Дата документу Справа № 331/7503/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/7503/15-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/262/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року м. Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0001312 від 21 серпня 2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семипалатинська республіки Казахстан, громадянина України, росіянина, який має середню освіту, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до 1 року 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 48518,85 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а всього стягнуто 50518,85 грн.

Вирішено долю щодо речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 20 серпня 2015 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ГАЗ 2411», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рук по проїзній частині вул. Горького, рухаючись з боку вул. Жовтневої в напрямку регульованого світлофорним об`єктом перехрестя із проїзними частинами пр. Леніна та вул. Артема в м. Запоріжжі.

В цей же час, водій ОСОБА_9 , керуючи мотоциклом «Сузукі» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині вул. Артема у зустрічному для водія ОСОБА_7 напрямку.

Під час здійснення перетину перехрестя проїзних частин вул. Горького з пр. Леніна і вул. Артема на зелений сигнал світлофора водій ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», а також п. 16.6 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч», не переконався в безпеці своїх дій, дорогу транспортному засобу під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному до нього напрямку, не надав, а почав виконувати маневр лівого повороту на проїзну частину пр. Леніна, рухаючись з напрямку вул. Комсомольської.

В результаті порушення вимог правил безпеки дорожнього руху водій ОСОБА_7 допустив зіткнення передньої частини кузова керованого ним транспортного засобу із лівою бічною частиною мотоцикла під керуванням ОСОБА_9 та подальше падіння останнього на дорожнє покриття.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 3404 від 1 вересня 2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому внутрішньої кісточки лівої гомілки, що кваліфікується, як пошкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечне для життя, але яке потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш 21 дня; синця в області правого стегна; синців і саден в проекції обох наколінників; саден в області правої кисті, в поперековій області справа, що кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 згідно висновку автотехнічної експертизи № 516/15 від 11 вересня 2015 року, вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи вирок суду в частини кваліфікації його дій та доведеності вини, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову і постановити новий вирок, яким призначити йому за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, не покладати на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити. В іншій частині вирок суду просив залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції у супереч положенням п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, яке є більш суворим, ніж покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Також зазначив, що на час дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правову відповідальність не було застраховано в жодній страховій компанії, у зв`язку із чим у відповідності до п.п. а) п. 41.1 ст. 41, п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38, п. 9.1, 9.2, 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок з відшкодування завданої потерпілому шкоди несе Моторне (транспортне) страхове бюро України і тільки після сплати ОСОБА_9 страхового відшкодування МТСБУ має право звернутися до суду з регресним позовом до нього про стягнення виплачених ОСОБА_9 грошових коштів.

Крім того зазначив, що суд стягнув з нього на користь ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 3800 грн. у відшкодування вартості знищеного мотоекіпірування, а саме: мотокуртки, мотошолому, мотоботів та мотоштанів, однак ОСОБА_9 не надав суду жодних доказів, які б підтверджували обставину належності саме йому вказаного мотоекіпірування, доказів на підтвердження знищення цього екіпірування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (тобто неможливості його подальшого використання за призначенням), доказів щодо вартості зазначеного екіпірування. Зазначає, що також ОСОБА_9 не надав суду належних доказів на придбання медичних препаратів на суму 879,45 грн., а також придбання препаратів за призначенням лікарів.

В судовому засіданні апеляційного суду до початку розгляду апеляційної скарги по суті, обвинувачений ОСОБА_7 змінив свої апеляційні вимоги, просив апеляційній суд змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав заяву його підзахисного про зміну апеляційних вимог, пояснив, що дійсно, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 просив застосувати до нього покарання у виді обмеження волі, яке йому призначене бути не може, оскільки він є непрацездатною особою, тому вважав, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого ним кримінального правопорушення необхідним та достатнім буде покарання саме у виді штрафу.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали змінену апеляційну скаргу, просили вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 штраф в мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, вирок в частині вирішеного цивільного позову просили скасувати та відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що при вирішенні апеляційної скарги в часині покарання він цілком покладається на розсуд апеляційного суду, але заперечував проти задоволення апеляційної скарги в частині скасування вироку та відмови у задоволенні його позову про відшкодування шкоди, вважав в цій частині вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив його залишити без змін, вислухавши думку прокурора, яка погодилась з апеляційними вимогами обвинуваченого частково, просила вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати до ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, разом з тим, вирок суду в частині задоволеного позову вважала законним та обґрунтованим, просила його в цій частині залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині призначеного покарання - зміні, а в частині вирішеного цивільного позову скасуванню з призначенням нового судового розгляду цивільного позову потерпілого суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, винуватість ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, вказаних у вироку, доведена приведеними у ньому доказами та учасниками судового провадження не оспорюється.

Що стосується змінених апеляційних вимог обвинуваченого про зміну вироку суду в частині призначеного йому покарання та призначення покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, встановленому ч. 1 ст. 286 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, тобто покарання, яке є більш суворим, ніж передбачене санкцією цієї частини статті 286 КК України, вирок суду в частині призначеного покарання у відповідності до вимог ст.ст. 408, 409 КПК України підлягає зміні.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, судова колегія вважає що для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів буде достатнім призначення йому покарання у виді штрафу в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи також майновий стан обвинуваченого ОСОБА_7 , який є непрацездатним, його джерелом існування є пенсійні виплати, що мають характер щомісячних виплат в певному розмірі, судова колегія вважає можливим призначений штраф і розстрочкою рівними частинами на протязі 12 місяців.

Що стосуються доводів обвинуваченого про скасування вироку суду в частині вирішеного цивільного позову та прийняття рішення про відмову у його задоволенні то, ці вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та цивільного позову ОСОБА_9 (а.с. 11-12), підставою для звернення потерпілого із цим позовом до суду в межах кримінального провадження стало заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З вироку суду вбачається, що вирішуючи цивільний позов, суд керувався нормами ст.ст. 23, 1167 ЦК України, вирішив питання про права та обов`язки, які існували лише між обвинуваченим ОСОБА_7 , як цивільним відповідачем та потерпілим ОСОБА_9 , який є цивільним позивачем.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а ст. 26-1 цього Закону передбачене також відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.п. а, п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як також визначено п. 38.1, 38.2, 38.2.1 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що також не спростовували учасники судового розгляду, на день дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність ОСОБА_7 застраховано не було.

Разом з тим, в порушення наведених вище вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», без урахування роз`яснень законодавства, що регулює відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, викладених в Постанові № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, зокрема, в п. 16 цієї Постанови, в якому зазначено, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі, суд першої інстанції заявлений цивільний позов вирішив без залучення до участі у справі МТСБУ, не перевірив обґрунтованість вимог потерпілого, наявність підстав для відшкодування шкоди МТСБУ, та розмір відшкодування, що підлягає стягненню з обвинуваченого в разі, якщо регламентних виплат МТСБУ буде недостатнім для відшкодування шкоди в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України у зв`язку з неповнотою судового слідства щодо цивільного позову та відсутністю клопотань апеляційний суд позбавлений можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо цивільного позову.

За таких обставин, у зв`язку з неповнотою судового слідства в частині цивільного позову та неправильним застосуванням норм матеріального права судом першої інстанції, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову скасуванню з направленням справи на новий розгляд в суді в порядку цивільного судочинства.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, виплату якого розстрочити рівними частинами строком на 12 (дванадцять) місяців, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 скасувати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 направити для розгляду у той же суд іншим складом суду у порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала в частині зміни вироку щодо призначеного покарання може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

1. 2. 3.