Дата документу Справа № 236/838/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/981/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №236/838/14-к
Категорія: ст.286 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Краснолиманським міським судом Донецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000745, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 березня 2015 року /т. 2 а.п. 145-154/ звернулись обвинувачений ОСОБА_7 з апеляційною скаргою від 05.05.2015 року /т. 2 а.п. 193-195/ та представник цивільного відповідача ПАТ «Європейський страховий союз» ОСОБА_9 від 23.04.2015 року /т. 2 а.п. 177-179/, в яких:

обвинувачений просить вирок суду щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, пославшись на наступні обставини:

- суд неповно дослідив ту обставину, що під час ДТП потерпілий ОСОБА_10 знаходився у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, таким чином, не встановлено будь-яким шляхом (експертним або слідчим експериментом), як це могло вплинути на його свідомість при керуванні мопедом «Альфа», чи розумів він свої дії під час керування, чи міг запобігти ДТП під впливом алкоголю;

- суд взагалі не дослідив ту обставину, що неповнолітній свідок ОСОБА_11 під час її допиту у суді зауважила, що у неї поганий зір, має короткозорість та носить окуляри, тому потрібно перевірити її покази шляхом проведення слідчого експерименту з метою встановлення того, що саме вона бачила в різні моменти розвитку ДТП, та чи взагалі вона могла щось бачити, так як під час руху перебувала позаду потерпілого ОСОБА_12 , оскільки виконання цих слідчих дій може в подальшому послугувати вихідними даними для експертних досліджень. До таких висновків дійшли також експерти комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №9920/14257 від 24.12.2014 p. Дослідження цих обставин безпосередньо впливає на винуватість або невинуватість у ДТП його як водія, та водія ОСОБА_12 , однак суд проігнорував ці обставини, тому ці обставини повторно необхідно дослідити;

- суд неповно, а лише вибірково, дослідив та послався на такі докази, як його показання, показання неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , покази якого суд взагалі не вказав у вироку, висновки автотехнічної експертизи №90/1 від 03.06.2013 p., висновки комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №9920/14257 від 24.12.2014 p.;

- під час судових розглядів він давав суду правдиві та послідовні показання, які не суперечать показам свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , схемі до протоколу огляду місця ДТП від 12.04.2013 р., протоколу проведення слідчого експерименту від 25.03.2014 р. та таблиці ілюстрацій до цього протоколу, висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №9920/14257 від 24.12.2014 p.;

- висновки автотехнічної експертизи №90/1 від 03.06.2013 p. не можна вважати належним, допустимим доказом, оскільки експерт ОСОБА_15 під час допиту його в судовому засіданні не обґрунтував свій висновок повною мірою, а його роз`яснення суперечили обставинам ДТП та ПДР України;

- комісійна судова транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза №9920/14257 від 24.12.2014 р. вказує на неповноту, неконкретність показів свідка ОСОБА_11 , які необхідно перевіряти слідчим експериментом, який не був проведений, і вказує, що його покази, покази ОСОБА_13 не позбавлені технічної можливості;

- суд не взяв до уваги його покази, покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновки комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №9920/14257 від 24.12.2014 p., які ніким не спростовані та які могли істотно вплинути на висновки суду та не розглянув перший варіант розвитку ДТП: автомобіль стоїть 1-2 хвилини перед контактом (наїздом на нього мопеда Альфа), що не доводить таким чином його провину у ДТП, та, як наслідок, свідчить про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України;

- у вироку суд послався на суперечливі і неконкретні докази - показання свідка ОСОБА_11 , висновки автотехнічної експертизи №90/1 від 03.06.2013 p., протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2014 р. (хоча суд посилався на протокол від 25.03.2013 р., якого в матеріалах не існує), які не узгоджуються з іншими наведеними доказами, та не вказав у вироку, які вихідні дані він визнав такими, що відповідають дійсності, і вже з їх урахуванням повинен був оцінити висновки експертів;

- він не порушував жодного пункту та підпункту ПДР України, та виконав всі вимоги ПДР України, як вказано у висновку та варіанті № 1 комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №9920/14257 від 24.12.2014 p., згідно з яким, він не мав технічної можливості уникнути ДТП та в його діях невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходилися з технічної точки зору у причинному зв`язку з пригодою, не вбачається;

представник цивільного відповідача ПАТ «Європейський страховий союз» ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити в частині стягнення з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_12 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та стягнути з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 764 грн.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що вважає, що суд, з урахуванням положень ст. ст. 9, 22, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов правильного висновку про те, що заподіяна ОСОБА_12 матеріальна шкода здоров`ю в розмірі 15 278,00 грн., підлягає стягненню з ПАТ «Європейський страховий союз» - страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність обвинуваченого, при цьому, дійшов помилкового висновку про те, що сума моральної шкоди, яка належить до стягнення з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_12 становить 5 000 грн., оскільки відповідно до положень ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати від шкоди, заподіяної здоров`ю, тобто, становить 764,00 грн. (5% від 15 278,00 грн.).

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Постановлено стягнути:

- з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_12 15 278,00 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, та 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 45 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- з ОСОБА_7 на користь держави понесені процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 3 515,80 грн.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як вказано у вироку суду, 12 квітня 2013 року, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 210430-20 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі вул. Свобода в м. Красний Лиман Донецької області, зі сторони вул. Челюскіна в напрямку вул. Ворошилова в м. Красний Лиман Донецької області. Перед виконанням маневру повороту ліворуч та зміною напрямку руху ліворуч на провулок Промишлений в м. Красний Лиман, він ввімкнув лівий сигнал повороту. Після чого, діючи необережно, не впевнившись в безпеці дорожнього руху та в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, допустив дотикове зіткнення з мопедом «Альфа» без реєстраційного номеру, рама № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у попутному йому напрямку зі сторони вул. Челюскіна в напрямку вул. Ворошилова в м. Красний Лиман, який виконував маневр обгону автомобіля ВАЗ 210430-20 з лівого боку на проїзній частині.

У результаті даних дій водія ОСОБА_7 , мопед «Альфа» без реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_12 , перетнув перехрестя, виїхав на праве узбіччя провулку Промишлений та перекинувся.

Внаслідок порушень правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом, потерпілому ОСОБА_12 було спричинено важку відкриту проникаючу сполучену ЧМТ: множенні садна обличчя, правої тім`яно-скроневої області, кистей і обох колінних суглобів, забій головного мозку II степеня зі здавленням епідуральною гематомою правої гемісфери мозочка, епідуральною гематомою правої лобно-скронево-тем`яної області, наявністю очага забою із геморрагічним просоченням лівої скроневої частки, субарахноїдальним крововиливом, легким правостороннім геміпарезом, статиколокомоторною атаксією, рефлекторною пірамідною недостатністю з двох сторін; множені перелами склепіння та основи черепа, із зовнішньою пневмоцефалгією, перелами кісток лицьового скелету, які мають в своїй сукупності признаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Дані тілесні ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_12 , знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням правил дорожнього руху ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, яку просять задовольнити у повному обсязі з підстав в ній наведених, апеляційну скаргу представника цивільного відповідача просять залишити без задоволення; прокурора, який вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, але вирок підлягає скасуванню, як ухвалений незаконним складом суду; вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Нормами ст. 412 КПК України, а саме ч. 2 п. 2) статті передбачено, що у разі ухвалення судового рішення незаконним складом суду, це рішення підлягає скасуванню.

Як свідчать матеріали судового провадження, вирок суду був ухвалений головуючим суддею ОСОБА_1 , який під час судового підготовчого провадження 04.04.2014 року подав заяву про самовідвід з тих підстав, що він, як слідчий суддя розглядав скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на бездіяльність старшого слідчого СВ Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області по цьому кримінальному провадженню за підозрою ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Зазначені обставини підтвердив і захисник в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Заява судді була розглянута 09.04.2014 року слідчим суддею ОСОБА_16 і ухвалою відмовлено в задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 .

Під час розгляду заяви про самовідвід було встановлено, що дійсно суддя ОСОБА_1 брав участь у судовому провадженні за скаргою захисника, тобто у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, у зв`язку з чим, слідчим суддею з посиланням на ч. 1 ст. 76 КПК України, було визнано, що повторною вважається участь судді в конкретному провадженні за умови, що він не лише брав участь у ньому, але приймав рішення по суті, і зроблено висновок, що відсутні правові підстави для відводу судді ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю зазначеної ухвали слідчого судді.

Частиною першою статі 76 КПК України, як в редакції на час ухвалення рішення слідчим суддею, так і на час апеляційного провадження, закріплено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої інстанції. Зазначена діюча норма закону не містить будь-яких виключень і не підлягає іншому її тлумаченню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що при розгляді заяви про відвід судді ОСОБА_1 не були дотримані вимоги ст. 81 КПК України, згідно з нормами якої, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України. Слідчий суддя розглядає заяви про відвід лише під час досудового розслідування. Заява про відвід суддею ОСОБА_17 була подана і розглянута під час судового провадження.

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку, що головуючий суддя ОСОБА_1 не мав права брати участі у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції, у зв`язку з чим, вирок суду ухвалений незаконним складом суду і з цих підстав підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду відповідно до вимог ст. 415 КПК України у тому ж суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого судового засідання.

Допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону унеможливлює розгляд апеляційних скарг по їх суті, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого, виходячи лише із заявлених ним вимог про скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника цивільного відповідача, підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 від 05.05.2015 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Європейський страховий союз» від 23.04.2015 року залишити без задоволення.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 березня 2015 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4