Справа № 1-76/10
Провадження №без н/провадження
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2010 року Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Збицької К.Д.

з участю прокурора Лозовика А.В.,

захисника ОСОБА_1,

секретаря Гузікової І.I.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, площа Соборна. буд.9, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, жонатого, приватного підприємця, в силу ст.89 КК України не судимого, - за ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, -

встановив :

06 жовтня 2009 року близько 8 години 30 хвилин під час проведення заняття з фізичної культури учнів 7-Б класу Малинської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №2 на стадіоні «Авангард», який знаходиться в Малинському міському парку культури та відпочинку ім. Міклухо-Маклая, ОСОБА_2 з метою вчинення розправи за нібито-то вчинені неправомірні дії відносно його доньки ОСОБА_2, яка навчається у 3-му класі цієї школи, підійшов до учениці ІНФОРМАЦІЯ_4, схопив її рукою за комір куртки, з силою здавивши шию, чим умисно спричинив потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому підязикової кістки, що потягли за собою тривалий розлад здоровя.

Підсудний ОСОБА_2 свою вину визнав частково та показав, що 5 жовтня 2009 року, повернувшись з відрядження, дізнався, що його 8-річна донька ОСОБА_2, яка навчається у 3- му класі, протягом місяця зазнає знущань від дівчат-семикласниць, відмовляється йти до школи. Однією з них є ОСОБА_3. Вони піднімали їй спідничку, фотографували на мобільний телефон. Цей факт його обурив, тому наступного дня вранці поїхав до школи, дізнався, що клас, де навчається ОСОБА_3, на уроці фізкультури на стадіоні. Поїхав туди. Донька вказала на ОСОБА_3. Він підійшов до неї, взяв рукою за комір куртки, став розпитувати про батьків, де мобільний телефон, на який знімали його доньку. Вона плакала, говорила, що це не вона, кричала, виривалась. Відпустив, коли підійшов, вчитель фізкультури. Допускає, що виявлені тілесні ушкодження могли виникнути, коли тримав за куртку. Стверджує, що не мав наміру спричинити тілесні ушкодження.

Крім часткового визнання вини підсудним його винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння підтверджується показаннями потерпілої, свідків, письмовими доказами,

Потерпіла ОСОБА_3 показала, що перший урок фізкультури 6 жовтня проводився на стадіон:, куди вона прийшла з ОСОБА_4 Крістіною та іншими дівчатами. На стадіон зайшов підсудний з донькою, запитав у дівчинки «Це вона?», після чого підійшов до неї, став душити за шию, штовхати, тримав за комір куртки, бив по обличчю та голові. Висловлював погрози, що задушить. Коли підійшов вчитель фізкультури і намагався розборонити, підсудний відштовхнув її й відпустив їй стало недобре, викликали швидку медичну допомогу. Категорично заперечує вчинення нею будь-яких дій щодо доньки підсудного.

Законний представник потерпілої ОСОБА_5 дізналася про те, що сталося з її донькою на уроці фізкультури, від медсестри. Коли вона прийшла до школи, ОСОБА_3 була в машині швидкої допомоги, плакала, тремтіла. Права сторона обличчя, горло були чорні, на голові

гематома. Розповіла, що побив її ОСОБА_1, погрожував вбити, задушити, роздавити трактором. Зверталися за медичною допомогою в дитячу поліклініку, до лікарів травматолога, невропатолога, лора, робили рентгенівські знімки голови та горла. Останній показав перелом підязикової кістки. їздили на консультації спеціалістів в Житомир, Київ. У дитини нервовий стрес. Вона стала дуже збудливою, жахається залишатися наодинці, стала гірше навчатися.

Свідок ОСОБА_6 - дружина підсудного - повідомила, що її донька Шура навчається у 3-му класі тієї ж школи, що й потерпіла. Вона комплексує через надмірну повноту. Ввечері 5 жовтня донька заплакала, не хотіла йти до школи, просила перевести в іншу. На її питання розповіла, що її ображають дівчата старшокласниці, затискають в кутку, піднімають одяг, фотографують на мобільний телефон, глузують. Старша донька сказала, що серед дівчат була і ОСОБА_3. Про це вона розповіла чоловікові, коли він повернувся додому. Вранці він пішов до школи разом з Шурою.

З показань свідка ОСОБА_4 Крістіни (учениці 7-Б класу) підсудний прийшов вранці з донькою до школи, шукав дівчину по імені ОСОБА_3 з фарбованим волоссям. ОСОБА_3 ще не було. Через деякий час учні їхнього класу пішли з учителем ОСОБА_7 для проведення уроку фізкультури на стадіон «Авангард» в міський парк. Вона йшла з ОСОБА_8 Крістіною, ОСОБА_3, ще однією дівчиною в числі перших. На стадіоні побачила того чоловіка, що питав про ОСОБА_3. З ним була дівчинка, яка вказала на ОСОБА_3. Підсудний підійшов до неї, схопив за комір куртки, здавив шию, вільною рукою наніс удар по обличчю, погрожував, не відпускав, поки не підійшов учитель фізкультури. У ОСОБА_3 почалася істерика, скаржилась, що не може дихати, почала падати. Учитель відвів її до роздягальні, пішов за медсестрою.

Аналогічні показання дали однокласники потерпілої свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8 Крістіна. Вони бачили як підсудний схопив потерпілу за комір, кричав на неї та вдарив.

Подруги потерпілої ОСОБА_8 Крістіна та ОСОБА_4 Крістіна заперечили вчинення з їхнього боку будь-яких дій відносно доньки підсудного, в тому числі з боку ОСОБА_3.

Учитель фізкультури свідок ОСОБА_7 показав, що о 8год.30хв. він відчинив вхід на стадіон, дав команду учням 7-Б класу шикуватися. Хтось крикнув про «розборки», діти кинулись в ту частину стадіону, де знаходилась ОСОБА_3 та незнайомий йому чоловік. Це був підсудний. Він також пішов до них. Бачив як ОСОБА_1 наніс удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_3, другою рукою міцно тримав за комір. Він хотів її розжати, але не зміг. З трудом вдалося умовити його, щоб відпустив дівчину, провів його за ворота, сказав, іцо так робити не можна, на що останній відповів, що тільки так можна чомусь навчити дітей. Він построїв учнів, але урок провести не зміг. ОСОБА_12 стало погано, в неї почалася істерика, підкошуватися ноги, нічого сказати не могла, голос зривався, задихалася, вела себе неадекватно. Тоді зателефонував до «швидкої», викликав медсестру. Урок був зірваний.

Зазначені показання свідків спростовують показання підсудного відносно того, що він потерпілу не бив, мав намір з нею лише поговорити, тримаючи за куртку, що свідчить про умисний характер його дій, направлених на спричинення тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_13, яка працює медсестрою в школі, де навчається потерпіла, про події на стадіоні дізналася від учнів, які прибігли за нею. Сказали, що ОСОБА_3 хтось вдарив. Коли вона прийшла на стадіон, дівчина лежала в роздягальні, плакала, була налякана, нервово збуджена, не могла говорити, встати на ноги. Про це вона повідомила матір ОСОБА_12.

Допитана судом свідок ОСОБА_14, яка протягом трьох років є класним керівником класу, де навчається ОСОБА_3, про події на стадіоні дізналася від вчителя фізкультури ОСОБА_7 З приводу зясування обставин знущання над його донькою підсудний до неї не звертався і про такі факти їй нічого не відомо. Потерпілу охарактеризувала як доброзичливу, дуже активну, старанну, приязну, добросовісну та відповідальну ученицю.

Згідно повідомлення начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Малайської міської ради від 23.11.2009 року проведеною перевіркою стану виховної роботи Малайської ЗОНІ №2 І-ІІІ ступенів щодо порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 під час навчання, порушень під час навчального процесу не виявлено (а.с.80).

Підсудний не звертався до педагогічного колективу, не робив спроби переконатися щодо правдивості повідомлення доньки, причетності до зазначених відносно неї дій потерпілої, а вчинив розправу самоправно.

При проведенні судово-медичної експертизи № 398 від 16 жовтня 2009 року у потерпілої ОСОБА_3 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців шиї, закритого перелому підязикової кістки, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоровя. Вони могли виникнути від дії твердих тупих предметів можливо за обставин і в час, вказані обстеженою та в постанові.

Дані ушкодження не могли виникнути внаслідок падіння потерпілої на тверду поверхню.

Дані ушкодження могли виникнути внаслідок здавлювання шиї рукою і носять одномоментний характер (а.с.37).

При проведенні додаткової експертизи (висновок №428 від 02 листопада 2009 року) експерт допускає, що закритий перелом підязикової кістки у ОСОБА_3 міг виникнути в результаті стиснення рукою коміру куртки, виготовленої з матеріалу, схожого на болоній, яка була надіта на ній (а.с.77).

За показаннями свідка ОСОБА_15, який працює лікарем рентгенологом Малинського МРТМО і одночасно за сумісництвом лікарем вухо-горло-носом, 7 жовтня минулого року до нього на прийом мати привела дівчинку ОСОБА_3, яка скаржилася на біль в горлі при ковтанні та пояснила, що якийсь дядько її душив. Для встановлення діагнозу направив її на рентген. Знімок показав закритий перелом підязикової кістки із незначним зміщенням уламків. Знімок був чітким, якісним і ніяких сумнівів не викликав. Голосова функція порушена не була, слизова гортані не ушкоджена, тому рекомендований був спокій і голосовий режим протягом 1-1,5 місяців. Він направив її на ВКК для вирішення питання про звільнення від уроків фізкультури. Крім нього вона була оглянута дитячим лікарем, травматологом, який дав направлення на знімок черепа, невропатологом та іншими.

8 жовтня 2009 року консультативним висновком спеціаліста лікаря лора ОСОБА_16 Житомирської обласної дитячої лікарні підтверджений встановлений ОСОБА_15 діагноз «закритий перелом підязикової кістки з незначним зміщенням уламків» й рекомендовано звільненити хвору від уроків фізкультури (а.с.131).

Згідно пункту 2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя У-країни від 17 січня 1995 року №6 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за № 255/791 ознаками тілесного ушкодження середньої тяжкості є відсутність небезпеки для життя; відсутність наслідків, що визначають тяжке тілесне ушкодження, тривалий розлад здоровя (строком понад три тижні (більш як на 21 день), стійка втрата працездатності менш ніж на третину.

В пункті 4.4 зазначених Правил зазначено, що судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканини і органів та їх функцій, виходить із звичайної тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою.

Про тривалість розладу здоровя потерпілої свідчить також заключення МКК від 12.10.2009 року про те, що вона потребує звільнення від уроків фізкультури на один місяць, та висновок директора міського центру «Психічне здоровя дітей та підлітків» кафедри дитячої, соціальної та судової психіатрії Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика професора, доктора медичних наук ОСОБА_17 про те, що на час обстеження «від часу 2 місяців з моменту події у дівчинки залишається симптоматика, яку можна оцінити як: посттравматичний стресовий розлад на фоні резидуальних ознак органічного ураження головного мозку. Дівчинка потребує лікування» (а.с.130).

Таким чином у суду не виникає сумнівів щодо правильності визначення тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою внаслідок неправомірних дій підсудного.

Відповідальність за ст.122 КК настає за наявності вчинення злочину з прямим або непрямим умислом, а також у тому випадку, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоровю, і фактично було заподіяно тілесне ушкодження середньої тяжкості, що має місце в цілеспрямованих діях підсудного.

На підставі досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність вини підсудного в умисному заподіянні потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але спричинило тривалий розлад здоровя, та кваліфікує його дії за ч.І ст.122 Кримінального кодексу України.

Призначаючи покарання, суд враховує, що підсудний раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення хуліганства, але в силу ст.89 КК України вважається не судимим. Вчинив злочин середньої тяжкості. За місцем проживання характеризується позитивно. Є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи. Має двох неповнолітніх дітей. Свою вину він визнав частково.

Обставин, які б відповідно до ст.66 Кримінального кодексу України помякшували покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка згідно п.6 ст.67 Кримінального кодексу України обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо малолітньої потерпілої (ІНФОРМАЦІЯ_5).

Виходячи із наведеного та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, суд находить за необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення підсудним нових злочинів призначити покарання в межах санкції статті, за якою він засуджується, у виді позбавлення волі та вважає за можливе застосування ст.75 КК України - звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням на засудженого обовязків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Законним представником потерпілої заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 890 гривень та моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.

При вирішенні питання щодо задоволення цивільного позову суд виходить з положень ст.60 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами.

Підсудний визнав цивільний позов частково.

Суд визнає, що позов підлягає частковому задоволенню як в частині відшкодування матеріальних збитків - відповідно до документально підтверджених витрат, так і в частині моральної шкоди.

Зазначені цивільним позивачем матеріальні витрати складаються із вартості балонової курточки в розмірі 350грн., витрат на придбання квитків 07, 09, ЗО листопада та 03 грудня 2009 року в розмірі 130грн.. витрат на бензин 27 листопада 2009 року в розмірі 150 гривень, 250 гривень сплачених 03 грудня за висновок центру «Психічне здоровя дітей та підлітків» (а.с. 129, 170-172).

Суд задовольняє вимоги позивача щодо відшкодування витрат на поїздки в м.Київ 03.12.2009 року в розмірі 40грн. та 250грн. за МР-дослідження 24.11.2009 року, тобто в розмірі 290грн. В решті відмовляє, оскільки надані квитки та фіскальний чек про придбання бензину не підтверджені доказами про звернення у ці дні за медичною допомогою в місто ОСОБА_18. Оглянута судом курточка, в яку була одягнена потерпіла, не має значних механічних пошкоджень і відсутній висновок спеціаліста про непридатність її для подальшого використання.

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди позов підлягає також частковому задоволенню. Згідно розяснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості, справедливості.

Від проведення судово-психіатричної експертизи законний представник потерпілої у судовому засіданні відмовилась.

Суд визнає, що потерпіла внаслідок неправомірних дій підсудного зазнала негативних явищ та моральної шкоди. Вона перенесла фізичний біль, нервовий стрес, посттравматиичний стресовий розлад, була позбавлена можливості повноцінно займатися на уроках фізкультури, спілкуватися з однокласниками. По даний час відчуває себе невпевнено у відносинах з оточуючими. Разом з тим визначений розмір моральної шкоди у сумі 100 000 гривень суд визнає завищеним й необгрунтованим та зменшує його до 25 000 гривень, які підлягають стягненню з підсудного як цивільного відповідача.

Куртка потерпілої підлягає поверненню їй за належністю.

Керуючись ст.ст.323,324,327 Кримінально-процесуального кодексу України, -

засудив :

визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.122 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді двох років і шести місяців позбавлення волі.

На підставі до ст.75 Кримінального кодексу України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку терміном два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до п.п.2,3,4 ч.І ст.76 цього Кодексу обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з'являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

Речовий доказ - болонову курточку - повернути потерпілій ОСОБА_3.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 290 гривень на відшкодування матеріальних збитків та 25000 гривень на відшкодування моральної шкоди, всього 25290 (двадцять пять тисяч двісті девяносто) гривень.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_18