АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0006174 відносно -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2000 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2005 за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 10.05.2006 постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03.05.2006, якою невідбуту частину покарання замінено більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців 16 днів;
- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.06.2007 за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 23.03.2011 по відбуттю строку покарання;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 342 КК України, а також обвинувачених ОСОБА_7
__________________________
Справа: 11-кп/796/1834/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 345 КК України та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 345 КК України;

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 342 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Цим же вироком також були засуджені обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які в апеляційному порядку вирок не оскаржують.

Як встановив суд, 14.07.2014 року ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , пересуваючись на автомобілі «Тойта Прадо» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , приблизно о 16 год. 00 хв. поблизу буд. № 24 по
бул. Л. Українки були помічені старшим оперуповноваженим відділу карного розшуку Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві майором міліції ОСОБА_11 , що виконував свої службові обов`язки по охороні громадського порядку, а саме профілактичні заходи щодо запобігання здійсненню крадіжок з автомобілів. Своєю поведінкою вказані особи викликали підозру щодо можливої причетності до вчинених правопорушень, а саме вчинення крадіжок з автомобілів. В подальшому ОСОБА_12 , виконуючи службові обов`язки з профілактики, припинення та розкриття злочинів, покладені на нього у відповідності до п. 2 ст. 10 Закону України «Про міліцію», п. 1 ст. 7 Закону України «Про оперативно - розшукову діяльність», з метою перевірки документів у підозрілих осіб, у відповідності до п. 2 ст. 11 Закону України «Про міліцію», наблизився до припаркованого на проїжджій частині вул. Щорса автомобіля «Тойота Прадо» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , представився присутнім у салоні, показавши службове посвідчення працівника міліції, та, почувши у відповідь «заходь», з метою запобігти від`їзду автомобіля, присів на переднє пасажирське сидіння. Після цього ОСОБА_6 розпочав швидко рухатись на вказаному автомобілі в бік вул. Предславинської. В цей же час ОСОБА_9 почав штовхати руками і ногами ОСОБА_13 та завдав йому поріз лівого передпліччя ріжучим предметом, ОСОБА_10 , знаходячись на задньому сидінні автомобіля, почав душити ОСОБА_11 згином руки, а потім схопив за комір футболки останнього та став стискати нею його горло, а ОСОБА_6 , не реагуючи на численні вимоги працівника міліції зупинити автомобіль, продовжував рух та вільною від керування рукою намагався виштовхнути ОСОБА_11 з салону автомобіля.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити і пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що призначене судом покарання за своїм розміром є несправедливим через суворість та вказує, що потерпілий ОСОБА_11 сам спровокував безглузду ситуацію, застрибнувши в салон його автомобіля, де не повідомляючи своїх намірів і не пред`явивши посвідчення працівника міліції, почав конфліктувати та стріляти в салоні автомобіля, створивши незрозумілу для всіх подію. Зазначає, що не знав чого від нього хотів потерпілий, а зі сторони це виглядало як напад незнайомої особи.
Крім цього, обвинувачений вказує, що дії потерпілого ОСОБА_11 виходили за межі його повноважень, як працівника міліції, оскількиі під час здійснення ним комплексу профілактики крадіжок з автомобілів не було проведено інструктажу від вищого керівництва із занесенням відповідного запису до журналу, що відпрацювання потерпілий проводив у цивільному одязі з використанням власної, а не табельної зброї.
Також, з посиланням на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року щодо індивідуалізації покарання, апелянт зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься достатньо даних, які дають можливість пом`якшити призначене йому покарання шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням, які суд першої інстанції не взяв до уваги, зокрема позитивні характеризуючи показники, знаходження на утриманні неповнолітньої дитини, що є пом`якшуючими покарання обставинами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги обвинуваченого та залишення вироку без зміни, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0006174 та викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.404 КК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 342 КК України, які учасниками судового провадження не оскаржуються, судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважає призначене йому покарання несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки призначено воно у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про його особу та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Апеляційні посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на поведінку потерпілого ОСОБА_11 , який будучи працівником міліції, перебуваючи у цивільному одязі, не пред`явивши службового посвідчення, сів на переднє сидіння автомобіля та почав конфліктувати і стріляти, чим спровокував ситуацію, за якої було вчинено кримінальне правопорушення, а також на наявність на його утриманні неповнолітньої дитини 2000 року народження, як на обставини, що пом`якшують покарання є безпідставними, оскільки ці обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, не дають підстав для висновку про можливість зміни призначеного судом покарання та застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 вимог ст.75 КК України, а інших доводів на обґрунтування необхідності зміни призначеного судом покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, обвинувачений ОСОБА_6 , як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду не навів.

Отже, рішення суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки належним чином мотивоване, а тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, призначене покарання справедливим і підстав для його зміни, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року у кримінальному провадженні №0006174 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3