У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Нікітіна Ю.І. та
Федченка О.С.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 28 серпня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1
на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 06
лютого 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Чернігівської області від 15 червня 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України,
неодноразово судимий,

останній раз
16.02.2001 р. за ст. ст. 183-3 ч. 2 КК

України на 4 роки 6
місяців позбавлення волі

з конфіскацією
майна,

засуджений
за ч. 4 ст. 187 КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією
майна, за ч. 3 ст. 357 КК України на два роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_1 визначено вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного
суду Чернігівської області від 15 червня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено
без зміни.

За вироком ОСОБА_1 визнано винуватим і
засуджено за те, що він 30 жовтня 2005 року приблизно о 20-ій год. на вулиці
поблизу готелю “Ревна” в м. Семенівка Чернігівської області, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння, з метою заволодіння чужим майном вчинив розбійний
напад на ОСОБА_2, завдавши йому ударів у голову, внаслідок чого той втратив
свідомість. Скориставшись непритомним станом потерпілого, ОСОБА_1 забрав у
нього гаманець з важливими особистими документами, а саме: посвідченням водія,
технічним паспортом мотоцикла, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу
марки “ГАЗ-53201”, а також грошима в сумі 100 грн та інше майно на загальну
суму 120 грн, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі та доповненні до
неї засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати, а провадження у справі
закрити за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, посилаючись на те, що
він не вчиняв розбою та заволодіння важливими особистими документами. Вказує на
фальсифікацію матеріалів справи, однобічність і неповноту досудового слідства.
Посилається на застосування до нього незаконних методів ведення слідства,
порушення права на захист. Вважає, що суд недостатньо дослідив стан його
психічного здоров'я.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що в її задоволенні необхідно відмовити.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, підтверджується
доказами, які суд всебічно та повно дослідив.

Доводи касаційної скарги засудженого
ОСОБА_1 про його невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів є
безпідставними.

На досудовому слідстві та в суді ОСОБА_1, заперечуючи вчинення розбою,
показував, що знаходився в барі “Магнолія” з ОСОБА_3 і раніше йому незнайомим
ОСОБА_2. Коли ОСОБА_2 пішов з бару, побачив на сидінні гаманець з грошима і
документами, а також ключі, які той забув, та вирішив їх привласнити.

Суд обгрунтовано визнав зазначені показання ОСОБА_1 суперечливими і
покликаними на уникнення відповідальності за скоєне, оскільки вони
спростовуються зібраними в справі доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_2, який упродовж досудового слідства
та судового розгляду показував, що 30 жовтня 2005 року зайшов у бар “Магнолія”,
де до його столику підсіли раніше не знайомі двоє чоловіків, одним з яких був
ОСОБА_1 Між ним і ОСОБА_1 виникла сварка, оскільки він відмовився пити
горілчані напої, а тому вирішив піти додому. Вийшовши з бару, почув кроки і
обернувся, побачив ОСОБА_1, який відразу його вдарив у голову, від чого він
втратив свідомість. Коли отямився, виявив пропажу гаманця з грошима та
документами, окулярів і ключів. Потерпілий підтвердив, що всі речі, яким
заволодів засуджений, лежали у внутрішніх кишенях йлшл куртки і не могли випасти.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні даних злочинів
підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
узгоджується з даними висновку судово-медичної експертизи про характер і
ступінь тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, протоколах очної
ставки, впізнання, в ході якого потерпілий за фотографією впізнав ОСОБА_1 як
особу, яка вчинили щодо нього злочини, добровільної видачі ОСОБА_1 гаманця з
документами та ключів, огляду місця події, іншими доказами, які є в матеріалах
справи.

Посилання засудженого ОСОБА_1 про неправильне визначення судом ступеня
тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_2, є необгрунтованими.

Як вбачається з даних висновку судово-медичної експертизи, у ОСОБА_2
виявлено забійні рани волосистої частини голови та нижньої губи, травматичні
переломи 4-х зубів справа зверху, травматичний підвивих 2 ступеня трьох зубів
верхньої щелепи, відкрите ушкодження кісток черепу, які утворились від ударних
дій твердих тупих предметів 30.10.2005 року і відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (а.с. 73).

Підстав для сумніву в об'єктивності даних судово-медичної експертизи та
правильності визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, не вбачається.

Розглядаючи справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1, в якій містились такі ж доводи, як і в його касаційній скарзі, апеляційний суд перевірив викладені в
ній доводи та з наведенням відповідних мотивів визнав їх безпідставними, а
вирок щодо нього - законним і обгрунтованим.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про те, що не було досліджено
питання про стан його психічного здоров'я. Із даних акту амбулаторної
судово-психіатричної експертизи видно, що у ОСОБА_1 в період часу, до якого
відноситься інкриміноване йому діяння мав місце органічний розлад особистості,
який не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а
тому за вчинене він є осудним і застосування примусових заходів медичного характеру
не потребує ( а.с. 79-82).

При провадженні досудового слідства та судовому розгляді
справи захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 здійснював захисник ОСОБА_6.
Після постановлення вироку засуджений відмовився від захисника та заявив про
те, що він буде запрошувати іншого захисника, що підтверджується його заявою
(а.с. 324).

З огляду на те, що ОСОБА_1 не заявляв клопотання про
призначення йому захисника і за станом психічного здоров'я він не відноситься
до кола осіб, у справах яких участь захисника є обов'язковою, слід визнати
безпідставними доводи засудженого про порушення апеляційним судом його права на
захист.

Перевіркою справи не виявлено об'єктивних даних, які б свідчили про
фальсифікацію її матеріалів та застосовування до засудженого незаконних методів
ведення слідства.

Дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.
357 КК України кваліфіковані правильно.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд
дотримався вимог ст. 65
КК України та врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного
та обставину, що обтяжує покарання.

Таке покарання є необхідним для
виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав
для пом'якшення покарання не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону
при провадженні досудового слідства та судового розгляду, в справі не виявлено.

Із змісту розписки ОСОБА_1 вбачається, що його ознайомили
з протоколом судового засідання. Також засудженому надавалась можливість для
ознайомлення з матеріалами кримінальної справи перед подачею ним касаційної
скарги, якою він скористався на свій розсуд.

Отже, постановлені щодо ОСОБА_1 судові
рішення відповідають вимогам закону. Тому підстав для призначення справи до
касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням учасників процесу немає.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Ю.М. Кармазін Ю.І. Нікітін О.С. Федченко