Ухвала

іменем україни

09 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді Солодкова А.А.

суддів: Пузиревського Є.Б., Шибко Л.В.,

при секретарі судового засідання Медицької У.І.,

за участю прокурора Саленка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Ізобільне, Нижньогірського району Кримської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком суду вирішено питання щодо судових витрат та заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову.

Апеляційний суд Дніпропетровської області 16 липня 2014 року вирок суду в частині призначення покарання скасував та ухвалив новий вирок. Призначив ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У решті вирок суду залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_5 року, приблизно о 6 годині 20 хвилин, будучи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, в якому знаходились пасажири ОСОБА_4, ОСОБА_5, рухався по проїзній частині вул. Кисличуватської в с. Кисличувата, Томаківського району, Дніпропетровської області поблизу домоволодіння № 71 зі швидкістю 70-80 км/год, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не вибравши безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням автомобіля, та здійснив виїзд на узбіччя дороги, де допустив перекидання зазначеного автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці, ОСОБА_5 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_2 виклав вимогу про застосування до ОСОБА_1 положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. При цьому, зазначив, що засуджений має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також стверджує, що вчинений злочин є необережним;

- захисник ОСОБА_3 виклав вимогу про скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Крім того, вказав, що застосування положень ст. 75 КК України до ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим;

- засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, вимагає про зміну вироку апеляційного суду із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України. Вважає, що апеляційним судом не враховано конкретні обставини справи та в повному обсязі дані про його особу, а тому рішення апеляційного суду в частині скасування звільнення його від відбування покарання з випробуванням є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.

Що ж стосується доводів касаційних скарг про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно вимог ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався, вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_1 та приймаючи рішення про необхідність скасування вироку суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким, а також те, що засуджений позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, наявність на утриманні малолітньої дитини, думку потерпілих, а також те, що він визнав свою вину та розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні. Одночасно судом було враховано наслідки вчиненого злочину: одна людина загинула, а іншому потерпілому заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Отже, суд повною мірою врахував всі дані про його особу, зокрема, тяжкість вчиненого злочину, та визначив покарання в межах санкції статті (мінімальної), у зв'язку з чим, колегія суддів не знаходить підстав вважати покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначають засуджений та його захисники у касаційних скаргах, як і не вбачається підстав для пом'якшення покарання чи звільнення від його відбування.

Не ґрунтується на вимогах Закону й вимога захисника ОСОБА_2 щодо застосування до засудженого ОСОБА_1 положень Закону України «Про амністію у 2014 році».

Так, у відповідності до ст. 8 вказаного Закону амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за злочини у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп'яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Як убачається, ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, яке спричинило смерть потерпілого, що виключає застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

А.А. Солодков Є.Б. Пузиревський Л.В. Шибко