Пр.1-кп/336/416/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 вересня 2015 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Березівка Березівського району Одеської області ,громадянина України, з вищою освітою, розлученого,пенсіонера, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.286 ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
05.11.2014 р.приблизно о 16.00 год.водій ОСОБА_6 ,керуючи автомобілем «БМВ 520 І» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,здійснював рух по проїзній частині вул.Димитрова з боку автодороги Харків-Симферополь в напрямку вул.Харчової в м.Запоріжжі.
В цей час пішоходи ОСОБА_7 ,2003 р.н.,та ОСОБА_8 ,2007 р.н.,знаходячись на перехресті вул.Димитрова з вул.Виробничою в м.Запоріжжі ,в супроводі дорослих,що йшли позаду,почали перетинати проїжджу частину вул.Димитрова ,рухаючись зправа наліво за напрямком руху автомобіля «БМВ 520 І» реєстраційний номер НОМЕР_1 по нерегульованому пішохідному переходу.
Водій ОСОБА_6 ,наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу,маючи об*єктивну можливість виявити стоячий перед пішохідним переходом маршрутний мікроавтобус,який обмежував видимість правого краю проїзної частини,діючи в порушення п.18.4 Правил дорожнього руху України,яким передбачено,що якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб,водії інших транспортних засобів,що рухаються по сусідніх смугах,повинні зменшити швидкість,а в разі потреби зупинитися,і можуть продовжити(відновити)рух лише переконавшись,що на пішохідному переході немає пішоходів,для яких може бути створена перешкода чи небезпека,не зменшив швидкість,своєчасно не зупинив керований ним автомобіль та не переконався,що на пішохідному переході немає пішоходів,для яких може бути створена перешкода чи небезпека,а виїхав на зустрічну смугу та продовжив рух,об*їжджаючи стоячий перед пішохідним переходом мікроавтобус зліва.
Внаслідок порушення Правил дорожнього руху ,водій ОСОБА_6 допустив наїзд передньою правою частиною кузову керованого ним автомобіля на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 згідно висновку експерта № 802 від 17.03.2015 року отримав тілесні ушкодження,а саме:закритий перелом лівого надколінника,садна в області лівого колінного суглоба,які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя під час заподіяння,але потягли за собою тривалий розлад здоров*я більше 21 дня;пішохід ОСОБА_8 згідно висновку експерта № 803 від 18.03.2015 року отримав тілесні ушкодження,а саме:струс головного мозку,синець з набряком м*яких тканин,рани на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч,садна лівої лобно-скроневої області,рани язика,крайовий відкол коронкової частини 1-го зуба верхньої щелепи зліва,підвивіх 1-го зуба верхньої щелепи праворуч,які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження,що потягли за собою короткочасний розлад здоров*я.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 211/15 від 29.04.2015 р.,порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.18.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками,що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив,що 05.11.2014 р.приблизно о 16.00 год.він керував автомобілем «БМВ 520І» 1990 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул.Димитрова в напрямку вул.Харчової в м.Запоріжжі,був втомлений та ,можливо,недостатньо уважний,поспішав додому.Попереду перед пішохідним переходом стояв маршрутний автобус,який ОСОБА_9 вирішив об*їхати зліва.Біля краю проїзної частини Гавришев бачив двох жінок з дітьми,що тримали їх за руку.В момент,коли він об*їжджав маршрутний автобус зліва,два хлопчики вибігли на пішохідний перехід, ОСОБА_9 не зміг прийнятими заходами уникнути наїзду та збив їх передньою частиною автомобіля.На місце подій викликав міліцію та швидку. Не заперечував,що вчинене ним порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками,що настали, в чому розкаявся. Родичам дітей в процесі їх лікування передавав гроші, на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в СК «АСКО»,яка має договірний обов*язок в межах ліміту відповідальності відшкодувати потерпілим збитки згідно полісу.
Потерпіла ОСОБА_4 суду показала,що 05.11.2014 р.приблизно о 16.00 год.вона разом із сином ОСОБА_7 ,2003 р.н.,племінником ОСОБА_8 ,2007 р.н.,прямували на спортивне тренування,діти тримали один одного за руку, на пішохідному переході вул.Димирова збиралися перейти проїзну частину.Перед пішохідним переходом зупинився маршрутний автобус ,діти вийшли на проїзну частину,де їх збив автомобіль під керуванням ОСОБА_6 ,який виїхав на пішохідний перехід зліва від маршрутного автобусу.Дітям одразу почали надавати допомогу,відвезли до лікарні,куди ввечері приходив обвинувачений та передав гроші на лікування. Питання про відшкодування шкоди вирішується нею у страховій компанії.
Потерпіла ОСОБА_5 в суді показала,що 05.11.2014 р.приблизно о 16.00 год.її сестра ОСОБА_4 із сином ОСОБА_7 ,2003 р.н.,разом з її сином ОСОБА_8 ,2007 р.н.,та бабусею дітей ,мали намір відвести дітей на тренування,проте ввечері цього ж дня її повідомили ,що її сина ОСОБА_8 на пішохідному переході збила машина,вона особисто не була присутня у цей час на місці подій і про обставини ДТП знає зі слів ОСОБА_4 .Обвинувачений двічі передавав гроші на лікування дитини. Питання про відшкодування шкоди вирішується нею у страховій компанії.
Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз*яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії по ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого необережного кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше не судимий,є пенсіонером,має постійне місце проживання,утримує двох неповнолітніх дітей,на обліках у наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває.
Обставинами,які пом*якшують покарання обвинуваченого,суд враховує повне визнання вини,його щирє каяття у вчиненому та сприяння встановленню істини у справі.
Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного,вжиті заходи добровільного відшкодування шкоди,суд вважає,що обвинувачений на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні та родинні зв*язки, соціально адаптований,підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив. Обвинувачений є працездатним,може бути суспільно корисним,неофіційно працює водієм таксі.
Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов*язків органами кримінально-виконавчої інспекції протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Крім того,за обставинами справи суд не вбачає необхідності призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ,оскільки він надає послуги перевезення як водій таксі,за рахунок чого отримує кошти на утримання двох неповнолітніх дітей. Позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами призведе до погіршення його матеріального становища за відсутності джерела існування,а ,у разі необхідності,він не матиме матеріальної можливості відшкодувати потерпілим шкоду,яку не відшкодує страховик.
Цивільний позов не заявлений.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування обирався запобіжний захід у виді особистого зобов*язання на строк до 06.07.2015 р.,умов якого обвинувачений не порушував,в зв*язку з чим цей запобіжний захід доцільно обрати до обвинуваченого до набрання вироком законної вили.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов*язки:періодично з*являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти ці органи про зміну місця проживання і місця роботи.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід до обвинуваченого обрати у виді особистого зобов*язання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1