Номер провадження: 11-кп/785/542/15
Номер справи місцевого суду: 523/3387/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора прокуратури Одеської області на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2015р., яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Камінь-Каширський Волинської області, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.286 ч.1 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення,

встановила:
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи технічно справним, автомобілем DEAWOO SENS, державний номер НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4 Правил безпеки дорожнього руху України, скоїв дорожньо-транспортну пригоду при наступних обставинах.

19.04.2012 року приблизно о 17 годині у світлий час доби ОСОБА_8 , керуючи вищевказаним технічно справним автомобілем, здійснював рух із швидкістю 90-97 км/год по проїжджій частині вул.Академіка Воробйова м.Одеса з боку вул.Слобідська у напрямку вул.Войкова та діючи необережно, маючи реальну і об`єктивну можливість бачити автомобіль КІА RIO, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався попереду у попутному йому напрямку та здійснював розворот ліворуч, увімкнувши завчасно світловий покажчик повороту.

ОСОБА_8 належним чином не оцінивши дорожню ситуацію, без наявності будь яких перешкод технічного або іншого характеру, продовжував рух із значним перевищенням швидкості, здійснивши необґрунтований маневр з виїздом на смугу зустрічного руху, чим позбавив себе можливості своєчасно застосувати гальмування та допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля DEAWOO SENS з лівою боковою частиною автомобіля КІА RIO.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водію автомобіля КІА RIO ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів III-VI лівих ребер, забійної рани потиличної області, саден лівого передпліччя, правої голені, синця в області крила лівої підвздошної кості. Вказані ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухається під час зіткнення транспортних засобів та могли утворитись 19.04.2012 року.

Закриті переломи III-VI лівих ребер не були небезпечні для життя та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.286 ч.1 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, бо аналіз всіх даних, покладених в в обґрунтування обвинувального акту , не дозволив суду дійти до висновку про винність обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння та докази вказані у вироку суду є не належними та не достатніми для постановлення обвинувального вироку .

В апеляції прокурор зазначив, що при постановленні вироку суд допустив неповноту судового слідства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, істотно порушені вимоги кримінально процесуального закону. Так, на думку прокурора, вина ОСОБА_8 повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 , показами слідчого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те , що обвинувачений ОСОБА_8 у повному обсязі визнавав себе винним у вчиненні ДТП за участю ОСОБА_9 та наполягав , що він був за кермом автомобіля DEAWOO SENS. Також суд безпідставно відмови прокурору у задоволенні клопотання щодо проведення відповідних експертних досліджень. Також суд не піддав сумніву покази потерпілого ОСОБА_9 , який на досудовому слідстві давав пояснення з приводу перебування за кермом ОСОБА_8 , а в судовому засіданні дав покази, що ОСОБА_14 за кермом автомобіля не перебував. Крім того , суд мав надати сумніву покази потерпілого ОСОБА_9 про перебування за кермом автомобіля DEAWOO SENS іншої особи, а саме ОСОБА_15 , яка відмовилась від надання показів в суді.

Потерпілий ОСОБА_16 під час підготовчого судового засідання не заперечував про призначення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 до судового розгляду, а також одночасно заявив до обвинуваченого цивільний позов, підтримав його у судовому засіданні, але під кінець заперечував вину останнього. Крім того, потерпілий ОСОБА_9 не заперечував про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 примусового приводу, у зв`язку з неодноразовим неприбуттям до судового засідання, а не заперечував проти обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який при досудовому розслідуванні не обирався, тим самим ще раз підтвердив свою позицію щодо винуватості останнього.

Лише після несподіваної заяви потерпілого, показів свідків, відповідно до яких вони не бачили ОСОБА_8 на місці події, обвинувачений , якій раніше відмовлявся від надання показань , зробив заяву про свою невинуватість, то до його показів слід віднестись критично, бо вже в ході судового розгляду обвинувачений визнавав позов прокурора в інтересах держави в особі медичного закладу до себе , як відповідач , за лікування потерпілого, внаслідок своїх злочинних дій.

Так, у вироку суду відсутні мотиви ухвалення рішень щодо поновлення виправданого в правах, обмежених під час кримінального провадження, рішення про запобіжний захід, рішення про процесуальні витрати та їх розподіл, а також відсутні самі вищевказані рішення, строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження та порядок отримання копій вироку.

За таких обставин прокурор просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 ч.1 п.2,3,4 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вказав, що прокурор не зазначив в апеляції, які саме висновки суду не відповідають дійсності,виправдувальний вирок судом прийнятий на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду справи та оцінені судом відповідно до ст.. 94 КПК України.

В апеляції прокурор просиляється на ст. 411-412 КПК України, але конкретно не вказує в чому порушення зробив суд відповідно до вказаних статей.

На підставі викладеного просить залишити вирок без змін, а апеляцію прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляції прокурора вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, наполягаючи на тому, що ніякого злочину він не скоював, правил дорожнього руху не порушував, за кермом автомобілю не знаходився, хто був за кермом автомобілю йому не відомо, на місці ДТП він був відсутній.

З пояснень потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні вбачається, що під час ДТП, за кермом автомобілю марки Део знаходилась дівчина. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження та втратив свідомість. Після того, як він прийшовши до тями, побачив вищевказану дівчину, яка була в стані алкогольного сп`яніння.

Також ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_8 на місці дорожньо-транспортної пригоди він не бачив, а за кермом автомобілю, який скоїв з ним зіткнення, була дівчина, обличчя якої він бачив особисто. В подальшому йому стало відомо, що її прізвище ОСОБА_17 . В ході проведення досудового розслідування він неодноразово говорив по цей факт, однак кримінальне провадження, по невідомій йому причині, було відкрито не відносно ОСОБА_17 , а відносно ОСОБА_8 . У зв`язку із чим він неодноразово звертався до правоохоронних органів із відповідними заявами та скаргами, однак відповідної відповіді так і не отримав.

Пояснення ОСОБА_9 підтверджуються наявним в матеріалах справи клопотанням /т.1 а.с.191/ про повернення справи на досудовий розгляд та долучення у якості підозрюваної ОСОБА_15 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що за проханням потерпілого він приїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди, де побачив розбиті автомобілі, в тому числі автомобіль потерпілого марки КІА, та інший розбитий автомобіль, за кермом якого була раніше не відома йому дівчина, яка перебувала чи то в стані алкогольного сп`яніння, чи то під наркозом, оскільки вбачалися відповідні ознаки, а саме нестійка хода. Він бачив, як дівчина сідала до автомобілю працівників міліції та кудись від`їжджала. Обвинуваченого ОСОБА_8 він на місці ДТП не бачив.

Також ОСОБА_18 вказував, що ОСОБА_9 також розповідав йому про те, що за кермом автомобілю сиділа дівчина. Однак, слідчий наполягав, що за кермом дівчина не була, у зв`язку із чим двічі відмовляли у відкритті провадження по справі.

З пояснень свідка ОСОБА_19 також вбачається, що він був присутній на місці ДТП, приїхав туди після дзвінка батька. На місці пригоди він бачив, як на зупинці плакала дівчина, яку в послідуючому повезли на експертизу, оскільки вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Проте, як він дізнався пізніше, згідно висновку експерта вона не була в стані алкогольного сп`яніння. Однак, зауважив, що він бачив, як вищевказана дівчина біля гуртожитку вживала горілку.

Також ОСОБА_19 поясняв, що начальником слідчого відділу їм було повідомлено, що кримінальне провадження порушується відносно ОСОБА_8 , хоча слідчою ОСОБА_20 визнано, що ДТП було скоєно саме ОСОБА_17 . У зв`язку із чим вони з батьком неодноразово зверталися до прокуратури з відповідними заявами та скаргами, однак, відповідного реагування так і не було.

ОСОБА_9 наполягав у судовому засіданні на те, що ОСОБА_8 на місці дорожньо-транспортної пригоди він не бачив, а за кермом авто була саме ОСОБА_17 , яка після скоєного ДТП вживала горілку.

Працівники ДАІ ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у судовому засіданні поясняли, що оформляли протокол ДТП, бачили на місці пригоди дівчину, яка вказала, що є господаркою автомобілю Ланос. У подальшому її було направлено на експертизу стану алкогольного сп`яніння. Однак в послідуючому ця дівчина поясняла, що за кермом автомобілю був молодий чоловік, який втік з місця пригоди.

З матеріалів справи також вбачається, що у судове засідання було викликано ОСОБА_15 , яка, відмовилась давати будь-які пояснення стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку з чим прокурором було заявлено клопотання про виділення матеріалів щодо неї та направлення прокурору Одеської області для внесення відомостей до ЄРДР за відмову від дачі показань.

Вказане клопотання було судом задоволено, про що свідчить ухвала Суворовського районного суду Одеської області від 11.04.2014року.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції об`єктивно зазначив, що обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні даного кримінального правопорушення, ґрунтується лише на поясненнях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , які були співробітниками правоохоронних органів, але не довели суду вини ОСОБА_8 .

Доводи вказані у апеляції прокурора , про те що - вина ОСОБА_8 повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 , показами слідчого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те , що обвинувачений ОСОБА_8 у повному обсязі визнавав себе винним у вчиненні ДТП за участю ОСОБА_9 та наполягав , що він був за кермом автомобіля DEAWOO SENS
- суд безпідставно відмови прокурору у задоволенні клопотання щодо проведення відповідних експертних досліджень.

- суд не піддав сумніву покази потерпілого ОСОБА_9 , який на досудовому слідстві давав пояснення з приводу перебування за кермом ОСОБА_8 , а в судовому засіданні дав покази, що ОСОБА_14 за кермом автомобіля не перебував.

- суд мав надати сумніву покази потерпілого ОСОБА_9 про перебування за кермом автомобіля DEAWOO SENS іншої особи, а саме ОСОБА_15 , яка відмовилась від надання показів в суді.

- потерпілий ОСОБА_9 під час підготовчого судового засідання не заперечував про призначення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 до судового розгляду, а також одночасно заявив до обвинуваченого цивільний позов, підтримав його у судовому засіданні, але під кінець заперечував вину останнього. Крім того, потерпілий ОСОБА_9 не заперечував про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 примусового приводу, у зв`язку з неодноразовим неприбуттям до судового засідання, а не заперечував проти обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який при досудовому розслідуванні не обирався, тим самим ще раз підтвердив свою позицію щодо винуватості останнього та тільки після несподіваної заяви потерпілого, показів свідків, відповідно до яких вони не бачили ОСОБА_8 на місці події, обвинувачений , якій раніше відмовлявся від надання показань , зробив заяву про свою невинуватість;

- обвинувачений визнавав позов прокурора в інтересах держави в особі медичного закладу до себе , як відповідач , за лікування потерпілого, внаслідок своїх злочинних дій ніяким чином не поводять

З наведених доводів у апеляції прокурора не можливо дати оцінку на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення , бо відповідно до вимог ст. 23 ч. 2 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості , що містяться в показаннях, речах і документах , які не були предметом безпосереднього дослідження суду та ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях , які він безпосередньо сприймав під час досудового засідання або отримав у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Також, згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України не доведена матеріалами справи, у зв`язку з чим вирок суду не підлягає скасуванню.

Вирок суду 1 інстанції підлягає зміні в частині скасування міри запобіжного заходу обраного ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання.

Крім того , у зв`язку з виправданням ОСОБА_8 судові витрати по провадженню необхідно покласти на рахунок держави.

Як вбачається з матеріалів провадження ( т.2 арк. 215- 223) у вироку суду вказано строк та порядок його оскарження .

Прокурор не пояснив при розгляді його апеляції довід про обмеження під час кримінального провадження прав обвинуваченого , а обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти вказаного доводу апеляції прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407,408,409, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області,-

ухвалила:
Апеляцію прокурора прокуратури Одеської області задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2015р., відносно ОСОБА_8 виправдано за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України змінити скасувати міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_8 .

Судові витрати по провадженню покласти на рахунок держави.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4