АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1996/15 Справа № 206/4888/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красний Профінтерн Єнакієвського району Донецької області, який мешкає по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09 жовтня 1981 року Дніпропетровського районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі;

- 15 травня 1985 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 222 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років виправних робіт зі стягненням 15 % щомісячно з заробітної плати в дохід держави;

- 12 лютого 1986 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 81 , ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 20 жовтня 1989 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 206, ст. 188-1, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі;

- 21 вересня 1995 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 196-1, ч. 2 ст. 196-1, ч.ч. 2, 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі;

- 26 лютого 2002 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком відповідно до ст.ст. 75,76 КК України на 2 роки;

- 06 травня 2005 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 315, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317, ст.ст. 69, 70, 71 КК України (в редакції 2001 року) до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 15 жовтня 2008 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту;

- 09 вересня 2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ст. 69 КК України до 2 місяців арешту, звільнений з зали суду у зв`язку з відбуттям покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за його апеляційною скаргою та апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляціях:

- прокурор просить вирок суду змінити, зазначити в мотивувальній частині вироку, що злочин було вчинено обвинуваченим 04 серпня 2015 року, приблизно о 04.00 годині, а в резолютивній вказати: ОСОБА_6 зарахувати в строк відбування покарання час його перебування під вартою з 28 серпня 2015 року до ухвалення вироку. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції зазначив невірний час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та всупереч вимогам п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України ухвалюючи вирок не прийняв рішення про залік строку досудового тримання обвинуваченого під вартою;

- обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції та змінити йому запобіжний захід на підписку про невиїзд, у зв`язку з поганим станом здоров`я. Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує необ`єктивністю та односторонністю судового розгляду. Так, ОСОБА_6 вказує на те, що був змушений визнати свою вину у злочині, який не вчиняв. Обвинувачений зазначає, що в той час, коли спрацювала сигналізація на пульті «Уртелеком», він вже три години як був затриманий. Поряд з цим, ОСОБА_6 вказує на те, що показання свідків були зазначені в протоколі зі слів працівників ППС, а при призначенні експертизи його не було ознайомлено з поставленими питаннями, у зв`язку з чим він не мав можливості внести свої коментарі. Також, обвинувачений зазначає, що суд проігнорував заявлене ним клопотання про проведення дактилоскопічної експертизи з метою виявлення на фрагментах кабелю відбитків пальців, а також про виклик свідків, які можуть підтвердити його первинні показання. Також, ОСОБА_6 вказує на те, що ним було виявлено підробки власних підписів. Крім того, обвинувачений посилається на те, що після закінчення досудового розслідування він не був ознайомлений з матеріалами провадження та обвинувальним актом.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Крім того, за результатами розгляду кримінального провадження судом вирішено цивільний позов, визначено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушень за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 04.08.2015 року приблизно о 04 годині ранку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до колодязю кабельної каналізації, де проходить діюча лінія зв`язку , що перебуває у власності ПАТ « Укртелеком» в особі його Дніпропетровської філії, розташованого між будинками № 5 по вул. Космонавта Волкова та № 3 по вул. Кантемірівській в Самарському районі м. Дніпропетровська, де, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що поблизу були відсутні сторонні особи і за його діями ніхто не спостерігає та він залишається не поміченим для оточуючих, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, побачивши, що кришка люку колодязя зсунута та колодязь є відкритим, дістав з колодязя телефонний кабель, потягнув його на себе, та за допомогою знаряддя, яке обвинувачений заздалегідь приготував для скоєння злочину та приніс з собою секатора - садових ножиць, відрізав кабель з одного боку, після чого, застосовуючи фізичну силу, потягнув кабель на себе та, розірвавши муфту, що з`єднувала інший край кабелю, витяг з колодязя 66 метрів телефонного кабелю марки ТПП 50*2*0,5 , після чого з місяця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому - юридичній особі ПАТ « Укртелеком» в особі Дніпропетровській філії матеріальну шкоду на загальну суму 4119 грн.06 коп.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляцію прокурора у кримінальному провадженні та просив залишити без задоволення апеляцію обвинуваченого, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію та не заперечував проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляції обвинуваченого та прокурора підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями обвинуваченого, який свою винуватість у інкримінованому йому злочині визнав в повному обсязі та представника потерпілого ПАТ «Укртелеком», який підтвердив, що в серпні 2015 року аварійними службами їх підприємства було зафіксовано крадіжку телефонного кабелю, що проходив в каналізаційних люках під землею.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 04 серпня 2015 року, яким зафіксовано пошкодження телефонного кабелю в оглядовому колодязі підземної комунікації, зокрема відсутність частини кабелю 66 метрів, а також вилучення у затриманого ОСОБА_6 змотаного кабелю, червоного рюкзаку та садових ножиць (т. 1, арк.пр. 10-12); висновком судово-товарознавчої експертизи № 3946-15 від 07 серпня 2015 року, згідно з яким вартість 66 метрів викраденого телефонного кабелю перерізом ТПП 50*2*0,5 становить 4119,06 грн. (т. 1 арк.пр. 35-37); висновком судово-трасологічної експертизи № 68/02-147 від 06 серпня 2015 року, згідно з яким сліди на кабелю та фрагменти кабелю, вилучені 04 серпня 2015 року в ході огляду місяця події по вул. К.Волкова м. Дніпропетровська, могли бути залишені секатором, представленим на дослідження (т. 1, арк.пр. 45-50).

Аналізуючи зазначені докази у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Поряд з цим, надаючи оцінку доводам обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, так й під час судового розгляду не заперечував своєї вини.

З наданих під час судового розгляду показань останнього вбачається, що дійсно напередодні 03 серпня 2015 року він, повертаючись вдень з дачі, проходив повз колодязя кабельної каналізації, де побачив, що люк відсунутий та там побачив шматки кабелю. Подумавши, що кабель не експлуатується, вирішив його викрасти. 04 серпня 2015 року рано вранці він, підійшовши до відкритого люку колодязя, за допомогою секатору- садових ножиць, відрізав частину телефонного дроту, а інший вирвав, змотавши кабель, та пішов але десь за 5-10 метрів був затриманий нарядом міліції. Свій вчинок пояснив тим, що він проживає разом з матір`ю похилого віку, яка страждає рядом тяжких хвороб, з приводу яких їй треба було проходити курс лікування, а грошей на це в родині не було.

Оцінюючи вказані показання з іншими наявними в матеріалах провадження доказами, колегія суддів приходить до висновку, що останні повністю узгоджуються між собою. На переконання колегії суддів, підстави обмови себе у обвинуваченого були відсутні.

Колегія суддів зазначає, що обвинувачений під час судового розгляду жодних клопотань з приводу вказаних обставин не заявляв та перевірити застосування до нього недозволених методів слідства у суду не просив.

Крім того, обвинувачений не вказав на наявність алібі, а також не надав суду пояснень та доказів з якою метою вранці 04 серпня 2015 року прийшов до місця скоєння злочину.

За таких обставин, вважати обґрунтованими доводи обвинуваченого в цій частині колегія суддів не може.

Разом з тим, необґрунтованими на думку колегії суддів є також доводи ОСОБА_6 в тій частині, що його було затримано до спрацювання сигналізації.

Колегією суддів встановлено, що відомості про час спрацювання сигналізації у матеріалах провадження відсутні.

Разом з цим, матеріали провадження містять дані про час звернення ПАТ «Укртелеком» до органів внутрішніх справ з заявою про спрацювання сигналізації, які не суперечать моменту затримання обвинуваченого, що не передувало вказаному часу.

Поряд з цим, надаючи оцінку доводам ОСОБА_6 в частині необґрунтованої відмови суду у задоволенні клопотань про призначення трасологічної експертизи та виклик свідків, які можуть підтвердити його невинуватість, колегія суддів зазначає, що останні є безпідставними, оскільки з технічного запису судових засідань вбачається, що такі клопотання ним не заявлялись.

Що стосується посилань обвинуваченого на те, що він не був ознайомлений з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, то останні також є неаргументованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т. 1 арк.пр. 116, т. 2 арк. пр. 7), обвинувачений ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами кримінального провадження, отримав обвинувальний акт та Реєстр матеріалів досудового розслідування, про що свідчить його підпис у розписці та протоколі про надання доступу до його матеріалів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у разі не ознайомлення обвинуваченого у встановленому законом порядку з матеріалами досудового розслідування та не надання останньому обвинувального акту та Реєстру матеріалів досудового розслідування, про вказані порушення він мав право заявити під час підготовчого судового засідання, однак такою можливістю не скористався.

За таких обставин погодитись з апеляцією обвинуваченого й в цій частині колегія суддів також не може.

Поряд з цим, колегія суддів позбавлена можливості дослідити доводи обвинуваченого в частині підроблення його підписів, оскільки пов`язана межами кримінального провадження та в силу ч. 3 ст. 404 КПК України, за відсутністю відповідних клопотань, не може за власною ініціативою призначити експертизу з метою перевірки таких обставин.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання обвинуваченого на те, що судом було встановлено наявність підроблених підписів у розписці, долученої до обвинувального акту, оскільки такі обставини суперечать технічному запису підготовчого судового засідання.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованими та з ними не погоджується.

Разом з тим, надаючи оцінку доводам прокурора, колегія суддів зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи необхідність зміни вироку, прокурор посилається на те, що судом неправильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження, а саме замість правильної дати вчинення кримінального правопорушення «04 серпня 2015 року, приблизно о 04.00 годині», судом зазначено «14 серпня 2015 року, приблизно о 04.00 годині».

На переконання колегія суддів, такі посилання є безпідставними, оскільки це є опискою суду, яка була усунена ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року в порядку ст. 379 КПК України.

Щодо доводів прокурора в частині порушення судом вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, а саме не зазначення у вироку рішення про залік досудового тримання під вартою обвинуваченого, то колегія суддів також з ними не погоджується, оскільки з оскаржуваного рішення вбачається, що суд зазначив порядок обчислення строку відбування покарання, а саме з 28 серпня 2015 року, тобто з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладі обставини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку суду, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляціях обвинуваченого та прокурора мотивів не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду :
____________ __________ ______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4