Справа № 502/1022/15-к
Провадження № 1-кп/515/1387/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2015 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000677 від 08 серпня 2014 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

12.06.2015 року, після визначення підсудності апеляційним судом Одеської області, до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000677 від 08.08.2014 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

Ухвалою судді від 17 червня 2015 року по вказаному акту було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив повернути зазначений обвинувальний акт на доопрацювання, в зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 погодилися з думкою прокурора щодо повернення обвинувального акту прокурору на доопрацювання, надавши суду відповідне письмове клопотання, в якому захисник обвинуваченого детально виклав свою думку відносно невідповідності вказаного процесуального документу вимогам ст.291 КПК України.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Однією із загальних засад кримінального провадження є його законність (п.2 частини першої ст.7 КПК України).

Пунктом 3 частини третьої ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

За змістом вимог ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки всупереч закону в обвинувальному акті не зазаначено місце і час вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, не розкрито суб`єктивну сторону обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.364 та ст.366 КК України, не визначено в чому саме полягає наявність умислу обвинуваченого та мотиви вчинених ним дій, що є обов`язковою вимогою для пред`явлення обвинувачення за вказаними статтями КК України, не вказано до яких саме тяжких наслідків призвели дії обвинуваченого, не викладено правову кваліфікацію окремо за кожною статтею обвинувачення.

Крім того, статтею 291 КПК України також передбачено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості обвинуваченого, зокрема, і місце його проживання.

Вказуючи в обвинувальному акті місце проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , слідчий мав вказати точну адресу його мешкання та переконатися, що він дійсно проживає за цією адресою, що в подальшому дозволить також і суду належним чином сповіщати обвинуваченого в установленому законом порядку про призначення справи до розгляду.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом з цим, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 викладені лише анкетні дані обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст.277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_4 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див.рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див.зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК УКраїни, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 .

Отже, обвинувачення ОСОБА_4 фактично висунуте не було у встановленому законом порядку, оскільки воно, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що слідчий зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, що є безпідставним та недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу визначеному ст.17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений скоїв кримінальні правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст.62, 129, п.3 Конституції, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Стосовно посилань захисника на обов`язковість засвідчення обвинувального акту під час його затвердження, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне. Відповідно до положень ч.3 ст.291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. З наведеного вбачається, що процесуальною формою затвердження обвинувального акту прокурором є його підпис. Посилання захисника на п.9.5.1 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України» є безпідставним, оскільки Розділ 9 цієї Інструкції визначає порядок складання та оформлення службових документів органів прокуратури, а обвинувальний акт не відноситься до даної категорії документів. При вирішенні питання про відповідність обвинувального акта вимогам закону, необхідно керуватись не нормативними відомчими актами, а вимогами Кримінального процесуального кодексу України. А саме, відповідно до ч.3 ст.291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив і жодної вимоги щодо печатки закон не містить. Однак, незважаючи на це, обвинувальний акт до суду надійшов з проставленою мокрою печаткою прокуратури Кілійського району.

Також суд вважає, що при складанні реєстру матеріалів досудоого розслідування, слідчим не в повній мірі виконано вимоги ст.109 КПК України, а саме: в реєстрі матеріалів, які додаються до обвинувального акту, не зазначено який конкретно слідчий суддя суду вирішував питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження чи обирав запобіжний захід обвинуваченому, що свідчить про неправдивість даних внесених в реєстр матеріалів, а тому також є порушенням вимог ст.109 КПК України.

Вищевказані недоліки виключають можливість призначення зазначеного обвинувального акту до судового розгляду, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.

При цьому, судом враховується, що законодавець при складанні КПК України розраховував на те, що викладені слідчим в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення будуть абсолютно правильними і при доведенні прокурором в суді вини обвинуваченого ці обставини в незмінному вигляді будуть відображені в обвинувальному вироку без використання можливостей, які надає прокурору ст.338 КПК України, оскільки лише за таких умов буде досягатись мета справедливого правосуддя в розумні строки без коригування обвинувачення прокурором в суді.

За таких обставин, суд вважає, що повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам ст.2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

А тому, зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки протягом розумного строку.

Керуючись ст.ст.2,7,9,109,135, 291,314-316 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000677 від 05 серпня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України - повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі суду недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя Сивоконь