Справа № 11 - 425/2007 р. Головуючий у 1 інстанції - Киреєв О.В.
Категорія - СТ..286 ч.2 Доповідач - Зенченко Т.С.
14 червня 2007 року. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Широян Т.А.
суддів - Зенченко Т.С, Антипець В.М. з участю прокурора - Гапеєвої Н.В. захисника - ОСОБА_5.
потерпілих - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4засудженого - ОСОБА_1
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_5. в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2007 року.
Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, з загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючий, в порядку ст.89 КК України не судимого
засуджений за ст. 286 ч.3 КК України до 9 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ніжинської міської лікарні 344 грн. 50 коп. за час лікування потерпілого ОСОБА_6
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати за проведення автотехнічної експертизи в сумі 122 грн. 40 коп.
Судом ОСОБА_1. засуджений за те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 12 години на 28 км автодороги Кіпті - Глухів - Бачівськ він керував автомобілем марки „Део-Ланос" державний номерний знакНОМЕР_1, рухався зі швидкістю близько 100 км/ год., перевозив на передньому сидінні пасажира ОСОБА_6., а на задньому сидінні пасажирів ОСОБА_7та ОСОБА_8. ОСОБА_1. не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав з автодороги на обочину та з'їхав в кювет. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_6. отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, пасажир ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди, пасажир ОСОБА_8одержала тілесні ушкодження, від яких того ж дня померла в Ніжинській центральній лікарні.
Не погоджуючись з вироком суду засуджений та захисник подали апеляції.
В апеляції засуджений ОСОБА_1. вказує на те, що вирок суду є занадто суворим. Статтею 286 ч.3 КК України ставиться в провину порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Він рухався на автомобілі зі швидкістю 90 км/год., машина була в належному технічному стані, дотримувався відстань між автомобілями. Ніяких порушень з його сторони не було. Причиною ДТП був автомобіль, який здійснив обгін автомобіля і створив аварійну ситуацію. Він зробив все можливе, щоб врятувати пасажирів, він не скривався з місця ДТП, викликав ГАІ та швидку допомогу. Покази потерпілого ОСОБА_6. підтверджують, що ДТП сталося внаслідок після того, як автомобіль який здійснював обгін порушив всі норми та Правила дорожнього руху. Крім того, судом було допущено порушення норм кримінально -процесуального законодавства, оскільки йому не видано обвинувальний висновок , у зв'язку з чим він не міг в повній мірі захищатися від пред'явленого обвинувачення. Він визнає вину в тому, що він є водієм автомобіля, який потрапив в ДТП, не зміг спасти своїх пасажирів, що не зміг в ситуації, яка склалася справитися з керуванням. Він згоден понести покарання, згоден виплатити матеріальну та моральну шкоду потерпілим. Проте, не відомо з яких причин суд прийшов до висновку, що його виправлення можливе лише в м'ясцях позбавлення волі. Посилаючись на зазначені обставини, засуджений просить вирок суду змінити, пом'якшити йому міру покарання та призначити покарання не пов'язане з позбавлення волі.
В доповненні до апеляції засуджений вказує, автомобіль який здійснив обгін його автомобіля порушив всі Правила дорожнього руху, оскільки він здійснюючи маневр обгону, дуже близько наблизився до його автомобіля в результаті чого, з під колеса машини були бризки, він включив очисник скла, коли скло було очищене він побачив, що його автомобіль з'їхав у кювет. Керуючи автомобілем він не порушував вимоги п.12.1, 12.3 Правил дорожнього
руху. Крім того, судом не було прийнято до уваги, що йому не була вручена копія обвинувального висновку, оскільки даний документ повинен бути вручений під підпис. Також суд не прийняв до уваги обставини, що він має на утриманні двох дітей: дочку 2000 року народження та сина 2007 року народження і батька похилого віку.
В апеляції захисника, яка аналогічна за змістом, захисник просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити щодо засудженого за недоведеністю його вини у вчиненні злочину. Доводи апеляції зводяться до того, що вирок не відповідає фактичним обставинам справи та призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. На думку захисту при умові беззаперечної вини засудженого має бути застосована ст.69 та ст.75 КК України і призначене покарання не пов'язане із ізоляцією від суспільства.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляцію, захисника щодо задоволення апеляцій, потерпілих, які просять вирок суду залишити без змін, а апеляції без задоволення, думку прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.ст. 323, 327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється на достовірних та допустимих доказах, які всебічно, повно і об'єктивно були досліджені в судовому засіданні. З огляду на це, висновки суду про винність особи мають ґрунтуватися на доказах, які одержані з дотриманням установленого, процесуальним законом порядку їх збирання, а також на перевірених у судовому засіданні матеріалах судового слідства. Визнання обвинуваченим своєї вини, як того вимагає ч.2 ст. 74 КПК України, має бути всебічно перевірене і може бути покладене в основу обвинувального вироку лише при підтвердженні його сукупністю інших доказів. При зміні підсудним своїх показань, даних на досудовому слідстві, суд повинен ретельно перевірити ті та інші його пояснення, в яких він визнавав свою причетність до злочину, достовірність відомостей про явку з повинною, з'ясувати причини відмови від попередніх показань і, в залежності від установленого, дати їм належну оцінку.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.
Твердження засудженого про те, що він не вчиняв злочин, за який засуджено, позбавлені підстав.
Як видно із матеріалів кримінальної справи, суд першої інстанції відповідно до вимог кримінально-процесуального закону дослідив всі докази і, давши їм оцінку обґрунтовано поклав в основу вироку показання засуджено, потерпілих, свідків, висновки експертиз.
Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпіломуОСОБА_6. середньої тяжкості тілесне ушкодження та загибель ОСОБА_7та ОСОБА_8., за цим обвинуваченням суд повно і всебічно перевірив зібрані у справі докази. У вироку з належною мотивацією наведено достатньо доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_1
Дії засудженого до встановлених фактичних обставин справи правильно кваліфіковані за ст. 286 ч.3 КК України.
Доводи засудженого, що він на автомобілі рухався зі швидкістю 90 км/год, дотримувався відстань між автомобілями і ніяких порушень з його сторони не було, а причиною ДТП був автомобіль, який здійснив обгін його автомобіля і створив аварійну ситуацію, позбавлені підстав.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, засуджений ОСОБА_1. на досудовому слідстві, допитаний в якості підозрюваного 4 січня 2006 року підтвердив обставини скоєного злочину, де визнавав себе винним в ДТП, а саме, що в даній обстановці він не забезпечив безпечну швидкість руху, щоб мав змогу постійно контролювати рух автомобіля (а. с. 44-47).
Дані обставини були підтверджені ОСОБА_1при додатковому допиті, де він зазначав, що саме він є винним у дорожньо-транспортній пригоді, так як перевищив швидкість і в складних погодних умовах не справився з керуванням автомобіля.
Із протоколу судового засідання видно, що ОСОБА_1. визнав себе винним частково, пояснивши, що він трохи збільшив швидкість автомобіля та при такій швидкості не зміг уникнути аварії ( а. с. 216, 217).
Колегія суддів не може брати до уваги, доводи засудженого та його захисника, що автомобіль рухався зі швидкістю 90 км/год і потерпілий ОСОБА_6 бачив, обставини скоєння ДТП. Потерпілий ОСОБА_6. підтвердив, що автомобіль, яким управляв ОСОБА_1. рухався зі швидкістю 100 км/год, він не знає в результаті чого, автомобіль з'їхав у кювет, так як дивився на дівчат спереду на заднє сидіння. Про дії водія ОСОБА_1перед ДТП, тобто чи він гальмував, чи змінив напрямок руху , як це було, йому невідомо.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 3 від 20 січня 2006 року смерть ОСОБА_8наступила в результаті закритої травми живота, що супроводжувалася розривами селезінки, печінки, масивною внутрічеревною кровотечею, розвитком геморагічного шоку, що привело до гострої кровотечі внутрішніх органів. Смерть ОСОБА_8перебуває у прямому причинно-слідчому зв'язку з одержанням тілесних ушкоджень під час ДТП (а. с 118-123).
Висновок судово-медичної експертизи № 2 від 20.01.2006 року підтверджує наявність у потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень від, яких наступила смерть останньої і її смерть знаходиться у прямому причинно-слідчому зв'язку з одержанням тілесних ушкоджень під час ДТП (а. с 130-134).
У потерпілого ОСОБА_6 мали місце пошкодження у вигляді закритого перелому крила лівої здухвинної кістки, забиття нирок та грудної клітки, забійної рани голови. Ці ушкодження завдані дією тупих предметів і могли виникнути при обставинах ДТП, тобто від удару внутрішньо салонними частинами автомобіля, який з'їхав у кювет (а. с. 141-142).
Дослідивши всі обставини справи та докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про скоєння злочину, саме засудженим ОСОБА_1.
Доводи засудженого щодо не вручення йому копії обвинувального висновку та позбавлення його права на захист від пред'явленого обвинувачення, є безпідставними.
Із протоколу судового засідання від 20 березня 2006 року, вбачається, що підсудний з'явився у судове засідання призначене на 20 березня 2006 року після проведення попереднього розгляду справи та винесення постанови про призначення справи до розгляду у судовому засіданні. На запитання головуючого в судовому засіданні від 20 березня 2006 року про отримання копії обвинувального висновку підсудний ОСОБА_1. підтвердив, що копію отримав більше трьох днів тому (а. с. 171). Дані обставини підтверджені копією листа, адресованого на ім'я підсудного з додатком копії обвинувального висновку (а. с. 169).
Наявність підтвердження одержання копії обвинувального висновку підсудним ОСОБА_1. мається у протоколі судового засідання від 11 квітня 2006 року (а. с. 214).
Колегія суддів не може погодитися з доводами захисника про застосування до засудженого ст. 69 КК України та ст. 75 КК України.
Як роз'яснено у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального
покарання (зі змінами, внесеними згідно з постановою від 10 грудня 2004 року № 18) згідно ст. 69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Під час розгляду справи достатніх підстав для застосування до ОСОБА_1 ст. 69 КК України апеляційним судом не встановлено.
Щодо доводів засудженого про наявність на його утриманні двох дітей, а саме: дочки ОСОБА_9ІНФОРМАЦІЯ_2року та сина ОСОБА_10ІНФОРМАЦІЯ_3 року, не можуть братися до уваги колегією суддів, оскільки згідно копій свідоцтва про народження дітей зазначено, що батьком дитини є ОСОБА_11, а не ОСОБА_1. Юридичний документ про усиновлення дітей ОСОБА_12засудженим в матеріалах кримінальної справи відсутній.
Наявність на утриманні засудженого батька похилого віку також документально не підтверджений.
При призначенні ОСОБА_1. покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу, а також усі обставини справи ( в тому числі й ті, на які є посилання у апеляції).
Будь-яких даних про порушення органами досудового слідства чи судом норм кримінального або кримінально-процесуального закону, які давали б підставу для зміни або скасування судового рішення, не встановлено.
Постановлене судове рішення відповідає вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 365, 366, 379 КПК України, колегія суддів
апеляції засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_5. в інтересах засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2007 року щодо ОСОБА_1- без зміни.