Монастириський районний суд Тернопільської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року м. Монастирська Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Іванчука В.М.

секретаря Гнатишин В.В.

з участю прокурора Марцуна М.І.

та захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Монастириського районного суду кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 району, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_4, працює водієм Монастириської ЦРЛ, українець, гр. України, раніше не судимий, у вчиненні злочину передбаченого ст.121 ч.І КК України, -

встановив:

Підсудний ОСОБА_2 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_3, яке є небезпечне в момент спричинення, та таке яке призвело до втрати органу.

26 лютого 2010 року близько 20 години, біля будинку 55 на вул. Шевченка, що в м. Монастириська знаходився потерпілий ОСОБА_3 В цей час до нього підійшов підсудний ОСОБА_2 і на ґрунті неприязливих стосунків між ними виникла суперечка, яка переросла в бійку. Під час якої підсудний, умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому почав руками наносити удари ОСОБА_3 в різні ділянки тіла та обличчя. Після того як потерпілий упав на землю, ОСОБА_2 продовжуючи свій злочинний намір спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень умисно, продовжував наносити удари руками по тілу потерпілого ОСОБА_3

Згідно висновку судово-медичної експертизи за №138 від 07.04.201 Ороку потерпілому ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом селезінки та масивною внутрішньою кровотечею, що супроводжувалась гіповолемічним шоком 1-2 ступеня, травми живота ( розрив селезінки), за ознакою небезпеки в момент спричинення, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у скоєному ним злочину та цивільний позов визнав повністю, щиро розкаявся і даючи суду показання, повністю підтвердив факт та обставини скоєння ним вищезазначеного у вироку злочину.

Дослідження фактичних обставин справи було обмежено лише допитом підсудного та потерпілого.

Крім повного визнання вини підсудним ОСОБА_2, його вина доведена зібраними по справі під час досудового слідства доказами, які підсудний не оспорює і вважає їх дослідження в судовому засіданні недоцільним.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 просить суд суворо підсудного не карати оскільки вони помирились, матеріальні збитки підсудним йому відшкодовані.

Органами досудового слідства підсудному ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення за ст. 121 ч.І КК України.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, дану кваліфікацію суд вважає вірною оскільки ОСОБА_2 дійсно вчинив тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечне в момент спричинення і в наслідок чого призвело до втрати органу потерпілого ОСОБА_3

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особи винного та обставини справи, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, а також думку потерпілого ОСОБА_4 який просить суд підсудного суворо не карати.

Щодо цивільного позову про стягнення з підсудного моральної шкоди у розмірі 70 тисяч гривень, суд вважає за доцільне задовольнити даний позов частково і стягнути з підсудного ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 10 (десять) тисяч гривень, оскільки в судовому засіданні потерпілим не було доведено, що власне на вказану ним суму йому було спричинено моральну шкоду.

До обтяжуючих обставин суд відносить вчинення підсудним тяжкого злочину.

До пом'якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, позитивно характеризується з постійного місця проживання, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, відшкодував матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_3

Вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та дають підстави вважати, що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_2 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому суд при обранні міри покарання застосовує до підсудного ст. 75 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні ним злочину передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України та обрати йому міру покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_2 обовязок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально- виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_2 залишити без змін - підписку про невиїзд.

Цивільний позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 10 (десять) тисяч гривень моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду на протязі пятнадцяти діб з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляції чи апеляційного подання через Монастириський районний суд.

Головуючий В.М.Іванчук