Справа №473/3715/14-к 09.10.2015 09.10.2015 09.10.2015

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 червня 2015 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, працюючого начальником митного поста «Первомайськ» Миколаївської митниці Міністерства доходів і зборів України, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник просить вирок у відношенні ОСОБА_6 скасувати та за ч.2 ст.369-2 КК закрити кримінальне провадження.
Стороною обвинувачення вирок не оскаржений.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 369-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без спеціальної конфіскації.

Відповідно до ст. 55 КК України ОСОБА_6 позбавлений права займати посади пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій в митних органах України на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертиз всього у сумі 6393 грн 54 коп.

Вирішено долю речових доказів по кримінальному провадженню.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає, що суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку, та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що призвело до ухвалення рішення, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що висновок суду щодо безперешкодного розмитнення товару ТОВ «Рахман», як умова отримання ОСОБА_6 неправомірної вигоди, не підтверджується доказами, дослідженими судом. Вважає обвинувачення неконкретним, що позбавило обвинуваченого можливості захищатися від нього, оскільки не конкретизовано, в чому полягали або могли полягати перешкоди з його боку.

На думку апелянта, судом не враховано, що митні декларації направлялися у електронному вигляді та в автоматичному режимі реєструвалися у Державній митній службі України.

Зазначає, що ОСОБА_8 не навів жодного доводу щодо можливості затримувати розмитнення товару працівниками митниці, та вважає невірними висновки суду, що умовою отримання неправомірної вигоди полягала у повідомленні ОСОБА_6 про спробу вирішення питання визначення митної вартості товару. Однак обвинувачення не містить посилань на те, в чому саме полягає підтвердження митної вартості.

Оспорює висновки суду про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 кожного разу обговорювали та погоджували вартість розмитнення вантажу та вважає безпідставним визнання судом записів розмов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо визначення митної вартості товару в якості доказу вини обвинуваченого. На думку апелянта, дані протоколу про результати аудіо-відео-контролю від 29.11.2013 pоку свідчать, що ОСОБА_6 не погоджував вартість розмитнення вантажу, а надавав роз`яснення з цього питання.

Посилається на неврахування судом даних протоколу за результатами негласних слідчих дій про те, що у попередній розмові за ту ж поставку товару, 21.11.13 pоку ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_6 про договірну ціну товару, а згідно митної декларації ціна поставленого товару склала іншу вартість. Зазначає, що запис розмови містить відмову ОСОБА_6 узгоджувати будь-яку митну вартість товару.

На думку апелянта, не знайшов свого підтвердження висновок суду щодо домовленості між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 щодо визначення митної вартості товару за основним методом як умови для передачі неправомірної вигоди. Зазначає, що митна вартість поставленого товару була визначена двічі за ціною договору (за основним методом) та чотири рази за резервним методом.

Посилається на неврахування листа Миколаївської митниці про те, що за умови визначення митної вартості товару за ціною договору, ТОВ «Рахман» мало б сплатити 81146 грн., тоді як сплатило 101146 грн., переплативши 20396 грн. Тому вважає, що за висновком суду, ОСОБА_6 отримав неправомірну вигоду у сумі 34969,10 грн. за переплату ТОВ «Рахман» від начебто узгодженого порядку визначення митної вартості товару у сумі 20396 грн.

Просить врахувати показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що метод визначення митної вартості обраний декларантом (тобто свідком ОСОБА_15 ) відповідно до вимог законодавства.

На думку апелянта, суд, визнавши ОСОБА_6 винним у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_8 у сумі 4000 доларів США у 4 прийоми, не навів у вироку докази на підтвердження цього.

Оспорює висновки суду щодо доведеності факту передачі ОСОБА_8 обвинуваченому ОСОБА_6 неправомірної вигоди 22.08.2013 pоку лише з посиланням на показання свідка ОСОБА_8 .

Вважає безпідставним визнання судом заяви ОСОБА_8 належним доказом, і що судом не проаналізований зміст заяви. Посилаючись на зміст заяви, даних митних декларацій, згідно яким розмитнення першої частини товару відбулося 09.08.2013 року, а другої - 22.08.2013 року, апелянт припускає, що до 22.08.2013 р. ОСОБА_8 не був знайомий з ОСОБА_6 , та у нього не було бажання розмитнення товару на пільгових умовах, що не враховано судом.

Посилаючись на показання свідка ОСОБА_8 , який заявив, що ОСОБА_6 висунув вимогу про сплату свідком 1000 доларів США за кожну машину в день надходження першого автомобіля з товаром, та даних про те, що товар ТОВ «Рахман» переданий під митний контроль 05.08.2013 pоку, апелянт вважає, що висування вимог ОСОБА_6 , за версією ОСОБА_8 , мало бути саме 05.08.13 року, коли свідок ОСОБА_11 поставив печатку з №95: «під митним контролем». Як вважає апелянт, суду представлені відомості, які становлять три версії дати звернення ОСОБА_6 з пропозицією до ОСОБА_8 : 05.08. та 22.08. (за показаннями Некряча), та 06.08. - за вироком суду. Вважає, що відсутні будь-які докази, які підтвердили б обидві версії Некряча, або висновки суду, та зазначає про відсутність даних, які б підтвердили факт зустрічі ОСОБА_9 з ОСОБА_10 05.08.2013 року, 06.08.2013 року, та в період між 22.08.2013 року та кінцем листопада 2013 року.

Вважає безпідставним посилання суду як на докази вини ОСОБА_6 на витяг з кримінального провадження №0000389 від 04.11.2013 p., та на повідомлення про кримінальне правопорушення від 04.11.2013 p.

На думку апелянта, не є належним та допустимим як доказ протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.10.2013 pоку, в якому зазначено, що ОСОБА_8 повідомив слідчого про вимагання неправомірної вигоди в розмірі 2000 доларів США за товар, який має надійти. Тому, як вважає апелянт, цей протокол містить відомості, відповідно до яких до 30.10.2013 року ОСОБА_8 взагалі не передавав неправомірну вигоду ОСОБА_6 .

Посилається на те, що свідок ОСОБА_11 , який проводив митне оформлення товару 09.08.2013 pоку, та свідок ОСОБА_12 , який оформляв товар 22.08.2013 року, не підтвердили вплив на них ОСОБА_6 з метою зменшення митної вартості товару ТОВ «Рахман». За вказаних обставин, висновок суду про пропозицію отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_8 неправомірної вигоди 06.08.2013 року, як і її отримання 22.08.2013 року, вважає необґрунтованим та невмотивованим.

Оспорює висновки суду щодо отримання 10.09.2013 року ОСОБА_6 від ОСОБА_8 через Семенову 500 доларів США у якості неправомірної вигоди. Посилається на показання свідка ОСОБА_8 , який, як зазначає апелянт, не зміг назвати дату передачі грошових коштів ОСОБА_15 ; оспорює показання свідка ОСОБА_15 про передачу нею грошей ОСОБА_10 у вересні 2013 року після митного оформлення.

Припускає, що з урахуванням того, що митне оформлення першого автомобілю відбулося 09.08.2013 p., свідок ОСОБА_15 мала передати 500 доларів США ОСОБА_10 23-30 серпня 2013 року. Посилається на те, що у вироку судом вказано про отримання ОСОБА_6 неправомірної вигоди як 10 вересня, так і наприкінці вересня 2013 року. За таких обставин, суд мав за обов`язок навести джерело доказів факту отримання ОСОБА_6 неправомірної вигоди в зазначені ним дати.

Апелянт зазначив, що суд не надав оцінки й тому факту, що станом на 10.09.2013 року були розмитнені дві машини з товаром ТОВ «Рахман» (09.08.2013 та 22.08.2013 p.). На думку апелянта, за версією суду, станом на 10.09.2013 р. Некряч мав заборгованість перед ОСОБА_10 у сумі 1500 доларів США, що суперечить суті начебто існуючих домовленостей між ними. За вказаних обставин, висновок суду про отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_8 через ОСОБА_15 неправомірної вигоди як 19.09.2013 р. так і у кінці вересня вважає необґрунтованим та невмотивованим.

Оспорює допустимість доказів, отриманих за наслідками проведених негласних слідчих (розшукових) дій, зазначає про проведення контролю за вчиненням злочину без винесення відповідної постанови прокурором, про здійснення технічної фіксації подій невстановленими особами. Як вважає апелянт, протоколи про результати аудіо,-відео-контролю є документами, що підтверджують виключно факт незаконного проведення спеціального слідчого експерименту, та з урахуванням відсутності доказів автентичності аудіо-відео-записів досліджуваних подій, отримані докази слід визнати недопустимими.

Оспорює обставини складання протоколу огляду, позначення та вручення ідентифікованих засобів від 04.03.2014 року. Вважає цей доказ сфальсифікованим, посилаючись на викривлення судом показань свідка ОСОБА_8 , який в суді заперечив свою участь у огляді та врученні коштів 04.03.2014 року, та на показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які не змогли описати загальний вигляд чоловіка, який отримав помічені гроші.

На думку апелянта, надані оператором мобільного зв`язку відомості спростовують участь ОСОБА_8 у огляді та врученні коштів 29.11.2013 pоку, але ж судом ці відомості не враховані.

Оспорює висновки суду про доведеність передачі ОСОБА_8 ОСОБА_6 через ОСОБА_15 неправомірної вигоди 21.11.2013 pоку, 29.11.2013 року, а також щодо отримання 04.03.2014 року ОСОБА_6 від ОСОБА_8 1500 доларів США у якості неправомірної вигоди оскільки, як зазначає апелянт, спеціальний слідчий експеримент, що був проведений 19-21.11.2013 року, 29.11.2013 року та 04.03.2014 року, як і складені у зв`язку з його проведенням протоколи, не відповідають вимогам КПК України.

Наводить доводи, які на думку апелянта, свідчать про неправдивість показань свідка ОСОБА_8 про передачу ним ОСОБА_6 21.11.2013 року через ОСОБА_15 1000 доларів США, вважає, що зустріч ОСОБА_9 земеновою могла відбутися 19.11.2013 року, а не 21.11.2013 року, як зазначено в протоколі, та що є дані про протиправне втручання у аудіо-відеозаписи. Вважає неправдивими показання свідка ОСОБА_15 про передачу нею грошей ОСОБА_6 . Вважає безпідставними висновки про те, що 22.11.2013 ОСОБА_8 з сумки дістав 1000 доларів США, що знаходилися у прозорому файлі між двома листами А4, та за вказівкою ОСОБА_10 передав ОСОБА_18 , оскільки відеозапис не містить відомостей про те, що у файлі знаходилися долари США та про їх кількість, та у відеозапису відсутні дані про те, що ОСОБА_10 давав розпорядження передати ОСОБА_18 гроші.

Зазначає, що судом не враховані відомості оператора мобільного зв`язку, за якими 29.11.2013 року ОСОБА_8 , на час складання протоколу огляду та вручення коштів, не міг знаходитися у будівлі СБУ в м. Миколаєві, у зв`язку зі знаходженням у м. Вознесенську.

На думку апелянта, суд безпідставно визнав доказом вини ОСОБА_6 протокол обшуку приміщення ОСОБА_18 від 04.03.2014 p., відповідно до якого у неї від знайдено саме ті десять купюр по 100 доларів, які були вручені ОСОБА_8 згідно протоколу огляду та вручення коштів від 19.11.2013 pоку.

Як вважає апелянт, суд не проаналізував його доводи про те, що 04.03.2014 pоку при обшуку обвинуваченому були поміщені в його портфель 600 доларів США або ОСОБА_8 , або працівниками СБУ. При цьому, дві купюри співпадають з тими, які вручені 29.11.2013 pоку ОСОБА_8 . Також суд не врахував, що за висновком експертизи на одній з купюр що, начебто, раніше була ОСОБА_8 передана ОСОБА_6 , міститься слід пальця, що останньому не належить.

Вважає недопустимими та неналежними як докази протоколи про результати аудіо-відео-контролю від 05.03.2014 року, оскільки судом не проаналізовані відомості, що в них містяться, та залишено поза увагою наявність сторонніх шумів у запису зустрічі ОСОБА_8 з ОСОБА_6 при вимовлені фраз, які суд визнав доказом вини обвинуваченого.

На думку апелянта, створений файл запису зустрічі о 19:51 04.03.14 pоку між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не є оригіналом. Стверджує, що ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 буклети з прихованими в одному з буклетів доларами США, про що обвинуваченому не було відомо.

Зазначає про безпідставність врахування судом як доказу висновок експертизи №21/6 від 23.04.2014 p., відповідно до якого на одній з купюр з вилучених 1500 доларів США міститься слід пальця, що не належить ОСОБА_10 , а також висновки експертиз №74/5 від 25.03.2014 р. та 73/5 від 24.03.2014 p., відповідно до яких на змивах з долонь Дорохова слідів спеціальної хімічної речовини не виявлено.

Крім того, вважає, що деякі висновки суду щодо оцінки доказів суперечать один одному, а саме: висновки суду щодо показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 ; щодо заяви ОСОБА_8 від 21.10.14 pоку.

Оспорює обставини, викладені в протоколі про результати контролю за вчиненням злочину від 05.03.2014 року , зазначаючи про посилання суду на невірну дату проведення цих дій (зазначено 05.02.2014 року), а також щодо часу, коли працівники СБУ зайшли в адміністративну будівлю (зазначено о 16:26, але за даними відеозапису 16625:28), і коли розпочався обшук.

Вважає безпідставним неврахування судом даних про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_15 притягувалися до кримінальної відповідальності.

Вважає, що судом викривлені показання свідка ОСОБА_19 щодо обставин складання відповідних протоколів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 , працюючи на посаді начальника митного поста «Первомайськ» Миколаївської митниці Міністерства доходів і зборів України, діючи умисно, в особистих інтересах, з метою незаконного збагачення, зловживав впливом, за наступних обставин.

Наприкінці липня 2013 року директор ТОВ «Рахман» ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_6 з приводу митного оформлення товару - плитки з травертину, та щодо визначення митної вартості товару за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. ОСОБА_6 , який особисте митне оформлення не здійснював, вирішив використати пов`язані з перебуванням на посаді начальника митного поста «Первомайськ» можливості впливу на підлеглих інспекторів, з метою одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , який здійснює митне оформлення товару на очолюваному ним митному посту.

Під час розмови, яка відбулась у службовому кабінеті ОСОБА_6 , останній повідомив ОСОБА_8 , що має можливість вплинути на прийняття його підлеглими працівниками рішень щодо безперешкодного, без затримок, у найкоротші терміни та на лояльних умовах, розмитнення на посту «Первомайськ» імпортованого ТОВ «Рахман» товару. Реалізуючи свій злочинний умисел, під час розмови ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 в якості митного брокера ОСОБА_15 , на що ОСОБА_8 погодився.

06.08.2013 року під час зустрічі, ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_8 , що перешкод під час митного оформлення товару не буде, та обумовив необхідність надавати по 1000 доларів США в якості неправомірної вигоди за безперешкодне митне оформлення товару ТОВ «Рахман» та підтвердження митної вартості кожного розмитненого автомобіля з товаром.

Митний брокер ОСОБА_15 період з 05.08.2013 року по 09.08.2013 року підготувала документи, необхідні для розмитнення вантажу (плитки з травертину), який 05.08.2013 року був доставлений автомобілем у зону митного контролю поста «Первомайськ». В свою чергу, інспектором митного поста ОСОБА_11 , який є підлеглим ОСОБА_6 , підтверджено електронним підписом розмитнення товару.

ОСОБА_8 , згідно домовленостей із ОСОБА_6 , 22.08.2013 року, перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_6 , у м.Вознесенську по вул. Жовтневої революції,287, особисто передав ОСОБА_6 частину неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 3996,5 грн, за вплив на здійснення підлеглими інспекторами безперешкодного митного оформлення першого автомобіля з товаром та підтвердження його митної вартості.

10.09.2013 року після обіду, ОСОБА_8 передав ОСОБА_15 для ОСОБА_6 другу половину неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США, які ОСОБА_6 одержав через ОСОБА_15 , що згідно офіційного курсу НБУ на вказану дату складає 3996,5 грн, за вплив на здійснення підлеглими інспекторами безперешкодного митного оформлення першого автомобіля з товаром (плитки з травертину) та підтвердження його митної вартості. Одержану неправомірну вигоду ОСОБА_6 використав на власні потреби.

В період з 14.08.2013 року до 22.08.2013 року ОСОБА_15 підготовила документи для розмитнення вантажу другого автомобіля з товаром, який 22.08.2013 року був доставлений в зону митного контролю поста «Первомайськ» для ТОВ «Рахман. Надалі, інспектором митного поста «Первомайськ» ОСОБА_12 підтверджено електронним підписом розмитнення товару.

В подальшому ОСОБА_8 , на виконання попередньо висловлених ОСОБА_6 незаконних умов, 21.11.2013 року о 16 год. 33 хв., перебуваючи за місцем роботи митного брокера ОСОБА_15 , передав останній для ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 1000 доларів США.

Наприкінці листопада 2013 року отримані від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1000 доларів США ОСОБА_15 передала ОСОБА_6 , які останній одержав від ОСОБА_8 як неправомірну вигоду, що згідно курсу НБУ становило 7993 грн, за вплив на прийняття рішення про безперешкодне митне оформлення другого автомобіля з товаром.

В період з 22.11.2013 року по 29.11.2013 року брокер ОСОБА_15 підготувала документи, необхідні для розмитнення вантажу третього автомобіля з товаром, який 29.11.2013 року був доставлений у зону митного контролю поста «Первомайськ» Миколаївської митниці. Надалі інспектор митного поста ОСОБА_13 , який був підлеглим ОСОБА_6 , підтвердив електронним підписом розмитнення товару.

29.11.2013 року о 19:15, ОСОБА_8 згідно домовленостей із ОСОБА_6 , перебуваючи на території митного поста «Первомайськ», передав ОСОБА_15 для ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 500 доларів США.

Наприкінці листопада 2013 року отримані від ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 500 доларів США у м. Вознесенську біля базару ОСОБА_15 передала ОСОБА_6 , які останній отримав від ОСОБА_8 як частину неправомірної вигоди, що згідно офіційного курсу НБУ на вказану дату складає 3996,5 грн, за вплив на здійснення підлеглими інспекторами безперешкодного митного оформлення першого автомобіля з товаром та підтвердження його митної вартості.

В період з 06.12.2013 року по 17.12.2013 року ОСОБА_15 підготувала документи, необхідні для розмитнення вантажу четвертого автомобіля з товаром (плитки з травертину), який 17.12.2013 року був доставлений у зону митного контролю поста «Первомайськ» для ТОВ «Рахман». Після цього, підконтрольний ОСОБА_6 інспектор митного поста ОСОБА_20 підтвердив електронним підписом розмитнення товару.

04.03.2014 року о 16:20 ОСОБА_8 , згідно домовленостей з ОСОБА_6 , у службовому кабінеті останнього, особисто передав ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США, а той, одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду, що згідно офіційного курсу НБУ складає 14986,60 грн. за вплив на здійснення підлеглими інспекторами безперешкодного митного оформлення третього та четвертого автомобілів з товаром (плитки з травертину) і підтвердження його митної вартості.

Отже, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, одержав від директора ТОВ «Рахман» ОСОБА_8 неправомірну вигоду всього у розмірі 4000 доларів США, що згідно курсу НБУ на час вчинення кримінального правопорушення становить 34969,10 грн, за вплив за безперешкодне митне оформлення підлеглими інспекторами, що вповноваженні на виконанні функції держави, чотирьох автомобілів з товаром (плиткою з травертину) та підтвердження його митної вартості.

Умисні дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто зловживання впливом, а саме - одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які детально викладені у вироку, правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, про відсутність належних та допустимих доказів, фальсифікацію матеріалів та про недотримання при проведенні досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, позбавлені підстав з огляду на наступне.

Судом правильно покладено в основу вироку показання свідка ОСОБА_8 , які є послідовними, повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , з доказами, отриманими внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував фактів неодноразових зустрічей як з ОСОБА_8 , так і з митним брокером ОСОБА_15 .

Тому доводи апелянта про неправдивість показань свідка ОСОБА_8 не є слушними.

Зокрема, свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що наприкінці липня 2013 року він, будучи директором ТОВ «Рахман, з метою оформлення товару на митному посту «Первомайськ», познайомився із начальником посту ОСОБА_6 , який направив його для здійснення митного оформлення до митного брокера ОСОБА_15 . Коли перша машина надійшла в зону митного контролю, ОСОБА_6 повідомив, що за безперешкодне митне оформлення товару та за підтвердження його митної вартості він мав платити по 1000 доларів США за кожну машину. На цю пропозицію він не відмовився, оскільки машина вже знаходилася на митному посту, і він не хотів конфліктів, але ж вирішив звернутися з заявою до правоохоронних органів.

Підтвердив, що надавав ОСОБА_6 за безперешкодне митне оформлення першої машини гроші в два етапи: 500 доларів США в його робочому кабінеті, а іншу частину - 500 доларів США, за вказівкою ОСОБА_6 , передав останньому через ОСОБА_15 у першій половині вересні 2013 року.

За оформлення другої машини, за вказівкою ОСОБА_6 , у листопаді 2013 року передав ОСОБА_15 в її робочому кабінеті 1000 доларів США. За оформлення третьої машини передав брокеру ОСОБА_15 500 доларів США. Кожен раз, на його уточнення, ОСОБА_15 підтверджувала, що гроші передає ОСОБА_6

04.03.2014 року передав ОСОБА_6 1500 доларів США, тобто в сумі, яка була обумовлена останнім. Ці гроші знаходилися в одному із буклетів, які він передав ОСОБА_6 та пояснив, що це за четверте оформлення та ще частина за попередню машину. ОСОБА_6 знав, про що йде мова, та був обізнаний в тому, що передаються гроші. Гроші ОСОБА_6 надавав за безперешкодне митне оформлення товару, за підтвердження митної вартості товару, оскільки перешкоди могли бути штучні.

Аналогічні обставини викладені ОСОБА_8 в його заяві від 21.10.2013 року (т. 1, а.п. 61) та у протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.10.2013 року, де ОСОБА_8 заявив, що начальник митного посту «Первомайськ» отримав та має намір отримати від нього неправомірну вигоду за безперешкодне митне оформлення вантажу та підтвердження митної вартості товару (т. 1, а.п. 63-65).

Не є слушними доводи апелянта про неврахування судом змісту вище зазначених заяв ОСОБА_8 , який нібито вказують на те, що ОСОБА_8 до 22.08.2013 року не був знайомий з ОСОБА_6 , а тому захисник ставить під сумнів показання ОСОБА_8 щодо зустрічі останнього з ОСОБА_6 06.08.2013 року в кабінеті останнього.

В цій частині доводи апелянта не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки договір на надання брокерських послуг між митним брокером ОСОБА_15 та ОСОБА_8 укладений 30.07.2013 року (т.3, а.п. 89-93), ОСОБА_8 надана довіреність від 30.07.2013 року, якою ТОВ «Рахман» уповноважує ФОП ОСОБА_15 представляти його інтереси перед митними органами України (т. 4 а.п.18).

Тобто, ці дані підтверджують показання ОСОБА_8 про першу зустріч з ОСОБА_6 саме наприкінці липня 2013 року, при якій останній направив ОСОБА_8 до ОСОБА_15 , та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що ОСОБА_8 до неї направив ОСОБА_21 , після чого був укладений договір на надання брокерських послуг.

Що стосується доводів апелянта про існування декількох версій щодо дат наступної зустрічі ОСОБА_8 з ОСОБА_6 , а саме: 05.08.2013 року, 06.08.2013 року чи 22.08.2013 року, то і ці доводи є вигаданими. Зокрема, не підтвердилися посилання апелянта про те, що ця зустріч могла відбутися 05.08.2013 року, коли, як зазначає апелянт, свідок ОСОБА_11 поставив печатку: «під митним контролем». Між тим, митна декларація №7 складена 09.08.2013 року, і засобами електронного зв`язку направлена ОСОБА_15 до митного посту «Первомайськ», після чого інспектор ОСОБА_11 електронним підписом підтвердив розмитнення товару, що встановлено в судовому засіданні на підставі пояснень останнього (т. 3, а.п. 39), а не 05.08.2013 року, як заявляє апелянт.

Та обставина, що зустріч між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відбулася саме 06.08.2013 року, вбачається з показань свідка ОСОБА_8 , який суду пояснив, що після того, як перша машина з товаром надійшла в зону митного контролю «Первомайськ» (за матеріалами кримінального провадження 05.08.2013 року), він зайшов до ОСОБА_6 , який повідомив йому, що за безперешкодне митне оформлення товару та за підтвердження митної вартості товару він мав платити по 1000 доларів США за кожну машину, при цьому ОСОБА_6 набрав на калькуляторі «1000» та зауважив, що це не в національній валюті.

Немає підстав вважати неправдивими показання свідка ОСОБА_8 , на що вказує апелянт, оскільки показання цього свідка щодо часу та підстав звернення до брокера ОСОБА_15 , про обставини декількох передач через ОСОБА_15 грошей ОСОБА_6 в якості неправомірної вигоди, згідно домовленостей з останнім, повністю підтвердила суду свідок ОСОБА_22 , яка пояснила, що в наприкінці липня 2013 року до неї звернувся ОСОБА_8 з питання митного оформлення товару, і їй було зрозуміло, що ОСОБА_8 направив до неї ОСОБА_6 , який в подальшому постійно цікавився цим питанням та про ціну митного оформлення.

Підтвердила, що приблизно через два-три тижні після першого митного оформлення їй зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що ОСОБА_8 привезе для нього документи. Зустрівшись з ОСОБА_8 біля собору, в машині, той передав їй документи у файлі та попросив передати ОСОБА_6 . Після цієї зустрічі у файлі побачила гроші в сумі 500 доларів США купюрами по 100 доларів, які в подальшому передала ОСОБА_6 , пояснивши, що це від ТОВ «Рахман». ОСОБА_6 прийняв та подякував.

Також пояснила, що у листопаді 2013 року ОСОБА_8 привіз документи на інший вантаж. Через деякий час ОСОБА_6 знов в телефонному режимі повідомив їй, що ОСОБА_8 передасть для нього документи. ОСОБА_8 в її офісі передав файл з листом та попросив передати його ОСОБА_6 . Коли Некряч уїхав, вона побачила гроші у сумі 1000 доларів США купюрами по 100 доларів, які при зустрічі передала ОСОБА_6 .

При оформленні третього вантажу митниця не прийняла методи визначення митної вартості на підставі попередніх оформлень. Тому з усіма документами вона поїхала до ОСОБА_6 , в кабінеті якого побачила ОСОБА_8 . У відсутності останнього вона обговорила з ОСОБА_6 питання митної вартості, і що потрібно сплачувати додаткові платежі. Потім в коридорі ОСОБА_8 дав їй декілька купюр в згорнутому стані, купюрами по 100 доларів, які вона відразу віддала ОСОБА_6 в його кабінеті, пояснивши про їх передачу ОСОБА_8 .

Отже, суд першої інстанції, допитавши свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , надав належну оцінку цим показанням, та обґрунтовано поклав їх в основу вироку, оскільки ці показання узгоджуються між собою та з іншими доказами у даному кримінальному провадженні.

Наведені показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_15 спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який в суді стверджував, що не висував вимоги ОСОБА_8 про сплату ним за митне оформлення товару по 1000 доларів за кожне митне оформлення, та заперечував отримання грошових коштів як безпосередньо від ОСОБА_8 , так і через ОСОБА_15 .

Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_15 не лише співпадають щодо часу та обставин митного оформлення товару для ТОВ «Рахман» та про здійснення ОСОБА_8 сплати ОСОБА_6 неправомірної вигоди за безперешкодне оформлення товару, а й повністю узгоджуються з доказами, отриманими за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Апелянт посилається на відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, вважаючи це підставою для визнання отриманих доказів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій неналежними та недопустимими. Проте, постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину розголошенню не підлягає, а тому не є слушними доводи апелянта про відсутність у даному кримінальному провадженні посилання на таку постанову у реєстрі матеріалів досудового розслідування. Під час судового розгляду сторона захисту не заявляла клопотання про приєднання цієї постанови прокурора, а неприєднання окремих документів до матеріалів кримінального провадження не свідчить про їх відсутність взагалі, про що стверджує апелянт.

Більш того, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину здійснений на підставі рішення слідчого Апеляційного суду міста Києва (т. 1, а.п. 102-103, 117-118,150-151,156-157, 178-179,183-184, 199-200, 204-205, 214-215, 232-233), на які суд першої інстанції послався у вироку. Тому немає підстав ставити під сумнів законність та обґрунтованість проведених стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_15 негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки вони проведені законно.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши докази, отримані внаслідок проведених негласних слідчих (розшукових) дій, детально навівши у вироку їх зміст, обґрунтовано послався на ці докази, які беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, та свідчать про правдивість показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , що вказує на безпідставність чисельних доводів захисника в цій частині, який оспорює як обвинувачення, визнане судом доведеним, так і показання вказаних свідків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, для проведення негласних слідчих (розшукових) дій працівники СБУ надавали ОСОБА_8 грошові кошти, з зазначенням номерів купюр, про що складені відповідні протоколи огляду та вручення ОСОБА_8 ідентифікаційних засобів, а саме: від 19.11.2013 року - 1000 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 10 штук (т.1а.п.104-108); від 29.11.2013 року - 500 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 5 штук (т. 1, а.п. 136-138); від 04.03.2014 року 1500 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 15 штук, на які спеціальним засобом нанесено надпис: «неправомірна вигода СБУ» (т.1 а.п.222-228).

Як свідчать дані оператора мобільного зв`язку (т.6, а.п. 23-25), 29.11.2013 року ОСОБА_8 зранку знаходився в м. Миколаєві, а потім направився в напрямку м. Вознесенська.

Тобто, ці дані оператора мобільного зв`язку узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, згідно яким 29.11.2013 року у приміщенні СБ України в Миколаївській області спочатку складений протокол огляду та вручення коштів (т.1, а.п. 136), а потім в м.Вознесенську за участю ОСОБА_8 проводилися негласні (слідчі) розшукові дії. Тому надані оператором мобільного зв`язку відомості не спростовують участь ОСОБА_8 у огляді та врученні йому коштів 29.11.2013 pоку, на що посилається апелянт.

Не є обґрунтованими і доводи апелянта стосовно того, що 1500 доларів не вручалися ОСОБА_8 , оскільки допитані судом свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили свою участь як понятих при складанні протоколу огляду та вручення грошових коштів при обставинах, зазначених у відповідному протоколі від 04.03.2013 року (т.1, а.п. 222-228). При допиті в суді ці свідки описали зовнішність свідка ОСОБА_8 , який не був присутній при їх допиті в суді.

В свою чергу, при допиті в суді свідок ОСОБА_8 підтвердив, що помітка та вручення грошових коштів 04.03.2014 року відбувалося у присутності понятих та свою безпосередню участь при складанні відповідного протоколу, складеному 04.03.2014 року у м. Южноукраїнську в період часу з 11:35 до 11:50 (т.1, а.п.222-224).

В той же час, показання ОСОБА_8 та дані щодо часу складання протоколу не спростовуються відомостями оператору мобільного зв`язку, на які посилається захисник, та які свідчать, що ОСОБА_8 перебував 04.03.2014 року о 12:13 (т.6, а.п. 26-28), тобто вже після складання протоколу, у Вознесенському районі Миколаївської області, що не значно віддалено від місця складання цього протоколу, і що може лише свідчити про напрямок його руху з м. Южноукраїнська до митного посту «Первомайськ», розташованого в м. Вознесенську, де проводилися негласні слідчі (розшукові) дії.

Тому, оцінивши показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , апеляційний суд вважає безпідставними твердження захисника про те, що поняті не змогли вказати, кому саме вручені грошові кошти, а також про те, що ОСОБА_8 взагалі гроші не вручалися.

Згідно матеріалам кримінального провадження, за результатами фіксації ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій складені протоколи про результати аудіо,-відеоконтролю особи, зміст яких детально викладений у вироку, з зазначенням дослівних розмов, які відбувалися між ОСОБА_8 як з ОСОБА_6 , так і ОСОБА_15 , а саме:

- згідно протоколу від 22.11.2013 року, в цей день о 16:11:29 ОСОБА_8 зустрівся біля входу митного посту «Первомайськ» з ОСОБА_6 . О 16:15:04 ОСОБА_8 з власної сумки достав 1000 доларів США, що знаходилися в прозорому файлі між двома листами формату А4, які ОСОБА_6 сказав передати ОСОБА_15 . Зі змісту цієї розмови слідує, що ОСОБА_8 повідомив, що це гроші в сумі 1000 доларів, а ОСОБА_6 відповів, що все слід передати брокеру (т. 1, а.п. 109-113);

- згідно протоколу від 22.11.2013 року, в цей день о 16:32:45 ОСОБА_8 , перебуваючи в офісі митного брокера, з сумки достав 1000 доларів США, що знаходились в прозорому файлі між двома листами формату А4, які забрала ОСОБА_15 . Як слідує зі змісту цієї розмови, ОСОБА_8 повідомив, що передає гроші в сумі 1000 грн, які наказав передати ОСОБА_6 за оформлення товару, а ОСОБА_15 на уточнюючі запитання ОСОБА_8 підтвердила, що гроші передасть ОСОБА_6 (т. 1 а.п.119-126);

- згідно протоколу від 29.11.2013 року, ОСОБА_8 28.11.2013 року о 11:57:34 направився до офісу митного брокера ОСОБА_15 , між ним та ОСОБА_15 відбулася розмова, в якій ОСОБА_8 запитав, чи передала вона гроші ОСОБА_6 , а ОСОБА_15 це підтвердила. О 12:18:14 ОСОБА_8 направився до адміністративної будівлі митного посту «Первомайськ», піднявся на другий поверх будівлі, зайшов до кабінету ОСОБА_6 , з яким відбулася розмова. Потім ОСОБА_6 пішов до інспектора, з яким обговорював питання розмитнення товару, який має надійти. Потім ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повернулися до кабінету, де ОСОБА_8 запитав, чи усе передала ОСОБА_15 , що ОСОБА_6 підтвердив та просив не турбуватися (т. 1 а.п.127-135);

- згідно протоколу від 30.11.2013 року, ОСОБА_8 29.11.2013 року о 14:54:50 пішов до адміністративної будівлі митного посту «Первомайськ», де мав розмову з ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_6 та ОСОБА_8 пішли до кабінету інспектора, де відбулася розмова щодо митного оформлення товару. Потім, повернувшись до кабінету ОСОБА_6 , у останнього ОСОБА_8 запитав, до кого звертатися, до брокера чи до ОСОБА_6 , на що останній відповів, що слід діяти як раніше.

О 16:57:04 в кабінеті ОСОБА_6 відбулася розмова, в якій останній повідомив про інший метод визначення митної вартості, обґрунтовуючи, чому вартість буде більшою, ніж попередня. О 17:18:36 ОСОБА_8 при виході із приміщення посту мав бесіду з ОСОБА_15 , яка надала пораду обговорити з ОСОБА_6 сплату меншої суми. О 19:15:40 як слідує з розмови, ОСОБА_8 передав ОСОБА_15 500 доларів, пояснив, що ОСОБА_6 наказав передати ці гроші, що це половина, за машину, яка оформлялася сьогодні, а другу половину він передасть потім з документами (т.1, а.п.139-146);

- згідно протоколу від 17.12.2013 року, ОСОБА_8 , перебуваючи в офісі ОСОБА_15 16.12.2013 року о 15:40, в розмові з ОСОБА_15 повідомив, що буде мати з ОСОБА_6 розмову стосовно оплати (т. 1 а.п.171-174);

- згідно протоколу від 05.03.2014 року, ОСОБА_8 04.03.2014 року о 16:11:29 прибув до адміністративної будівлі митного посту «Первомайськ», та в кабінеті ОСОБА_6 відбувалася розмова щодо вартості декоративного каміння. ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 пакет білого кольору зі зразками декоративного каміння та паперовий буклет. ОСОБА_8 дістав ще один буклет, в якому знаходилися грошові кошти та тримав у руках перед собою.

ОСОБА_6 взяв зі столу та переглядав наданий ОСОБА_8 буклет Потім ОСОБА_8 відкрив буклет, який тримав перед собою у руках з грошовими коштами, та великим пальцем лівої руки перерахував грошові кошти, після чого закрив буклет та продовжив тримати його перед собою. ОСОБА_6 зібрав надані ОСОБА_8 зразки та буклети до пакету, встав зі столу та відніс їх до протилежної стіни кабінету, після чого між ними продовжилась наступна розмова (дослівно): ОСОБА_8 « ОСОБА_23 , за дві останні машинки залишок тут у нас». ОСОБА_8 поклав буклет з грошовими коштами, що тримав у руках, на письмовій стіл ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 відповів: «Ага». (т.1 а.п.216-221).

Крім того, під час досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді, проведені негласні слідчі (розшукові) дій у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, та складені за їх результатами протоколи обґрунтовано покладені судом в основу вироку, а саме:

- згідно протоколу від 05.03.2014 року, між обвинуваченим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_8 18.11.2013 року о 14:45:47 відбулася телефонна розмова щодо митного оформлення товару для ТОВ «Рахман», в якій ОСОБА_8 запитав, чи може він приїхати до ОСОБА_6 , а останній вказав їхати до брокера, та запевнив (дослівно): «якщо які-небудь питання будуть, все можливо буде вирішити» (т.1, а.п.190-195);

- згідно протоколу від 04.03.2014 року, між ОСОБА_15 та ОСОБА_6 відбулася телефонна розмова 29.11.2013 року о 09:55, в якій, як слідує з її змісту, який дослівно наведений у вироку, ОСОБА_15 повідомила, що сьогодні у неї буде «Рахман», а ОСОБА_6 цікавився, чи проведена експертиза та обговорював питання щодо визначення митної вартості (т.1, а.п.206-210).

Зазначені протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- та відеозаписи, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, обґрунтовано, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КПК України покладені судом першої інстанції в основу вироку як докази вини ОСОБА_6 . Здобуті докази є належними та допустимими, та повністю підтверджують обвинувачення ОСОБА_6 , визнане судом доведеним. Тому усі доводи апелянта щодо незаконності проведених негласних слідчих (розшукових) дій та про безпідставність їх врахування як доказів, не є слушними.

Дані протоколу обшуку робочого кабінету ОСОБА_6 теж спростовують доводи апелянта стосовно недоведеності вини останнього, оскільки під час обшуку на робочому столі ОСОБА_6 виявлений рекламний буклет ТОВ «Рахман», у якому знаходилися гроші в сумі 1500 доларів США, номера купюр яких співпадають з тими, що були оглянуті та помічені в той же день у присутності понятих (т. 2, а.п. 8-17, т.1, а.п. 222-228).

Твердження апелянта про те, що гроші були в буклеті, про що ОСОБА_6 не було відомо, спростовуються вище наведеними даними протоколу за результатами негласних слідчих (розшукових) дій, згідно яким ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_6 відкривав цей буклет та перераховував гроші, а також змістом розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , з якої вбачається, що останній був обізнаний про наявність грошей у буклеті.

Крім того, при проведенні обшуку в кабінеті ОСОБА_6 також виявлено шкіряний портфель чорного кольору, в якому знаходилися гроші в сумі 600 доларів США, із них 2 купюри номіналом по 100 доларів (АВ81356957Н та КD52580333А), співпадають з тими купюрами (за номером та серією), які згідно протоколу огляду та вручення ідентифікованих засобів від 29.11.2013 року вручені ОСОБА_8 та, за поясненнями останнього, передані ОСОБА_6 через ОСОБА_15 , що остання також підтвердила в суді (т.1, а.п. 136-138).

Відсутні підстави вважати, що ці гроші в сумі 600 доларів були навмисно покладені до портфелю або ОСОБА_8 , або працівниками правоохоронних органів, про що заявляє обвинувачений та захисник. Ці доводи є вигаданими, оскільки обшук в кабінеті проводився за участю понятих та із застосуванням відеозапису, що виключає будь-яку можливість щодо фальсифікації доказів.

Доводи апелянта про те, що працівники СБУ та ГПУ перебували в кабінеті ОСОБА_6 понад 5 хвилин у відсутність понятих, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які будучи понятими, приймали участь у проведенні обшуку, та пояснили, що зайшли до кабінету ОСОБА_6 разом із працівниками правоохоронних органів, велась відеозйомка та підтвердили обставини виявлення коштів, зазначені у протоколі обшуку.

Оспорюючи обставини, викладені в протоколі про результати контролю за вчиненням злочину від 05.03.2014 року, апелянт зазначає про посилання суду на невірну дату проведення цих дій як на 05.02.2014 року, але ж це технічна помилка, яка не є суттєвою. Крім того, ставить під сумнів час, з якого розпочався обшук, оскільки у протоколі зазначено, що працівники правоохоронних органів зайшли в адміністративну будівлю о 16:26, а за даними відеозапису 16:25:28. Ці незначні розбіжності щодо часу ніяким чином не ставить під сумнів висновки суду щодо результатів проведеного обшуку, на що вказує апелянт.

Не відповідають дійсності доводи захисника про викривлення у вироку показань свідка ОСОБА_19 - оперуповноваженого управління СБ України ОСОБА_19 щодо обставин складання ним протоколів, та проведення обшуку, оскільки наведені у вироку показання цього свідка відповідають тим, що наданні свідком суду, і яким, з урахуванням наведених доказів, надана належна оцінка.

Як вбачається з протоколу обшуку від 04.03.2014 року, в приміщені офісу, в якому працювала ОСОБА_15 , виявлені документація ТОВ «Рахман» та грошові кошти у сумі 1500 доларів США номіналом по 100 доларів (т.2, а.п.61-64).

З матеріалів кримінального провадження слідує, що з числа 1500 доларів США, вилучених при обшуку офісу ОСОБА_15 , 7 купюр номіналом по 100 доларів, а саме: КВ52258748D, KG21201440A, AB87118071E, AB81356958H, KD52580332A, KB66771991G, KB52258749D (а не 10 купюр, як зазначає апелянт), були раніше згідно протоколу огляду та вручення заздалегідь ідентифікаційних засобів від 19.11.2013 року вручені ОСОБА_8 (т.2а.п.61-64) та, за поясненнями останнього, 21.11.2013 року передані ОСОБА_6 через ОСОБА_15 .

Проте, доводи апелянта про відсутність достовірних даних про передачу 21.11.2013 року грошей ОСОБА_6 , спростовуються даними протоколу за результатами негласних слідчих (розшукових) дій та показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні пояснила, що 21.11.2013 року, отримавши від ОСОБА_8 для передачі ОСОБА_6 документи, вона побачила у файлі гроші в сумі 1000 доларів, які достала та поклала разом зі своїми грошима. Потім, коли їхала на зустріч з ОСОБА_6 , дістала гроші і, відрахувавши цю суму із тих грошей, де були і її власні кошти, передала 1000 доларів США ОСОБА_6 .

Відсутні підстави вважати ці показання свідка ОСОБА_15 неправдивими, оскільки, як слідує зі змісту розмов між ОСОБА_8 спочатку з ОСОБА_15 , а потім з ОСОБА_6 , зазначених у протоколі за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, 28.11.2013 року на уточнююче запитання ОСОБА_8 , чи передані гроші, ОСОБА_15 запевнила про їх передачу, а ОСОБА_6 підтвердив, відповівши (дослівно): «не переживай, все нормально» (т.1, а.п. 127-135).

Отже, проаналізувавши показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_15 в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що їх показання не лише співпадають щодо обставин та підстав сплати ОСОБА_8 неправомірної вигоди ОСОБА_6 , та отримання останнім грошей за обставин, визнаних судом доведеними, а й об`єктивно підтверджуються іншими доказами, отриманими в результаті негласних слідчих (розшукових) дій, здійснених на підставі рішення слідчого судді.

Тому немає підстав вважати показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_15 неправдивими, про що стверджують як обвинувачений, так і захисник, які не навели будь-яких слушних доводів з цього приводу. Посилання апелянта на наявність даних про притягнення цих свідків до кримінальної відповідальності по іншим кримінальним провадженням, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не мають ніякого значення по даному кримінальному провадженню. Також судом не встановлено будь-яких даних, які б свідчили про їх зацікавленість у притягненні до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 .

Що стосується тверджень апелянта про відсутність достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 висунув вимогу про отримання неправомірної вигоди та отримав від ОСОБА_8 кошти, зокрема 22.08.2013 року в сумі 500 доларів особисто, та у вересні 2013 року 500 доларів через ОСОБА_22 , то ці доводи апелянта не є слушними.

Так, в цій частині обвинувачення підтверджується не лише послідовними показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_22 , а також даними протоколів за результатами негласних слідчих дій, якими зафіксовані розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Зокрема, згідно протоколу за результатами аудіо-,відеоконтролю від 21.11.2013 року, ОСОБА_8 , передаючи спочатку ОСОБА_6 , а потім останньому через ОСОБА_15 , гроші в сумі 1000 доларів, уточнив, що це борг за другу машину.

Зі змісту розмов вбачається, що як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_15 , були обізнані, про що йдеться мова, що беззаперечно підтверджує пояснення свідка ОСОБА_8 про існування попередньої домовленості про передачу ОСОБА_6 в якості неправомірної вигоди 1000 доларів за кожне митне оформлення.

Що стосується заперечень обвинуваченого про відсутність його впливу на підлеглих йому працівників митного посту при митному оформленні товару для ТОВ «Рахман» та доводи захисника з цього приводу в апеляційній скарзі, то вони позбавлені підстав.

В суді свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 інспектори митного посту «Первомайськ» Миколаївської митниці, які здійснювали митне оформлення, стверджували про відсутність на них будь-якого впливу з боку начальника посту ОСОБА_6 .

Проте, суд обґрунтовано критично поставився до цих показань, оскільки зазначені свідки є підлеглими ОСОБА_6 .

Крім того, протоколи негласних слідчих (розшукових) дій від 29.11.2013 року та від 30.11.2013 року (т.1, а.п. 127-135, 139-146) свідчать про те, що ОСОБА_6 особисто обговорював з ОСОБА_8 питання митного оформлення та метод визначення митної вартості товару, хоча в суді стверджував, що всі ці питання вирішує брокер та інспектор, який здійснює митне оформлення. Крім того, в цих протоколах містяться дані про те, як ОСОБА_6 28.11.2013 року та 29.11.2013 року з ОСОБА_8 підходив до інспектора, та особисто обговорював питання митного оформлення.

Також про умисел ОСОБА_6 на отримання неправомірної вигоди свідчить дані, отримані в результаті проведених негласних слідчих (розшукових) дій у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, відповідно яким 18.11.2013 року у телефонній розмові щодо митного оформлення товару для ТОВ «Рахман» саме ОСОБА_6 обговорював з ОСОБА_8 питання митного оформлення товару та запевнив (дослівно): «якщо які-небудь питання будуть, все можливо буде вирішити» (т.1 а.п.190-195).

Таким чином, з урахуванням усіх доказів в їх сукупності, є правильними висновки суду про те, що ОСОБА_6 особисто обговорював вартість митного оформлення вантажу, і що саме з ним ОСОБА_8 погоджував це питання, а не з інспекторами посту, що свідчить про необґрунтованість наведених в апеляційній скарзі заперечень з цього приводу. Тому є достатні підстави вважати про зловживання впливом та отримання ОСОБА_6 неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення підлеглими особами.

Є надуманими посилання апелянта про неконкретність обвинувачення, оскільки воно містить дані про те, які та за що висунуті вимоги ОСОБА_6 , про отримання ним неправомірної вигоди та обставин її отримання.

Апелянт вважає, що за висновком суду, ОСОБА_6 отримав неправомірну вигоду у сумі 34969,10 грн. за переплату ТОВ «Рахман» від начебто узгодженого порядку визначення митної вартості товару у сумі 20396 грн., з посиланням на лист Миколаївської митниці від 29.09.2014 року (т. 5, а.п. 208-209). Проте, ці розрахунки є припущеннями, а посилання захисника на такий висновок суду є безпідставним, оскільки такого висновку не існує.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що є припущеннями посилання захисника на те, що невстановленими особами здійснено несанкціоноване втручання у аудіо-,відеозаписи, які здійснені під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій цілісність надання їх до суду у зміненому вигляді, оскільки доказів цьому немає.

Посилання суду як на докази вини ОСОБА_6 на витяг з кримінального провадження №0000389 від 04.11.2013 pоку, та на повідомлення про кримінальне правопорушення від 04.11.2013 pоку не є порушенням кримінального процесуального закону, про що вказує апелянт.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини в судовому засіданні суд першої інстанції вірно розцінив як спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, та відсутність критичного аналізу своїх дій.

Крім того, судом враховано, що дане кримінальне провадження надійшло до суду з угодою про визнання винуватості ОСОБА_6 , який в ході досудового слідстві погодився з обвинуваченням та лише в суді заявив про свою незгоду на затвердження угоди. Обвинувачений пояснив, що при досудовому розслідуванні на нього чинився психологічний тиск з боку працівників правоохоронних органів, а тому він вимушено, в присутності захисника ОСОБА_26 , підписав угоду про визнання винуватості. Однак, обвинуваченим та його захисником не подано жодної скарги на неправомірні дії слідчого, прокурора з приводу застосування тиску та примусу, а тому ці доводи обвинуваченого не є слушними.

При апеляційному розгляді обвинувачений та його захисник заявили, що дії працівників правоохоронних органів були провокативними. Але ж ці доводи не знайшли підтвердження, оскільки наявні у кримінальному провадження докази свідчать, що саме ОСОБА_6 висунув вимогу щодо отримання ним неправомірної вигоди, а отримані під час проведення контролю за вчиненням злочину дані об`єктивно підтверджують, що ОСОБА_6 особисто контролював питання митного оформлення, за що отримав кошти, та здійснював вплив на підлеглих йому працівників посту.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_6 в отриманні від ОСОБА_8 неправомірної вигоди в сумі 4000 доларів США, доведена та відсутні підстави для закриття стосовно нього кримінального провадження, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3