Дата документу Справа № 328/1415/15-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 328/1415/15-к
№ пров. 11-кп / 778/ 1376/15 Головуючий в 1-й інст. - ОСОБА_1
Категорія - ст. 190,ч.2 ККУ Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

20 серпня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в режимі відеозв`язку з Токмацьким районним судом Запорізької області матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за апеляцією прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції,

на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополя АР Крим, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України, раніше судимого:

- 31.07.2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст.ст.190, ч.1; 190, ч.2; 70 КК України до штрафу на користь держави в сумі 1700 гривень; штраф сплачено;

- засуджено: за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід щодо засудженого до набрання вироком законної сили не обирав

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що приблизно у квітні 2015 року, маючи намір на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, діючи умисно, пообіцяв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 працевлаштувати їх на посади водіїв Токмацької ЦРБ, фактично не маючи такої можливості, і 13.02.2015 року о 9 годині ранку біля адміністративного корпусу Токмацької ЦРБ, розташованого по вул. Революційній, 55 в м. Токмаку Запорізької області, зустрівшись з обома потерпілими та роз`яснивши їм, що для працевлаштування їм необхідно пройти медичний огляд та отримати сертіфікати лікарів, щодо отримання яких він може домовитися, шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 1310 гривень і ОСОБА_9 в сумі 200 гривень.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, не заперечуючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, як шахрайства, вважає вирок суду в частині призначеного йому покарання незаконним внаслідок його м`якості, посилаючись на те, що суд без достатніх підстав визнав обставиною, що пом`якшує вину ОСОБА_7 , знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини, оскільки він не працює, джерела доходів не має і з дитиною разом не проживає, крім того, суд також без достатніх підстав визнав обставиною, що обтяжує покарання, рецидив злочину, оскільки ця обставина утворює повторність, якою обгрунтована кваліфікація злочину за ч.2 ст. 190 КК України, внаслідок чого не може враховуватися також і в якості обтяжуючої, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року обмеження волі, а також виключити з числа обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин рецидив злочину.

Заслухавши доповідь судді по справі, доводи прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що суд в судовому засіданні правильно встановив фактичні обставини, за яких ОСОБА_7 шляхом шахрайства заволодів грошовими коштами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та які самим обвинуваченим не заперечувалися, належним чином оцінив їх в своєму вироку і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 190 КК України.

Висновки суду в цій частині випливають з матеріалів кримінального провадження, які за згодою учасників судового процесу у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися, і ніким з учасників судового процесу не оскаржуються.

Обираючи щодо ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України прийняв до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, в тому числі його ставлення до скоєного, щире каяття і повне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також позитивну характеристику за місцем проживання, той факт, що він є інвалідом 3-ї групи, має на утриманні неповнолітню дитину, тому дійшов обгрунтованого висновку про те, що призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком є доцільним, обгрунтованим і відповідатиме загальним засадам покарання.

Судова колегія цілком погоджується з даними висновками суду першої інстанції і враховуючи також, що злочин, в скоєнні якого ОСОБА_7 визнаний винним, є злочином середнього ступіню тяжкості, тяжких наслідків його дії не потягли, не знаходить підстав для скасування вироку в цій частині і призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, ніж те, що призначив йому суд першої інстанції.

В той же час, суд без достатніх підстав визнав рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, оскільки ця обставина є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст. 190 КК України, тому у відповідності до вимог ч.4 ст. 67 КК України не може бути визнана також і обтяжуючою покарання обставиною, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання засудженого, в решті цей же вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий:

Судді: