Провадження 1-кс/127/8210/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2014 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника скаржника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 щодо не внесення відомостей до до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла вказана скарга ОСОБА_3 , в якій він просить суд на підставі ст.ст. 303 КПК України визнати протиправною бездіяльність начальника Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 , що полягає у неприйнятті рішення у порядку та строк, передбачений ст. 214 КПК України, при розгляді заяви про злочин. поданого ОСОБА_3 від 01.10.2014 року та зобов`язати начальника Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 зареєструвати заяву та внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та провести досудове розслідування по факту скоєння злочину, передбаченого ст. 190 КК України, вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Скаржник мотивував вимоги скарги тим, що 01 жовтня 2014 року до прокуратури м. Вінниці ним було подано заяву про вчинення злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 1 ст 190 Кримінального кодексу України з вимогою зареєструвати відповідну заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст 190 Кримінального кодексу України. Вищевказану заяву прокуратурою м. Вінниці було спрямовано до Вінницького міського відділу міліції.

Зазначену вище заяву про кримінальне правопорушення аргументовано наступним.

Шляхом злочинного зговору та навмисного введення скаржника в оману щодо того, що ОСОБА_6 є належним власником приміщення підвалу під номером АДРЕСА_1 в житловому будинку з вбудованими приміщеннями під номером 79 «б» та щодо того, що будь-яких спорів чи прав третіх осіб на дане нерухоме майно немає, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_3 заволоділи належними йому грошовими коштами у розмірі 39 768, 75 (тридцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят вісім грн. 75 коп.).

Так, 23 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом.

Згідно вищевказаного договору ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купив належне продавцю приміщення підвалу під номером АДРЕСА_2 ), загальною площею 60,6 м2, що складає 3/25 (три двадцять п`ятих) часток вбудованих приміщень під літерою «А», розташованих в АДРЕСА_3 в житловому будинку з вбудованими приміщеннями під номером 79 «б» (сімдесят дев`ять «б»). Згідно п.5 договору купівлі-продажу продаж приміщень вчинено за 159075 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят п`ять) грн..

16 січня 2013 року ОСОБА_3 було отримано копію заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 212/2-3732/11 за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 про стягнення коштів, припинення права власності. Даним рішенням між іншим було вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 28 868 (двадцять вісім тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 37 копійок та на користь ОСОБА_9 28 868 (двадцять вісім вісімсот шістдесят вісім) гривень 37 копійок; припинено право власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на наступне нерухоме майно: по 1/8 частці приміщення підвалу під № 3, 1 (офіс № 3) по АДРЕСА_3 .

Саме зі змісту вищевказаного заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2013 року ОСОБА_3 стало відомо про те, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2011 року по справі № 2-179/2010 було визнано за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 право власності по 1/8 приміщення підвалу № 3,1 (офіс № 3) по АДРЕСА_3 .

З огляду на те, що ОСОБА_3 судових рішень по справі № 2-179/2010 не отримував, відповідно повноважним представником ОСОБА_3 ОСОБА_11 було подано заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 2-179/2010 та про отримання копій рішень по даній справі.

Так, лише 19 квітня 2013 року повноважним представником ОСОБА_3 ОСОБА_11 було отримано копії рішення Ленінського районного суду від 19.04.2010 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2011 року по справі № 2-179/2010 за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про визнання частково недійсними договорів, витребування майна, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2011 року по справі № 2-179/2010 було вирішено, крім іншого визнати частково недійсними в ? частках: договір дарування офісу № 3, що знаходиться по АДРЕСА_3 , укладений між дарувальником - ОСОБА_7 та обдарованим ОСОБА_6 , посвідчений 13 червня 2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_14 , зареєстрований в реєстрі під № 3546; - договір купівлі-продажу приміщення підвалу під номером 3,1 (третім, першим) (офіс № 3), що находиться по АДРЕСА_3 , укладений між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_3 , посвідчений 23 червня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_16 , зареєстрованим в реєстрі під № 2476.

У рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.04.2010 року по справі №2-179/10 судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_17 . ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 є дітьми покійного ОСОБА_17 . ОСОБА_7 дружина померлого ОСОБА_17 . Під час шлюбу подружжям було також набуто у власність та зареєстровано на ОСОБА_7 напівпідвальне приміщення, площею 60,6 кв.м. по АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на офіс № 3 від 30.07.2004 року, виданого виконкомом ВМР на підставі рішення № 1316 від 13.07.2004 року. Під час розгляду даної справи було встановлено, що 13.06.2005 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 (син ОСОБА_7 ) офіс № 3, що складався з приміщень літера «А»: приміщення № 3,1. площею 60,6 кв.м, що складається з приміщень у будинку за АДРЕСА_3 . Згідно договору купівлі-продажу від 23.06.2006 року, посвідчений ОСОБА_16 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, ОСОБА_6 продав ОСОБА_3 офіс № 3, у будинку за АДРЕСА_3 . В засіданні ОСОБА_7 пояснила, що укладаючи договір дарування офісу АДРЕСА_4 з ОСОБА_6 , вона пред`явила новий паспорт, де не було зазначено відомостей про наявність шлюбу з ОСОБА_17 . Тому напівпідвальне приміщення, площею 60,6 кв.м. по АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю поружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_17

ОСОБА_7 , укладаючи договори щодо відчуження спірного майна, яке є майном спільної сумісної власності з ОСОБА_17 , не вказала про те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_17 , чим порушила права інших спадкоємців.

Скаржник зазначив, що згідно п. 3 договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , зазначено, що відчужене приміщення на момент нотаріального посвідчення цього договору нікому іншому не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, не заставлені, у спорі, під забороною відчуження та арештом, в податковій заставі не перебувають, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесені, прав на них у третіх осіб як у межах так і за межами України, у тому числі за шлюбним договором, договором найму (оренди) та спадковим договором, немає, натомість ОСОБА_7 подарувала дану частку своєму сину ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 в свою чергу продав це майно ОСОБА_3 , хоча не мав на це права та знав про цю обставину, тому скаржник з огляду на вищевикладене, вважає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, адже скаржник, який добросовісно купив приміщення підвалу відповідно до рішень судів його втратив.

ОСОБА_3 було отримано лист з Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області за вих. № 1/с-2162 від 10.11.2014 року. Зі змісту вищевказаного листа вбачається, що відомості заяви внесені до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 28461 від 02.10.2014 року, а також про те, що факти, зазначені в заяві носить цивільно-правовий характер, по яким є рішення Вінницького міського суду. Ознак кримінального правопорушення під час розгляду заяви не виявлено.

Однак, абсолютно не зрозуміло які саме факти з боку слідчого було встановлено, які дії та заходи були проведені, на підставі яких саме доказів спростовуються твердження ОСОБА_3 , зазначені у його заяві та встановлено, що по фактам зазначеним в заяві є рішення Вінницького міського суду.

Крім того, вищевказані дії слідчий міг проводити лише після внесення відомостей по заяві ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. А враховуючи те, що до внесення відомостей до Єдиного реєстру розслідувань здійснення досудового розслідування не допускається, можна дійти до обґрунтованого висновку щодо того, що жодного розгляду заяви ОСОБА_3 слідчим вчинено не було.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 вимоги скарги підтримала, просили суд її задоволити.

Представник ВМВ УМВС України у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про розгляд скарги належним чином. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника та його представника, дослідивши матеріали скарги, суд находить, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, однак вказана заява чи повідомлення повинні містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

ВССУ в інформаційному листі від 09.11.2012 року роз`яснив, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення і саме в цьому контексті слід оцінювати доводи заявників в разі оскарження бездіяльності прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З досліджених матеріалів скарги ОСОБА_3 вбачається, що останній звернувся 01 жовтня 2014 року до прокуратури м. Вінниці з заявою про злочин, в якій описав події, що містять у собі явні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України щодо злочинного зговору ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та навмисного введення скаржника в оману щодо того, що ОСОБА_6 є належним власником приміщення підвалу під номером АДРЕСА_1 в житловому будинку з вбудованими приміщеннями під номером 79 «б» та щодо того, що будь-яких спорів чи прав третіх осіб на дане нерухоме майно немає, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом обману та зловживання довірою заволоділи належними ОСОБА_3 грошовими коштами у розмірі 39 768, 75 (тридцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят вісім грн. 75 коп.).

Суд находить, що розглядаючи заяву ОСОБА_3 відповідно до ЗУ Про звернення громадян, правоохоронний орган самостійно самоусунувся від можливості на вчинення процесуальних дій допит свідків, вилучення певних документів, вчинення інших процесуальних дій, та прийняття рішення про те є чи ні склад кримінального правопорушення в діях певних осіб, які можливі лише за наслідком проведення досудового розслідування та допустимі лише після внесення заяви до ЄРДР.

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне задоволити скаргу ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) на бездіяльність начальника ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 щодо не внесення відомостей до до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення при розгляді заяви ОСОБА_3 від 01 жовтня 2014 року в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7, 214, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Зобов`язати ВМВ УМВС України у Вінницькій області виконати вимоги п. 1 ч. 2 ст. 36 КПК України, шляхом починання досудового розслідування через внесення заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину від 01.10.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: