Справа № 742/2272/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/730/2015
Категорія - ст. 389 ч. 2 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2015 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пелюхівка Ічнянського району, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- Прилуцьким міськрайонним судом 28 січня 2015 року за ст. 185 ч. 1 КК України до 100 год. громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 389 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним за ст. 389 ч. 2 КК України і призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано, частково, не відбуте покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 28 січня 2015 року і остаточно визначено ОСОБА_6 до відбуття один рік і п`ять днів обмеження волі.

Відповідно до вимог ст., ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання з випробуванням із наданням іспитового строку терміном на один рік, зобов`язавши періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію та повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та роботи.

Судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду від 28 січня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 1 КК України до 100 год. громадських робіт. 13 березня 2015 року ОСОБА_6 було роз`яснено порядок, умови та обов`язки відбування призначеного покарання і вручено направлення до Линовицької сільради для відбування покарання, але в порушення умов виконання покарання у вигляді громадських робіт ОСОБА_6 станом на 20 травня 2015 року, тобто на день внесення подання про його притягнення до кримінальної відповідальності, з призначених йому 100 год. громадських робіт, реально відбув лише 48 год., чим умисно порушив встановлений законом порядок відбуття даного виду покарання.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора в якій він не оспорює фактичні данні та доведеність вини ОСОБА_6 , просить вирок районного суду скасувати в зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону та не відповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує про не правильне застосування ст. 75 КК України під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача по справі, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діянні за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що він посередньо характеризується, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Разом з тим, в порушення пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, зокрема, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшими, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Однак, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично звільнив обвинуваченого не тільки від покарання, яке раніше йому було призначено реально та за ухилення від виконання якого ОСОБА_6 притягнуто до кримінальної відповідальності, а й від покарання за сукупністю вироків, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до переконання про задоволення апеляційної скарги прокурора, а вирок Прилуцького міськрайонного суду від 03.07.2015 року підлягає скасуванню.

Призначаючи покарання, колегія суддів виходить із принципу спів розмірності призначає мого покарання, тяжкості скоєного злочину та його наслідкам. Оскільки ОСОБА_6 не відбув лише 58 годин громадських робіт, то покарання як один так два роки обмеження волі, колегія вважає занадто суворим. Разом з тим, ОСОБА_6 слід призначити покарання, достатнє для його виправлення і перевиховання, яке він повинен відбувати реально. Таким покаранням колегія суддів вважає один місяць арешту. Цей висновок робиться також на підставі даних про особу обвинуваченого і його поведінки у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 Кримінального процесуального кодексу України, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2015 року, щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і призначити покарання у вигляді 1 (одного) місяця арешту.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати, частково, не відбуте покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 січня 2015 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1(одного) місяця 5(п`яти) днів арешту.

В іншій частині зазначений вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4