаду сівалки, було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Гусятинського району ОСОБА_6 просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та постановити новий вирок, який засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження свою вину не визнав, у скоєному не розкаявся, моральної шкоди потерпілим не відшкодував, вчинив кримінальне правопорушення керуючи технічно несправним автомобілем, а тому призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню ним злочинів у сфері дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий , яким виправдати його підзахисного за ч.1 ст.286 КК України у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. В обгрунтування своїх доводів посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення (п.п. 2, 3 ч.1 ст.411 КПК України), неповноту судового розгляду (п.1 ч.1 ст.410 КПК України), зокрема, відхилення його клопотання про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим та з потерпілим у присутності обвинуваченого задля усунення розбіжностей щодо ввімкненого світла задніх фар на тракторі, що впливає на видимість обвинуваченим трактора, визначену за результатами слідчого експерименту, проведеного з потерпілим 29.04.2014 року , вихідні дані якого були покладені в основу висновку судової автотехнічної експертизи від 14.06.2014 року, на якій і базується обвинувальний вирок суду. Крім того, зазначає що вказаний висновок є неналежним доказом, оскільки на час її проведення обвинувачений мав процесуальний статус свідка та йому нічого не було відомо про проведення слідчого експерименту, а тому він не мав можливості реалізувати своє право на захист, передбачене ст.42 КПК України. Крім того, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги неправдиві показання потерпілого та його дружини ОСОБА_11 щодо відсутності на місці дорожньо-транспортної пригоди їх сина ОСОБА_12 , хоча вони спростовуються іншими свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , які були допитані судом, проте, показання яких не були відображені у вироку, а також суд неправильно зазначив марку сівалки, з якою відбулось контактування автомобіля - КС-6, а не СЗ-3.6 та безпідставно відмовив у клопотанні про надання дорученню органу досудового слідства провести слідчий експеримент з участю потерпілого ОСОБА_10 на предмет зясування його положення відносно сівалки та елементів дороги під час ДТП, а також відстані і місця падіння внаслідок удару.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, який просить задовольнити його скаргу, а апеляцію захисника обвинуваченого відхилити в звязку з її безпідставністю, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, вказаних вимог суд першої інстанції в повній мірі не дотримався і допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили ухваленню законного і обґрунтованого судового рішення.

Так, суд першої інстанції визнав доведеним, зокрема те, що ОСОБА_7 мав об`єктивну можливість завчасно виявити трактор Т 40, д.н.з. НОМЕР_2 з сівалкою КС-6 , відповідно до вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху» і виконання його вимог), 12.3 ПДР України, виявивши перешкоду для свого руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча мав технічну можливість застосовуючи екстрене гальмування, до моменту контактування з сівалкою, знизити швидкість транспортного засобу і тим самим уникнути зіткнення.

Такий висновок суду ґрунтується на даних автотехнічної експертизи № 5-247/14 від 14.06.2014 року, при проведенні якої були використані відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди за показаннями потерпілого щодо ввімкненого переднього та заднього світла фар на тракторі. Хоча, обвинувачений стверджував про те, що заднього світла фар на тракторі ввімкнено не було. При цьому судом першої інстанції було відхилено клопотання захисту про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим з вимкненим світлом задніх фар на тракторі, що свідчить про неповноту досудового слідства, а саме порушення п.1 ч.1 ст.410 КПК України, оскільки свідків дорожньо-транспортної пригоди не було, а показання потерпілого та обвинуваченого щодо заднього світла фар на тракторі є діаментрально протилежними, що не дало можливість зробити висновок щодо винності ОСОБА_7 , в випадку, якщо заднє світло фар на тракторі було вимкненим.

Крім того, як слідує з п. 4 резолютивної частини висновку експерта судової автотехнічної експертизи № 5-491/13 від 16.11.2013 року прилади зовнішнього освітлення автомобіля «Toyota Land Cruiser 4.2.», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, вимогам п.31.4.3 (Зовнішні світові прилади) ПДР України, через виявлені несправності, не відповідали. У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого посилається на показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що останній не бачив автомобіля марки Тойота. Проте, органами досудового слідства не перевірено чи знаходиться несправність приладів зовнішнього освітлення в автомобілі марки Тойота в причинно-наслідковому звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди при ввімкненому та вимкненому освітленні задніх фар на тракторі, на що не звернув уваги і суд при розгляді справи по суті, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Також суд першої інстанції не відобразив у вироку показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вказували на присутність під час ДТП сина потерпілого ОСОБА_16 , не дав їм правової оцінки, що суттєво впливає на обставини справи в контексті показань обвинуваченого щодо ввімкненого на тракторі дальнього світла фар та показань дружини потерпілого щодо ввімкненого освітлення задніх фар на тракторі безпосередньо після ДТП під час того, коли потерпілий знаходився в кюветі.

Крім того, судом безпідставно відмовлено у клопотанні сторони захисту про надання дорученню органу досудового слідства про проведення слідчого експерименту з потерпілим на предмет зясування його положення відносно сівалки та елементів дороги під час ДТП, а також відстані і місця падіння внаслідок удару.

Відповідно до п.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобовязані всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Органами досудового розслідування неповно проведено досудове слідство, на що не звернув уваги прокурор, затверджуючи обвинувальний акт та чого не усунув суд в судовому засіданні, відмовляючи в задоволенні обрунтованих клопотань сторони захисту.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

На думку колегії суддів вищезгадані порушення ст.9 КПК України є істотними та такими що перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, а тому

Доводи захисника обвинуваченого про те, що висновок судової автотоварознавчої експертизи є неналежним доказом, оскільки на час її проведення обвинувачений мав процесуальний статус свідка та йому нічого не було відомо про проведення слідчого експерименту, а тому він не мав можливості реалізувати своє право на захист, передбачене ст.42 КПК, України не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог п.п.3,6 ч.2 ст.87 КПК України, на який посилається апелянт, недопустимими є докази отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, зокрема, отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у даному провадженні, а також порушення права на захист, проте, слідчий експеримент проводився з потерпілим, а не зі свідком, який в подальшому визнаний підозрюваним(обвинуваченим), а згідно зі ст.20 КПК України право на захист має лише підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений та будь-яких відомостей, які б подальшому стали підставою для предявлення йому підозри, від нього за наслідками слідчого експерименту отримано не були.

Колегія суддів хоче розяснити Якщо сторона захисту вважає, що показання потерпілого та свідка ОСОБА_11 щодо відсутності на місці події їх сина ОСОБА_17 є неправдивимита невідшкодування їм обвинуваченим матеріальної коди, заподіяної внаслідок ДТП доказового значення щодо причини ДТП не мають відношення. А тому посилання на їх неправдивість захисником обвинуваченого в контексті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та неповноти судового розгляду є безпідставною.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржуваний вирок не можна вважати законним і обґрунтованим, а тому відповідно до ст.409 КПК України він підлягає скасуванню у зв`язку з допущеними судом першої інстанції неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено, в апеляційних скаргах та під час підготовки справи до розгляду не було заявлено клопотань в порядку ч. 3 ст.404 КПК України про дослідження доказів в контексті ст.84 КПК України, що в свою чергу позбавляє можливості дати їм будь-яку іншу оцінку чи вважати доведеними додаткові обставини ніж ті, які вказані у вироку суду першої інстанції, оскільки судове рішення може бути обґрунтовано лише доказами, що безпосередньо досліджені судом.

З тих же мотивів, а також через допущену у даному кримінальному провадженні неповноту судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, які відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є такими, що перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення та з наведених причин не можуть бути усунуті в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає доводи захисників про закриття кримінального провадження безпідставними, а тому їх апеляція в цій частині задоволенню не підлягає.

У зв`язку з наведеним, приймаючи до уваги, що визначених ст.420 КПК України підстав для ухвалення апеляційним судом нового вироку немає та враховуючи положення ч.6 ст.9, п.6 ч.1 ст.407 КПК України, колегія суддів вважає необхідним в даному випадку призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду, за результатами якого слід ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону, дослідити у встановленому порядку всі докази, детально проаналізувавши усі обставини кримінального провадження, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених в даній ухвалі, ретельно перевіривши всі доводи, наведені в апеляційних скаргах захисника обвинуваченого і прокурора.

Керуючись ст.ст.405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги заступника прокурора Гусятинського району ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 8 червня 2015 року задовольнити частково, вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 8 червня 2015 року скасувати і призначити у даному кримінальному провадженні новий судовий розгляд в Гусятинському районному суді Тернопільської області в іншому складі суду.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2