Номер провадження: 11-кп/785/1110/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.10.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Приморського району м.Одеси ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м.Одеси від 24 червня 2015 року, по кримінальному провадженню, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, українець, неодружений, маючий середню освіту, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

- 07.02.2014 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України та йому призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 3-ох років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України - 2 роки позбавлення волі. У відповідності до положень ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначене покарання у виді 4-ох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки з покладанням обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ст.76 КК України. Вирішено питання щодо речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 01 листопада 2014 року у період часу з 17:00 год. до 23:00 год., та 02 листопада 2014 року у період з 17.00 год. до 23.00 год., знаходячись на автостоянці по вулиці Віри Інберг у м.Одесі, керуючись корисливим мотивом та прямим умислом на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, тобто отримавши у охоронця автостоянки ключі від пересувного кава-автомобіля, марки «Таврія», д/н НОМЕР_1 та «Таврія», д/н НОМЕР_2 , таємно викрав з вказаних автомобілів кофейне обладнання, чим завдав ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 50000 гривень.

Крім того, у листопаді 2014 року, ОСОБА_7 , знаходячись в Олександріївському провулку у м.Одесі, умисно, із корисливих мотивів, шляхом обману ОСОБА_11 , вказавши, що частина кофейного обладнання, яке він раніше викрав у ОСОБА_12 належить йому, запропонував ОСОБА_11 його купити та оцінив зазначене обладнання на суму 11500 гривень. Після того, як потерпілий ОСОБА_11 розрахувався з ОСОБА_7 останній зник, та у подальшому з потерпілим ОСОБА_11 не спілкувалися. Однак, у продовж декількох місяців, а саме у кінці січня 2015 року, потерпілому ОСОБА_11 стало відомо, що вищевказане кофейне обладнання, яке він придбав у ОСОБА_7 належить ОСОБА_10 , у зв`язку з цим, ОСОБА_11 повернув ОСОБА_10 викрадене майно під гарантовану розписку. Таким чином, ОСОБА_7 шляхом обману потерпілого ОСОБА_11 заволодів його грошовими коштами у сумі 11500 гривень, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Всередині листопаду 2014 року ОСОБА_7 , знаходячись у Кіровському сквері у м. Одесі, із корисливих мотивів, шляхом обману потерпілого ОСОБА_13 , запевнивши його, що частина кофейного обладнання, яке він раніше викрав у ОСОБА_12 належить йому, запропонував ОСОБА_13 його купити та оцінив зазначене обладнання на суму 7200 гривень. Після того, як потерпілий ОСОБА_13 розрахувався з ОСОБА_7 останній зник та у подальшому з потерпілим ОСОБА_13 не спілкувалися. Однак, протягом одного місяців, а саме у грудні 2014 року, потерпілому ОСОБА_13 стало відомо, що вищевказане кофейне обладнання, яке він придбав у ОСОБА_7 належить ОСОБА_10 , у зв`язку з цим, ОСОБА_13 повернув ОСОБА_10 викрадене його майно під гарантовану розписку. Таким чином, ОСОБА_7 шляхом обману потерпілого ОСОБА_13 заволодів його грошовими коштами у сумі 7200 гривень, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму

У кінці листопаду 2014 року, ОСОБА_7 , знаходячись у Кіровському сквері у м. Одесі, із корисливих мотивів, шляхом обману ОСОБА_14 , запевнивши його, що частина кофейного обладнання, яке він раніше викрав у ОСОБА_12 належить йому, запропонував ОСОБА_14 його купити, а саме: перетворювач для кофейної машини, та оцінив зазначене обладнання у 1000 гривень. Та, після того, як потерпілий ОСОБА_14 розрахувався з ОСОБА_7 в сумі 1000 гривень, він зник та у подальшому потерпілий ОСОБА_14 з ним не спілкувалися. Однак, протягом деякого часу, а саме у квітні 2015 року, потерпілому ОСОБА_14 стало відомо, що вищевказаний перетворювач, який він придбав у ОСОБА_7 належить ОСОБА_10 , у зв`язку з цим, ОСОБА_14 повернув ОСОБА_10 викрадене його майно. Таким чином, ОСОБА_7 шляхом обману потерпілого ОСОБА_14 заволодів його грошовими коштами в сумі 1000 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з м`якістю, тому просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді 2-ох років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України у виді 1-го року позбавлення волі, та у відповідності до ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді 2-ох років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що судом при ухваленні оскаржуваного вироку не надано належної оцінки неодноразового притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, що на думку прокурора свідчить про недоцільність застосування до нього ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти її задоволення та просили залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим в інкримінованих йому злочинах, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ознаками складів злочинів, передбачених:

-ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно;

-ч.2 ст.190 КК України, заволодіння чужого майна, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з вказаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Стаття 75 КК України передбачає можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення про доцільність застосування ст.75 КК України, суд 1-ої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування завданих ним збитків, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку, шо виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе в умовах без ізоляції від суспільства.

З урахуванням сукупності перелічених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду 1-ої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України належним чином обґрунтований та мотивований, а призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування чи зміну судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтовані, і підстави для її задоволення відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Приморського району м. Одеси ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду
Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4