Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 11а-672/10 Категорія: ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 175, ч. 1 ст. 366 КК України,
Доповідач в апеляції ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2010 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Перетятька В.О.,

суддів апеляційного суду Макарова Ю.М. та Марітчака Т.М.,

за участю прокурора Клісовського Й.Т.

та засудженої ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляцію засудженої ОСОБА_3 на вирок Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 червня 2010 року, яким, -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Дніпропетровська, мешканка м. Кам'янка-Бузька, вул. І.Франка, 2, громадянка України, пенсіонерка, ІНФОРМАЦІЯ_2, учасниця Великої Вітчизняної війни, працююча директором ПБАП «Техноскрвіс», без судимості. -

визнана винною та засуджена за ч. 1 ст. 175 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських обов'язків на 1 (один) рік; за ч. 1 ст. 172 КК України до штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_3 визначено у виді 1 (одного) року позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських обов'язків на 1 (один) рік та штрафу у розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначення основного покарання - позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку - 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї згідно ст. 76 КК України обов'язки - повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_3 залишено попередньо обраний - підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Судом задовольнено цивільні позови прокурора Кам'янка-Бузького району Львівської області в інтересах ОСОБА_4, В. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та П. Катарини до ПБАП «Техносервіс» і стягнуто з ПБАП «Техносервіс» в користь ОСОБА_4Я 3 977 (три тисячі дев'ятсот сімдесят сім) грн. 90 коп., в користь ОСОБА_5 З 080 (три тисячі вісімдесят) грн, 75 коп.. в користь ОСОБА_6 4 007 (чотири тисячі сім) грн. 24 коп., в користь ОСОБА_7 З 760 (три тисячі сімсот шістдесят) грн. 60 коп. та в користь ОСОБА_8 З 798 (три тисячі сімсот дев'яносто вісім) грн. 07 грн.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_3 визнана винною та засуджена за те. що працюючи директором ПБАП «Техносервіс», будучи службовою особою та розпорядником коштів, які поступали на рахунок підприємства в період з 01.12.2008 року по 31.12.2009 року, всупереч вимогам ст.ст. 15, 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. ст. 115, 116 КЗпП України безпідставно, більш ніж на один місяць не провела виплату нарахованої заробітної плати працівникам підприємства ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 таП. ОСОБА_8.

Крім того, в цей же час ОСОБА_3, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України. гр/бо порушивши діюче законодавство про працю, не провела виплату заробітної плати звільненим працівникам підприємства ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на загальну суму 18 600 грн., в т. ч. компенсації за невикористані дні відпустки на суму 9 400 грн.

Крім того, ОСОБА_3, в період з 01.12.2008 року по 31.12.2009 року, при фактичній наявності заборгованості по виплаті заробітної плати, умисно вносила до документів державної статистичної звітності завідомо неправдиві відомості про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ПБАП «Техносервіс».

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, засуджена ОСОБА_3 подала апеляцію, в якій просить вирок Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 червня 2009 року стосовно неї змінити, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням та зменшити розмір накладеного судом штрафу.

В обгрунтування наведеного, апелянта покликається на те, що при винесенні вироку, судом не було враховано, що засуджена працювала директором ПБАП «Техносервіс» з 1.12.2008 року, а заборгованість по заробітній платі мала місце до її роботи на цій посаді. Так, ставши директором, вона прийняла від колишнього директора заборгованість по заробітній платі за серпень 2008 року в сумі 5 917, 95 грн., за вересень 2008 року 2 953, 89 грн., жовтень 2008 року 2 959,89 та листопад 2008 року - 2 959, 89 грн., а всього на суму 14 779,62 грн. При цьому, заборгованість по заробітній платі за серпень та вересень нею була виплачена у грудні 2008 року та на початку 2009 року.

Апелянт зазначає, що суми цивільних позовів потерпілих включають в себе не лише заробітну плату, яка нарахована за період її роботи директором, а й суми компенсацій за невикористані щорічні відпустки, які не надавались колишнім працівникам за періоди, коли вона не

працювала директором.

Крім того, висновок суду, в частині обґрунтування її вини за епізодом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується звітами про нарахування внесків до Пенсійного фонду України, до фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за 2008-2009 роки, в яких показана заборгованість по заробітній платі.

Водночас, засуджена вказує на те,що вона являється людиною похилого віку, є учасником Великої Вітчизняної Війни. Раніше ніяких правопорушень не скоювала і ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягалася.

У запереченні на подану апеляцію, прокурор Кам'янка-Бузького району просить залишити вирок Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 червня 2010 року без змін, а апеляцію засудженої ОСОБА_3 - без задоволення.

Прокурор в запереченні зазначає, що обираючи покарання засудженій, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної, яка раніше не судима, позитивно характеризується за місцем свого проживання, похилий вік, та те, що вона є учасником Великої Вітчизняної війни, думку потерпілих, які просили суд суворо її не карати і враховуючи відсутність обтяжуючих вину обставин призначив мінімальне покарання у межах санкцій статей КК України, які передбачають відповідальність за вчиненні нею злочини.

Заслухавши доповідача, засуджену ОСОБА_3 про задоволення поданої нею апеляції, думку прокурора про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступних підстав.

Вина засудженої ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих їй злочинів, при обставинах, наведених у вироку суду першої інстанції, відповідає фактичним обставинам справи, повністю підтверджується сукупністю зібраних доказів, яким суд дав належну оцінку у вироку, в тому числі і поясненнями засудженої ОСОБА_3, яка в апеляції просить лише пом'якшити призначене їй судом першої інстанції покарання.

Покликання засудженої ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що вирок суду є безпідставними, а її вина судом не доведена спростовується наявними у матеріалах справи доказами, а саме, актом перевірки територіальної державної інспекції праці Львівської області за № 13-17-063/0020 від 18.01.2010 року (а.с. 10-12), згідно якого за період з 01.12.2008 року по 31.12.2009 року на рахунок підприємства надійшли кошти в сумі 21 400 грн., однак дані кошти на виплату заробітної плати не спрямовувались в першочерговому порядку, а при звільненні працівників не проведено виплати їм компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушення термінів виплати і довідками про рух та використання коштів на ПБАП «Техносервіс» (а.с. 14-19), які підтверджують порушення вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП України засудженою ОСОБА_3.

Отже, на думку колегії суддів, вирок суду грунтується на достатніх і достовірних доказах.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 65 КК України, підставно призначив засудженій ОСОБА_3 покарання, з урахуванням її особи і тяжкості інкримінованих їй злочинів та правильно прийшов до переконання про звільнення засудженої від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК У5країни.

Що ж стосується доводів засудженої про необхідність врахування того, що остання являється людиною похилого віку, є учасником Великої Вітчизняної війни, раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягалася, не можуть бути підставами для застосування більш м'якого покарання, оскільки дані про особу засудженої (в тому числі й такі, на які є посилання в апеляції) були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

вирок Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 червня 2010 року стосовно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляцію засудженої ОСОБА_3 - без задоволення.

Ухвалу можна оскаржити в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі З місяців.

Судді:

підпис підпис підпис

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_2

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду Т. Марітчак