Номер провадження: 11-кп/785/1079/15
Номер справи місцевого суду: 522/1907/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляції прокурора та адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2015 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

повернено обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2015 року обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернуто прокурору Одеської області для усунення недоліків через його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки в обвинувальному акті на порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення, від якого ОСОБА_9 повинен захищатися в суді, у тому числі не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення. Крім того, відповідно до тексту обвинувального акту він затверджений 10.06.2015 року, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано про затвердження вказаного обвинувального акту 09.06.2015 року. Також відповідно до розписки захисника ОСОБА_8 , доданої до обвинувального акту прокурором йому не надано письмового повідомлення щодо надання йому доступу до матеріалів відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України.

В апеляції прокурор вказує, що рішення суду про повернення обвинувального акту необґрунтоване і суперечить вимогам ст. 370,371 КПК України, оскільки, на його думку, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 складено і затверджено з дотриманням вимог закону, а технічні описки слідчого та відсутність письмових повідомлень сторони кримінального провадження про відкриття матеріалів досудового розслідування не несе ніяких негативних наслідків для кримінального провадження, у зв`язку з чим просить ухвалу суду скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляції захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить змінити ухвалу суду, доповнити мотивувальну частину ухвали вимогою щодо необхідності усунення недоліків обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування шляхом зазначення в цьому реєстрі часу проведення процесуальних дій, внесення усіх процесуальних дій та реквізитів, прийнятих процесуальних рішень з дотриманням їх хронологічного порядку, оскільки ці дані у реєстрі матеріалів досудового розслідування, на його думку, зазначені неповно.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 про задоволення його апеляції і відмову у задоволенні апеляції прокурора, прокурора про задоволення його апеляції і скасування ухвали суду, вивчивши судові матеріали та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції захисника, про необхідність часткового задоволення апеляції прокурора та зміни ухвали районного суду з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини». Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).

Однак, як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_9 , він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише обставини, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування і дана правова кваліфікація кримінального правопорушення, однак в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, не дивлячись на те, що апеляційний суд Одеської області в ухвалі від 28.04.2015 року про часткове задоволення апеляції прокурора і зміну рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 258-3 КК України вказав на відсутність у попередньому обвинувальному акті формулювання обвинувачення та вказав, що обвинувачення має бути конкретним. Однак ця вказівка суду апеляційної інстанції, що є обов`язковою для суду першої інстанції та органів досудового розслідування, не виконана.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним і недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу, визначеного ст. 17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка ж в обвинувальному акті на те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на невідповідність часу затвердження обвинувального акту, зазначеному у його тексті 10.06.2015 року, даним реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому вказано про затвердження обвинувального акту 09.06.2015 року.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків.

Доводи апеляції захисника щодо доповнення реєстру матеріалів досудового розслідування вказівками щодо часу проведення слідчих дій і прийняття процесуальних рішень не можна визнати обґрунтованими, адже слідчий з достатньою повнотою зазначив в реєстрі і час, і дату проведення слідчих дій та прийняття процесуальних рішень. Також в ході розгляду апеляцій прокурор пояснив, що всі надані захисником матеріали приєднані слідчим до матеріалів кримінального провадження, чим підтвердив факт доступу до цих матеріалів.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляції прокурора про те, що обвинувальний акт може бути подано до суду першої інстанції із технічними помилками, описками і т. ін., адже, як видно із вище приведених норм міжнародного права і кримінального процесуального законодавства України, обвинувачення має бути конкретним з тим, щоб обвинувачена особа мала можливість підготуватись до захисту від нього. Також не можуть бути підставами для скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2015 року твердження апеляції прокурора про відсутність у її тексті вказівки про місце її постановлення, оскільки в тексті судового рішення та журналі судового засідання зазначено місце проведення судового розгляду.
Разом з тим, кримінальним процесуальним законом, зокрема ст. 32 КПК України, передбачена можливість здійснення кримінального провадження і у випадку, якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, на чому наголошував прокурор в ході розгляду апеляцій, у зв`язку з чим апеляція прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а ухвала суду зміні з виключенням із мотивувальної її частини вказівки суду на невстановлення місця вчинення кримінального правопорушення, як підстави для повернення обвинувального акту прокурору.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції захисника, а апеляцію прокурора належить частково задовольнити і змінити судове рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, апеляцію прокурора частково задовольнити, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2015 року про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 258-3 КК України змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали вказівку суду на невстановлення місця вчинення кримінального правопорушення, як підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

В іншій частині ухвалу районного суду залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2