Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/778/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.09.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0001261 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2015 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця,

громадянина України, з середньою освітою,

не працює, не одружений, проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.04.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 21.02.2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда іспитовий строк скасовано, а засудженого направлено для відбуття покарання до кримінально-виконавчої установи відкритого типу без ізоляції від суспільства. 12.01.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 196 грн. 56 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він 05.03.2014 року о 23 год. 00 хв. перебуваючи в кафе «Золоті куполи», що в Центральному сквері по вул. Преображенська в м. Кіровограді помітив раніше йому незнайому ОСОБА_9 , яка відпочивала одна за вільним столиком згаданого закладу. Так, вирішив познайомитись та підсівши за її столик продовжив свій відпочинок разом з потерпілою. Під час відпочинку ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 вживали спиртні напої. Через деякий час потерпіла почала збиратись до дому і вийшла з кафе на вулицю, де її наздогнав обвинувачений. На вулиці між ними виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_6 наніс один удар рукою потерпілій в обличчя від чого остання впала. Підвівшись ОСОБА_9 направилась до автомобіля «таксі», який знаходився на узбіччі біля магазину квітів по вул. Преображенській в м. Кіровограді та сіла на переднє сидіння біля водія. Обвинувачений вирішивши їхати з ОСОБА_9 направився за нею і сів на заднє сидіння автомобіля. 06.03.2014року о 04.30год. ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в автомобілі «таксі», разом з ОСОБА_9 , який рухався по вул. Г. Сталінграда в м. Кіровограді, помітив у останньої жіночу сумочку. В цей момент у обвинуваченого виник умисел на заволодіння вказаною жіночою сумкою. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи ОСОБА_6 схопив ОСОБА_9 за волосся та два рази вдарив її по обличчю рукою. Таким чином, застосувавши фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, завдавши при цьому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які згідно висновку експерта №218 від 11.03.2014року відносяться до категорії легких. Після чого, обвинувачений відкрито заволодів жіночою сумкою, яка матеріальної цінності для ОСОБА_9 не становить, мобільним телефоном «Нокія С2-03» білого кольору вартістю 303.43грн., в якому знаходилась сім-картка оператора МТС вартістю 10грн., на рахунку якої було 20грн. та сім-картка оператора Київстар вартістю 10грн., на рахунку якої було 30грн., чохлом до мобільного телефону білого кольору зі штучної шкіри вартістю 48грн. та грошима в сумі 2700грн. З місця вчинення кримінального правопорушення обвинувачений зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3121.43грн..

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок районного суду щодо нього скасувати, через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі. Свої вимоги мотивує тим, що районний суд при призначені покарання не взяв до уваги обставини, передбачені ст.66 КК України, а саме те, що він вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, підтвердив факт викрадення у потерпілої речей та грошей, однак не визнав факт застосування насильства до потерпілої та умисел на вчинення правопорушення. Крім того просить врахувати, що він за місцем проживання характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому правопорушенні, надавав правдиві показання, сприяв розкриттю злочину, завдану матеріальну шкоду потерпілій відшкодував у повному обсязі.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений уточнив свої апеляційні вимоги і просив вирок районного суду щодо нього змінити, пом`якшивши призначене судом першої інстанції покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, про залишення вироку районного суду без зміни, а апеляцій без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляцій, в якій не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами обвинуваченого під час судового розгляду, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував дії останнього за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, судом не встановлено.

Апеляційні доводи обвинуваченого, щодо невизнання факту застосування насильства до потерпілої ОСОБА_9 та відсутність умислу на вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, які спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_9 , в суді першої інстанції вбачається, що 05.03.2014 року ввечері вона відпочивала до кафе «Золоті куполи», де познайомилася з ОСОБА_10 , спілкувались, замовляли собі випити. Потім вона зібралась йти додому, ОСОБА_11 вийшов за нею, де почав ображати нецензурно, а потім з невідомих їй причин вдарив її рукою декілька разів в обличчя, від чого вона впала на землю. Вона піднялась і пішла до таксі. В автомобіль «таксі» вона сіла на переднє сидіння біля водія, а ОСОБА_12 сів на заднє сидіння. Куди їхати водію вказував ОСОБА_12 . Під час руху вони сварились, ОСОБА_12 вимагав у неї гроші. Не доїжджаючи до району Новоолексіївка в м. Кіровограді схопив її за волосся і вихватив сумку, яка знаходилась у неї на колінах. Вона просила його повернути сумку. Біля спортивної школи вона вийшла з автомобіля, а ОСОБА_12 слідом за нею з її сумкою. Вона вимагала повернути їй сумку, однак ОСОБА_12 з сумкою пішов у невідомому напрямку (а.к.п. 93)

Пояснення потерпілої є послідовними, постійними та підтверджуються показами свідка ОСОБА_13 , наданих суду першої інстанції. Так свідок пояснював, що він працює таксистом і на початку весни 2014 року був на роботі біля Центрального ринку м. Кіровограда та бачив, як з скверу вийшли чоловік і жінка, які сварились. Чи бив чоловік жінку не бачив, але бачив, як жінка піднімалась з землі, а біля неї стояв ОСОБА_12 . Потім вони вдвох підійшли до його автомобіля і сіли. Під час поїздки пасажири постійно сварилися. Пам`ятає, що коли сіли в авто то у жінки в руках була сумка. Чоловік казав жінці, що треба розрахуватись за таксі і питав чи є в неї мобільний телефон, а потім нахилився і взяв у жінки сумку. Під час руху чоловік декілька разів дьоргав жінку за волосся і висловлювався в її адрес на підвищених тонах.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується:

- довідкою Кіровоградської обласної лікарні від 06.03.2014року, згідно якої ОСОБА_14 встановлено діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, гематома н/віки, гематоми тєм`яної області /т.2 а.к.п.4/;

- протоколом огляду предметів від 11.03.2014року, аркуш паперу на якому мається написи чорним барвником «Розрахункова квитанція» «Серія ВАК №011476 / т.2 а.к.п.25-26, 41/;

- протоколом огляду місця події від 11.03.2014року в ході проведення якого виявлено та вилучено мобільний телефон «Нокіа С2-03» білого кольору в чохлі для нього білого кольору / т.2 а.к.п.27-29/;

- висновком експерта №211 від 13.03.2014року відповідно до якого ринкова вартість з урахуванням зносу представленого на експертне дослідження мобільного телефону «Нокіа С2-03» придбаного 03.11.2012року станом цін на 06.03.2014року може складати 303.43грн., залишкова вартість з урахуванням зносу представленого на дослідження чохла для мобільного телефону зі штучної шкіри білого кольору, придбаного 03.11.2012року, станом цін на 06.03.2014року може складати 48грн. / т.2 а.с. 36-40/;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.03.2014року в ході якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала в особі ОСОБА_6 особу яка відносно неї вчинила злочин / т.2 а.к.п. 46-48/;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.03.2014року в ході якого свідок ОСОБА_13 вказав на ОСОБА_6 , як на особу, якій 06.03.2014року надавав послуги з перевезення його як пасажира на автомобілі таксі /т.2 а.к.п. 49-51/;

- висновком судово медичної експертизи №218 від 11.03.2014року, згідно якого у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: синця навколо лівого ока з крововиливом в білкову оболонку, садна в тім`яній ділянці голови справа. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом індивідуальні ознаки яких в пошкодженнях не відобразились, можуть відповідати вказаному строку та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Пошкодження не викликали розладу здоров`я. Пошкодження утворились від не менш 2-х травматичних впливів / т.2 а.к.п.55/;

- протоколом проведення слідчого експерименту з фото таблицею до нього від 21.03.2014року в ході якого підозрюваний ОСОБА_6 пояснив обставини скоєного кримінального правопорушення / т.2 а.к.п.56-64/.

На підставі вказаних доказів, які не були спростовані чи поставлені під сумнів вагомими доводами сторони захисту, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та правильно кваліфікував дії останнього як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій та не нанесення ним жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ретельно перевірені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував вимоги статей 50, 65 КК України, щодо яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив маючи не зняту і не погашену в установленому порядку судимість, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, заподіяну шкоду відшкодував у повному обсязі, а тому обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши відповідне покарання в межах санкції вказаної статті.

Вказане покарання, на думку колегії суддів, є виваженим. Підстави для застосування ст..69, 75 КК України не вбачаються.

Доводи обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції наявність пом`якшуючих обставин, а саме його щире каяття, позитивну характеристику з місця проживання, повне відшкодування спричиненої шкоди є безпідставними, оскільки їх в повній мірі враховано судом першої інстанції, що підтверджується вироком суду, а призначене покарання є обґрунтованим та відповідає цілям покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити - без змін.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст..ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.186 КК України - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4