Єдиний унікальний номер 725/5247/15-к
Номер провадження 1-кп/725/218/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.10.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку, із середньою освітою, працюючого на Агрофірма «Оршівська», раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 2 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 402 та ч. 2 ст. 402 КК України за наступних обставинах.

Так, 8 квітня 2014 року ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він проходив на посаді старшого навідника військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому у військовій частині НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат».

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних наслідків.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Статтею 30 Статуту передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до статті 128 Статуту рядовий (матрос) зобов`язаний точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

07.08.2014 року о 15.30 год. за адресою: м. Чернівці, вул. М.Олімпіади, 6, майор ОСОБА_5 , будучи згідно ст. 32 Статуту начальником за військовим званням за посадою по відношенню до солдата ОСОБА_4 та командиром військової частини НОМЕР_2 , на виконання вимог ст.ст. 30, 33, 127, 128, а також ст. 58 Статуту, згідно якої кожен командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, в усній формі довів до особового складу військової частини НОМЕР_2 наказ №145 від 06.08.2014 року «Про організацію та проведення бойового злагодження зведених підрозділів».

Однак, зазначений наказ викликав обурення у солдата ОСОБА_4 та останній у порушення вимог ст.ст. 11, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 №145 від 06.08.2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби ( НОМЕР_3 загальновійськовий полігон), а також будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та невчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути участі у антитерористичній операції та убуття за межі Чернівецької області, близько 15.30 год. 07 серпня 2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаючи про проведення антитерористичної операції, про проблеми, з якими стикаються Збройні Сили України під час її проведення, загибель, поранення військовослужбовців на Сході країни, відчуваючи свою безкарність, умисно, відкрито відмовився виконати зазначений вище наказ, в результаті чого було зірвано виконання бойового наказу по переміщенню особового складу, що підриває бойову готовність частини та спричинило тяжкі наслідки, а саме: підрив обороноздатності держави та у подальшому, без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто - відкриту відмову виконати наказ начальника, що спричинило тяжкі наслідки, тобто злочин, передбачений ст. 402 ч. 2 КК України.

Крім того, 13.08.2014 року о 08.20 год. майор ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , довів до особового складу військової частини НОМЕР_2 наказ № 73 від 12.08.2014 року «Про переведення: особового складу до нового місця служби».

Однак, зазначений наказ також викликав обурення у солдата ОСОБА_4 та останній у порушення вимог ст.ст. 11, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 12.08.2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби (військову частину НОМЕР_4 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ через особисту недисциплінованість, близько 8.20 год. 13.08.2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , відчуваючи свою безкарність, умисно, відкрито відмовився виконати наказ командира частини та без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто - відкриту відмову виконати наказ начальника, тобто злочин, передбачений ст. 402 ч. 1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому усі фактичні обставини вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. При цьому пояснив, що 08 квітня 2014 року він був призваний на військову службу по мобілізації, яку проходив на посаді старшого навідника військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому у військовій частині НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», а також ніс службу під Маріуполем та на кордоні із АР Крим. На час доведення командиром військової частини наказів 6 серпня та 13 серпня 2014 року знаходився на території військової частині, був на шикуванні та дані накази чув, а також розумів їх зміст, однак відмовився їх виконувати у зв`язку із сімейними обставинами, а саме необхідністю надання допомоги по господарству батькам пенсійного віку та дружині, яка самостійно виховувала семимісячну дитину. Просив суворо його не карати.

Крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вина повністю доведена наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зокрема:
?повідомленням про вчинення військовослужбовцями кримінального правопорушення від 8 серпня 2014 року, з якого убачається, що під час оголошення тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 наказу №145 від 6 серпня 2014 року «Про організацію та проведення бойового злагодження зведених підрозділів військової частини на 235 ЗВП», особовий склад військової частини відмовлявся слухати наказ та заявляв, що не буде його виконувати (а.п. 12-13);

?витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 6 серпня 2014 року №145 «Про організацію та проведення бойового злагодження зведених підрозділів військової частини на 235 ЗВП» (а.п. 14-24);

?списком особового складу військової частини (польова пошта НОМЕР_2 ) до якого доведено наказ командира військової частини № НОМЕР_5 від 6 серпня 2014 року, зі змісту якого убачаються прізвища військовослужбовців, які розписалися за доведення наказу та згодні його виконати, й відповідно у даних списках підпис ОСОБА_4 відсутній ( а.п. 25-27);

?повідомленням про вчинення військовослужбовцями кримінального правопорушення від 13 серпня 2014 року, з якого убачається, що під час оголошення тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 наказу №73 від 12 серпня 2014 року, особовий скла військової частини відмовлявся слухати наказ та заявляв, що не буде його виконувати (а.п. 28-29);

?копією телеграми від 13 серпня 2014 року, де міститься доповідь про факт невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2014 року №73 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 (а.п. 30-32);

?витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №73 від 12.08.2014 року (а.п. 33-75);
?повідомленням командира військової частини НОМЕР_4 від 25 серпня 2014 року щодо військовослужбовців, які були виключені згідно наказу № 73 від 12 серпня 2014 року зі складу військової частини НОМЕР_2 та до 15 серпня 2014 року не прибули до військової частини НОМЕР_6 , а також не повідомили про поважні причини свого неприбуття, де під № 66 міститься прізвище солдата ОСОБА_4 (а.п. 78-82);

?протоколом огляду від 22.08.2014 року, з якого убачається, що об`єктом огляду є витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) щодо призначення військовослужбовців у добові наряди 7, 6, 12 та 13 серпня 2014 року. Метою огляду є встановлення місцезнаходження військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у дні, коли майор ОСОБА_5 доводив до особового складу наказ №73 та № 145. Оглядом було встановлено, що ОСОБА_4 в дні оголошення наказів в наряді не перебував (а.п.238-240);

?копією витягу з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) щодо призначення військовослужбовців у добові наряди 6, 7, 12 та 13 серпня 2014 року (а.п. 241-244);

?протоколом огляду від 26.08.2014 року, з якого убачається, що об`єктом огляду є книга обліку амбулаторних хворих в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 . Метою огляду є встановлення місцезнаходження військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у дні, коли майор ОСОБА_5 доводив до особового складу накази № 145 та № 73. Оглядом було встановлено, що ОСОБА_4 в дні оголошення наказів до медичної частини не звертався (а.п.245- 247);

?копією книги обліку амбулаторних хворих в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 (а.п.248-255);

?копіями телеграм від 13 та 14 серпня 2014 року, де міститься вказівки про необхідність військовослужбовців, призваних за мобілізацією на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_2 у зв`язку із забезпеченням своєчасного виконання запланованих організаційних заходів у високомобільних десантних військ Збройних Сил України, формуванням 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ) та проведенням його бойового злагодження, до 15 серпня 2014 року направити для подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_4 , у тому числі й солдата ОСОБА_4 (а.п. 8-15, т. 2);
?відомостями щодо перебування військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 у серпні 2014 року у відпустках, шпиталях, згідно яких відомості щодо перебування ОСОБА_4 у даний період на лікарняному чи відпустці відсутні (а.п. 17, т. 2);

?витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №69 від 08.04.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 08 квітня 2014 року зараховано до особового складу в/ч НОМЕР_2 на посаду старшого навідника 3 розрахунку 2 гаубичного артилерійського взводу 2 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_7 (а.п. 24);

?довідкою військово-лікарської комісії № 229 від 21 жовтня 2014 року, згідно якої ОСОБА_4 придатний для проходження військової служби (а.п.30, т. 2).

При цьому, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що вони відповідно до вимог ст.ст. 85-86 КПК України є належними та допустими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази кожний окремо, а також в своїй сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України повністю доведена.

При цьому, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.402 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив непокору - тобто відкриту відмову виконати наказ начальника № 73 від 12 серпня 2014 року.

Також суд приходить до висновку, що усіма дослідженими та проаналізованими доказами, повністю доведена і вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України.

При цьому, суд також вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.402 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що обвинувачений вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника № 145 від 6 серпня 2014 року, що спричинило тяжкі наслідки.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому виду та міри покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ст.12 КК України злочини, передбачені ч. 2 ст. 402 та ч. 1 ст. 402 КК України належать до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризуються позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, офіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку.

При цьому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, суд визнає відповідно до ст. 66 КК України обставинами,які пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, що суд визнає як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, і вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 402 та ч. 2 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі та застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням. При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402 та ч. 2. ст. 402 КК України і за їх вчинення призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 402 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 402 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_4 негайно.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1