Справа № 642/2861/14-к
Провадження №1-кп/642/345/14
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року Ленінський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, не одруженої, проживаючої в АДРЕСА_1 , відносно якої запобіжний захід не обирався, раніше судимої: 22.05.2012 року Ленінським районним судом м. Харкова за ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки;

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч. 3, 357 ч. 3, 358 ч. 1, 358 ч. 4, 190 ч. 2 КК України, -

встановив:

7 квітня 2013 року близько 21 години ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_7 пили кофе. Після того як ОСОБА_7 пішла до дому, ОСОБА_6 в кріслі при вході в квартиру побачила паспорт громадянина Украйни та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в неї виник умисел направлений на підробку документів потерпілої ОСОБА_7 з метою отримання кредиту.

Так, ОСОБА_6 , точний час в ході досудового слідства не встановлено, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, переслідуючи мету, спрямовану на підробку документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, з метою подальшого використання, відклеїла з паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фотографії, після чого, продовжуючи свій злочинний намір, вирізала по розміру дві фотографії зі своїм зображенням, та за допомогою клею вклеїла їх у вищевказаний паспорт, тим самим підробила вищевказаний документ з метою його подальшого використання.

Крім цього, ОСОБА_6 , 17 квітня 2013 року, точний час в ході досудового слідства не встановлений, знаходячись за адресою: м. Харків вул. Полтавський шлях, 32, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету, спрямовану на використання завідомо підробленого документа, надала працівникам ПАТ «Укргазбанк» підроблений нею паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для оформлення заявки на отримання кредиту на суму 10000 гривень, тим самим використала завідомо підроблений нею документ.

17 квітня 2013 року ОСОБА_6 в денний час (точний час в ході досудового слідства не встановлений), маючи корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, прибула до банківської установи, а саме ПАТ «Укргазбанк» за адресою: м. Харків вул. Полтавський шлях, 32, та реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, надала працівникам ПАТ «Укргазбанк» раніше підроблений нею паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для оформлення заявки на отримання кредиту на суму 10000 гривень, та представившись останньою і підписавши заяву № 001-20926-170413 від 17 квітня 2013 року від імені ОСОБА_7 , отримала гроші в сумі 10000 гривень, та таким чином заволоділа ними шахрайським шляхом. Після цього, заволодівши грошима, ОСОБА_6 зникла з місця скоєння злочину та розпорядилась ними на власний розсуд, спричинивши ПАТ «Укргазбанк» матеріальну шкоду на зазначену суму.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у скоєні кримінальних правопорушень, яки передбачені ст.ст. 358 ч.1, 358 ч. 4 КК України визнала повністю, щиро покаялася та дала пояснення, аналогічні вищезазначеному викладу обставин.

Обвинувачення за ст. 190 ч.2 КК України визнала частково, пояснивши, що дійсно у зазначений вище час, вона скориставшись підробленим паспортом, як зазначено вище, отримала кредит у сумі 10000 грн. у вказаному банку з метою сплатити борг іншої особі, однак при цьому вона не мала мети неповернення кредиту та бажала намір його повернути, як зазначено у договорі банку. При цьому пояснила, що за своїм паспортом вона не змогла отримати кредит, так як він був нею раніше втрачений.

Суд вважає, що вина обвинуваченої в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях знайшла своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджується наступними доказами, які були зібрані в ході досудового слідства, та які згідно до вимог ст.22, 23, 27 КПК України безпосередньо досліджені судом у відкритому судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що на початку квітня 2013 року вона знаходилася у своєї подруги ОСОБА_6 вдома. Сумку, в якій знаходились гаманець, паспорт, телефони та інші речи, вона залишала у тамбурі. Через деякий час вона пішла додому. Через декілька днів вона виявила що зник її паспорт, у зв`язку з чим вона звернулася до дільничного інспектора за фактом втрати паспорту та через місяць його відновила. У травні до дому зателефонували представники банку та запитали, чому вона не виплачує кредит, на що вона повідомила, що ніякого кредиту вона не брала, а коли приїхала до банку, то вияснила, що під її документи (підроблений паспорт) був отриманий кредит у сумі -10000гр., на фото в якому вона впізнала свою подругу ОСОБА_8 .

Крім цього, вина обвинуваченої підтверджується письмовими доказами наданими стороною обвинувачення, а саме:

- заявою ОСОБА_9 за №001-20926-170413 від імені ОСОБА_7 від 17 квітня 2013 року на отримання кредиту, графіком платежів від 17.04.2013 року, заявою на надання/перерахування кредитних коштів, анкетою клієнта, дозволом фізичної особи на обробку персональних даних, копією паспорта ОСОБА_7 , в який вклеєна фотокартка ОСОБА_9 , довідкою про присвоєння ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_7 , які згідно до ухвали слідчого судді від 14.06.2013 року були вилучені разом із кредитною справою на ім`я ОСОБА_7 .

Суд не бере до уваги пояснення обвинуваченої про відсутність умислу з її боку на шахрайство та корисливого мотиву на заволодіння коштами банку, отримуючи кредит на підставі підробленого документу, та вважає, що вказані пояснення є способом захисту від пред`явленого обвинувачення.

Відповідно до вимог закону, шахрайство вважається закінченим з моменту заволодіння майном або придбання права на майно.

Як вбачається з обставин справи, ОСОБА_6 за підробленим паспортом отримала кредитні кошти, заволоділа ними та використала їх на свої потреби, не повернувши їх банку дотепер.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_6 вчинила незаконне заволодіння паспортом, підробила його з метою використання, використовувала завідомо підроблений документ, а крім того, заволоділа чужим майном шляхом обману, тобто вчинила шахрайство, повторно, а тому її дії суд кваліфікує відповідно до ст.ст. 357 ч.3., 358 ч.1, 358 ч. 4 та за ст. 190 ч.2 КК України.

Крім викладеного ОСОБА_6 обвинувачується також і у скоєнні кримінального правопорушення, яке передбачене ст.185 ч.3 КК України, та їй повідомлено про підозру в тому що ОСОБА_6 , 20.12.2012 року в період часу з 07 годин 45 хвилин до 18-00 години, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, прибула за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом віджиму метало-пластикового вікна проникла до приміщення вищевказаного будинку, де продовжуючи свої злочинні дії, таємно викрала із сейфу, ключ від якого знаходився в дверці сейфу, ювелірні вироби, а саме: обручку із металу жовтого кольору 583 проби, розміром 18 мм., загальною вагою 12,88 грам, вартістю 3209,57 гривень; обручку із металу жовтого кольору 583 проби, розміром 17 мм, масою 4,51 грам, вартістю 1123,85 гривень; обручку із металу жовтого кольору 583 проби, розміром 18 мм, вагою 5,5 грам, вартістю 1370,55 гривень; обручку із металу жовтого кольору 583 проби, розміром 17 мм., із візерунком у вигляді хрестиків, вагою 4,81 грам, вартістю 1198,60 гривень; пару сережок із металу жовтого кольору 583 проби, із вставками з каменю «рубін», вагою 4 грама, вартістю 996,76 гривень; пару сережок із металу жовтого кольору, 583 проби, з білим каменем, вагою 2,5 грама, вартістю 622,98 гривень; ланцюжок із металу жовтого кольору, 583 проби, довжиною близько 25 см., вагою 2 грама, вартістю 498,38 гривень; ланцюжок із металу жовтого кольору 583 проби, загальною довжиною близько 30 см., вагою 2,23 грам вартістю 555,69 гривень; хрестик із металу жовтого кольору 583 проби, вагою 3,57 грама, вартістю 889,60 гривень; медальйон із металу жовтого кольору 583 проби, з камінцем червоного кольору, вагою 1,57 грама, вартістю 391,22 гривень; наручний браслет із металу жовтого кольору 583 проби, вагою 2.61 грама, вартістю 650,39 гривень; жіночу каблучку із металу жовтого кольору 500 проби, розміром 17 мм, вагою 1.98 грам, вартістю 423,15 гривень; жіночу каблучку з каменем, із металу жовтого кольору 583 проби, вагою 2,86 грама, вартістю 712,68 гривень; жіночу каблучку з різним візерунком 583 проби, розмір 17 мм., вагою 3,87 грама, вартістю 964,36 гривень, а всього - на загальну суму 13607 гривень 78 копійок, а також грошові кошти в сумі 700 гривень, що належать ОСОБА_10 , після чого з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 14307 гривень 78 копійок.

Дослідивши докази, надані стороною обвинувачення у цієї частині обвинувачення, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 має бути виправдана за недоведеністю вчинення нею вказаного кримінального правопорушення з наступних підстав.

Так, у даній справі стороною обвинувачення не надано і не здобуто під час судового розгляду доказів, які б достовірно вказували на скоєння кардіжки саме ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 3 ст. 63 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

В силу вимог ч. ч. 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад злочину. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до п. 23 Пленуму ВС України «Про виконання судами України законодавства постанов Пленуму ВС України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 р. № 5, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Обвинувачення інкриміноване органом досудового слідства в обвинувальному акті вчинення крадіжки повторно з проникненням у житло, будувалися тільки на припущеннях свідка ОСОБА_11 , а також доводах потерпілої ОСОБА_10 , які не підтверджені будь-якими іншими доказами.

Згідно положень ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Враховуючи викладене суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_12 надані ним на досудовому слідстві, якого безпосередньо допитати в судовому засіданні не вдалося через неможливість встановлення його місця знаходження, а також відмову сторони обвинувачення від його допиту.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що даної крадіжки вона не вчиняла. Дійсно вона здавала ювелірні вироби у ломбарді м. Полтави у грудні 2012 - січні 2013 років, однак ці ювелірні вироби належали її матері.

Як свідчать обставини справи, за скоєння вказаної крадіжки ОСОБА_6 не затримувалася, та ніяких ювелірних виробів та грошей, про які йде мова в обвинуваченні, у неї не вилучалося.

На підтвердження причетності ОСОБА_6 до вказаної крадіжки сторона обвинувачення посилається на лист генерального директора ломбарду «Скарбниця», з якого вбачається, що дійсно у грудні 2012- січні 2013 року ОСОБА_6 здавала золоті вироби ( чотири обручки, дві каблучки та браслет), всього 7 найменувань.

Як зазначено вище, обвинувачується ОСОБА_6 у крадіжки золотих виробів зі слів самої потерпілої ОСОБА_10 у кількості біля 20 найменувань.

Крім цього сторона обвинувачення посилається на висновок товарознавчої експертизи, якою встановлена вартість викраденого майна становить 13607,78 гр., однак, як вбачається з даного висновку, він був зроблений не на підставі візуального огляду речей, тобто ювелірних виробів, а методом порівняння з аналогічними предметами на момент скоєння злочину.

Також, суду не надано доказів, які б підтверджували, що органом досудового слідства приймалися оперативно-розшукові дії, направлені на встановлення осіб, яким були реалізовані ювелірні вироби з наступною метою вилучення таких речей та для пред`явлення їх для впізнання потерпілої ОСОБА_10 . Також, з пояснень обвинуваченої вбачається, що про крадіжку з будинку ОСОБА_13 вона дізналась у міліції, її версії щодо скоєної крадіжки не перевірялись.

Згідно пояснень потерпілої ОСОБА_10 підтверджується тільки факт самої крадіжки ювелірних виробів за місцем її проживання за її відсутності, при цьому пояснила, що підозрює в цьому ОСОБА_9 , яка раніше до моменту крадіжки неодноразово була у неї вдома та у зв`язку з чим її собака на ОСОБА_14 не реагувала.

Як свідчать обставини справи, ювелірні вироби, про яки при допиті на досудовому слідстві зазначала потерпіла у ході слідства виявлені не були, обвинувачення у крадіжки ювелірних виробів було пред`явлено ОСОБА_6 (найменування, кількість та інше) зі слів потерпілої.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої в силу ст. 66 КК України, судом не встанволено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої в силу ст. 67 КК України, судом не встанволено.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та реєстрації характеризується посередньо, тяжких наслідків від злочину не настало, заподіянні матеріальні та моральні збитки.

Враховуючи вищевикладене, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, зазначені вище дані про особу обвинуваченої, та призначає їй покарання у вигляді штрафу в дохід держави.

Згідно до вимог ст..72 КК України вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2012 року підлягає самостійному виконанню.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_6 на її користь матеріальної шкоди у сумі 2000 грн. та моральної шкоди у сумі 1000 грн. підлягає часткову задоволенню тільки в частині стягнення моральної шкоди, тому що потерпілою не надано суду ніяких доказів на підтвердження матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_15 - представника ПАТ «Дельта банк» про стягнення матеріальної шкоди у сумі -10000 грн. на користь банку суд задовольняє у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судове засідання представник банку викликався неодноразово, однак до суду не з`явився.

Згідно до вимог ст. 326 КПК України цивільний позов може бути розглянутий за відсутністю цивільного позивача, його представника, якщо обвинувачений повністю визнав пред`явлений позов.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 позов визнала повністю, при цьому пояснила, що нею були зроблені кроки для погашення боргу, однак банком їй в цьому було відмовлено, посилаючись на те, що справа знаходиться у суді.

Згідно до вимог ст. 129 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_6 за епізодом крадіжки майна ОСОБА_10 судом підлягає виправдуванню, суд залишає даний позов без розгляду.

Судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371- 374 КПК України суд, -

засудив:

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 357 ч. 3, 358 ч. 1, 358 ч. 4 та 190 ч. 2 КК України, та призначити їй покарання:

-за ст. 357 ч. 3 КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі - 850 грн.;

-за ст. 358 ч. 1 КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1500 грн.;

-за ст. 358 ч. 4 КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850 грн.;

-за ст. 190 ч. 2 КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1700 грн.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривен.

ОСОБА_6 виправдати по суду за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_16 не обиралася.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2012 року відносно ОСОБА_6 підлягає самостійному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Позов ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: