Справа № 11-200/12 провадження № 11/2590/200/2012 Головуючий у І інстанції Іванюк Т.І.
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач Баглай І. П.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів Григорєвої В.Ф., Козака В.І.,

при секретарі Гой Н.Г.,

з участю прокурора Басюка С.В.,

адвоката ОСОБА_2,

представника потерпілого ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями заступника прокурора Козелецького району і представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 січня 2011 року.

Цим вироком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, працюючий поваром Укрпродакорд смт Десна, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимий, засуджений

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобовязано засудженого повідомляти органи кримінально-виконавчої служби про зміну місця проживання, навчання і роботи, періодично зявлятись для реєстрації в ці органи.

Запобіжний захід засудженому, до набрання вироком законної сили, залишено у виді підписки про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 2424 грн. 61 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.

Питання про речовий доказ вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Місцевим судом ОСОБА_4 засуджений за порушення п.п. 1.3, 1.5, 2.1(а), 12.1, 12.3 ПДР України яке виразилося у тому, що він, 1 липня 2007 року, в 15 год. 30 хв., керуючи мотоциклом ІЖ Планета-2 по вул. Леніна в с. Виповзів, Козелецького району Чернігівської області та рухаючись в напрямку центру села, не маючи права керування транспортним засобом і відповідного реєстраційного документа на транспортний засіб, не стежив за дорожньою обстановкою, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки в результаті чого на перехресті вулиць Леніна та Партизанської скоїв зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_5. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир велосипеда ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Не погодившись з вироком районного суду прокурор просить його скасувати та постановити новий і призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та без посилання на порушення ним п. 1.3 Правил дорожнього руху України. Зазначає, що висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України бо недостатньо було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та не враховано наслідки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких. Вважає, що при обранні міри покарання безпідставно було застосовано ст. 75 КК України, висновок суду, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності не відповідає дійсності та суперечить матеріалам кримінальної справи, оскільки той звільнявся від кримінальної відповідальності в звязку з актом амністії за вчинення аналогічного злочину зі смертельним наслідком у квітні 2007 року. Наголошує, що потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких продовжує лікування по даний час, судом не врахована позиція представника малолітнього потерпілого який просив суворо покарати підсудного. Вбачає безпідставне зазначення місцевим судом у вироку п. 1.3 Правил дорожнього руху як такого, що знаходиться у причинному звязку з наслідками, що настали бо порушення даного пункту не призвело до безпосередньої причини виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Не заперечуючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій, доведеності вини, представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 в своїй апеляції також просить вирок скасувати та постановити новий і призначити ОСОБА_4 міру покарання повязану з позбавленням волі. Вирок суду вважає занадто мяким та таким, що не відповідає особі засудженого. Зазначає, що ОСОБА_4 постійно перешкоджав проведенню досудового слідства, після скоєння пригоди не викликав ні працівників ДАІ, ні швидкої допомоги, а поїхав у своїх справах з місця пригоди. Крім цієї пригоди 16 квітня 2007 року засуджений скоїв ще одну дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої загинула людина. Наголошує, що за три роки ОСОБА_4 не попросив вибачення за скоєне, шкоду відшкодував частково напередодні розгляду справи, на сьогодні потерпілий продовжує лікування і стан його здоровя погіршується.

Заслухавши доповідача, прохання прокурора і потерпілого задовольнити апеляції з викладених в них підстав та прохання засудженого і його адвоката залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінальної справи, дослідивши дані про особу засудженого, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає апеляцію потерпілого обґрунтованою, а прокурора такою, що підлягає частковому задоволенню.

Вина засудженого у скоєнні інкримінованого злочину, при обставинах наведених у вироку місцевого суду, ніким не оскаржена, відповідає фактичним даним справи і повністю підтверджується сукупністю перевірених судом 1-ї інстанції доказів, які узгоджуються між собою.

Сам засуджений повністю визнав себе винуватим у скоєнні інкримінованого діяння і просив суворо не карати.

Таким чином вирок районного суду ґрунтується на достатніх і достовірних доказах.

Але, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, суд, в супереч вимогам ст. 65 Кримінального кодексу України, призначив його без врахування даних про особу підсудного, який менш ніж за 3 місяці до цієї скоїв ще одну дорожньо-транспортну пригоду яка в кінцевому результаті призвела до смерті потерпілого, дієвих заходів до повного відшкодування заподіяної шкоди не вжив, що скоєний злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, потерпілий неповнолітній і досі лікується.

За таких обставин вирок місцевого суду, в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню.

Порушення ОСОБА_4 п. 1.3 Правил дорожнього руху (Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими) на думку колегії суддів мало місце у даному випадку, а тому прохання прокурора виключити його із обвинувачення безпідставне.

З огляду на викладене апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, потерпілого повністю, а вирок місцевого суду, в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню.

При визначенні покарання колегія суддів враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину і тяжкість його наслідків, характеристики та дані про особу засудженого, обставини, що помякшують покарання та обставину, що обтяжує його.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не може бути застосоване до засудженого, бо він такого права не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 378, 379 КПК України, судова колегія,

З А С У Д И Л А:

Апеляцію заступника прокурора Козелецького району задовольнити частково, а представника неповнолітнього потерпілого повністю.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 січня 2011 року щодо ОСОБА_4, в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід ОСОБА_4, до набрання вироком законної сили, залишити у виді підписки про невиїзд.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання.

В решті вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 січня 2011 рок щодо ОСОБА_4 залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено через апеляційний суд Чернігівської області до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця після проголошення.

СУДДІ:

І.П. ОСОБА_7 ОСОБА_8 Козак