Справа № 599/1521/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" жовтня 2015 р. Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Зборові в залі судових засідань Зборівського районного суду кримінальне провадження №0000224 на підставі угоди про визнання винуватості за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительку АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта загальна середня, не судимої, одруженої, не працюючої
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України

встановив:
ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення передбачені ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, тобто вчинила розтрату бюджетних коштів та підроблення офіційних документів, а саме склала та видала, як службова особа завідомо неправдиві офіційні документи за таких обставин.
Так, у жовтні 2014 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови ДВК №610445, будучи службовою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, матеріально-відповідальною особою за збереження ввірених їй матеріальних цінностей, що належать ОВК №165 з виборів народних депутатів України, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, порушуючи свої повноваження, всупереч інтересам служби, з корисливих мотивів, підробила та подала у бухгалтерію ОВК № 165 табель обліку використання робочого часу членів ДВК №610445 за жовтень 2014 року, згідно якого отримала нараховану заробітну плату члена ДВК ОСОБА_6 в сумі 913, 31 гривень, які привласнила собі, чим вчинила розтрату бюджетних коштів.
Крім цього, ОСОБА_4 , як голова ДВК № 610445, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, порушуючи свої повноваження всупереч інтересам служби, з корисливих мотивів, 10 листопада 2014 року, перебуваючи в приміщенні ОВК № 165, що розташована за адресою: вул. Миру, 6, м. Зборів, не провівши зборів членів ДВК № 610445, винесла постанову ДВК № 610445 від 10 листопада 2014 року про нарахування одноразової грошової винагороди членам ДВК № 610445, до якої внесла завідомо неправдиву інформацію та відомості про нарахування одноразової грошової винагороди, вписавши членів ДВК № 610445 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , як тих членів, які брали активну участь в роботі комісії.
Після чого подала вказану постанову та табель обліку використання робочого часу членів ДВК № 610445 за листопад 2014 року у бухгалтерію ОВК № 165, де на підставі поданих у жовтні 2014 року на її ім`я довіреностей отримала одноразову винагороду членів ДВК № 610445.
Згідно поданих документів у бухгалтерію ОВК № 165, у тому числі постанови про нарахування одноразової грошової винагороди членам ДВК № 610445 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 нараховано по 658,80 гривень. Вказаними діями вчинила розтрату бюджетних коштів на суму 1976,40 гривень.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191 КК України, тобто в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні та ч.1 ст.366 КК України, тобто службовому підробленні.
16 вересня 2015 року між прокурором прокуратури Зборівського району Тернопільської області ОСОБА_9 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000224 від 16 вересня 2015 року, з одного боку, та обвинуваченою в цьому провадженні ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, в приміщенні прокуратури Зборівського району, за адресою: м. Зборів, вул.Б.Хмельницького, 47, уклали угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та підозрювана ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваної ОСОБА_4 за ч. 3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, підозрювана ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинна понести за вчинені кримінальні правопорушення, а саме:

-за ч.3 ст.191 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно розпорядчими та адміністративно господарськими функціями строком 1 рік,
-за ч.1 ст. 366 КК України - штраф 850 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно розпорядчими та адміністративно господарськими функціями строком 1 рік 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з встановленням остаточного покарання у виді 3 років обмеження з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно розпорядчими та адміністративно господарськими функціями строком 1 рік 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття основного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ст. 76 КК України.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачена та захисник в судовому засіданні просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в ньому покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, в обсязі підозри, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст.12 КК України є невеликої тяжкості та тяжким злочинами, від яких потерпілих немає.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкціям, які передбачені ч. 3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 умисними діями, що виразились в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.191 КК України та в складанні і видачі, службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів постанови ДВК № 610445 від 10 листопада 2014 року про нарахування одноразової грошової винагороди членам ДВК № 610445 та відомостей про нарахування одноразової грошової винагороди в службовому підробленні скоїла кримінальне правопорушення, передбачений ч.І ст. 366 КК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

засудив:
Затвердити угоду від 16 вересня 2015 року про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, за якими призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 16 вересня 2015 року покарання:

-за ч.3 ст.191 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно розпорядчими та адміністративно господарськими функціями строком 1 рік,
-за ч.1 ст. 366 КК України - штраф 850 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно розпорядчими та адміністративно господарськими функціями строком 1 рік 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з встановленням остаточного покарання у виді 3 років обмеження з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно розпорядчими та адміністративно господарськими функціями строком 1 рік 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття основного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ст. 76 КК України.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Зборівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Зборівського
районного суду ОСОБА_1