Провадження №11-кп/772/146/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, апеляційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2014 року по кримінальному провадженню № 0000188 від 24 листопада 2012 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, неодруженого, студента бухгалтерсько-механічного факультету технологічно-промислового коледжу Вінницького національного аграрного університету, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Цивільні позови ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь:
ОСОБА_5 29365 (двадцять дев`ять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 91 копійку матеріальної шкоди, 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат за надання правової допомоги;
ОСОБА_6 10000 (десять тисяч) гривень моральноїшкоди;
ОСОБА_7 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот ) гривеньморальної шкоди.
Вирішено питання з процесуальними витратами.

за участю секретаря: ОСОБА_9 ,

прокурора: ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого : ОСОБА_11
захисника : ОСОБА_12
потерпілих : ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7
законого представника потерпілих : ОСОБА_13

В С Т А Н О В И В:
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2014 року ОСОБА_8 засуджено за те, що 25 липня 2012 року, приблизно, о 21.30 год. обвинувачений ОСОБА_14 , не маючи посвідчення водія категорії «А», керуючи технічно - справним мотоциклом «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку вул. 600 річчя по проїзній частині вул. Келецька в м. Вінниці, яка має по дві смуги руху в протилежних напрямках, зі швидкістю біля 80 км/год, чим перевищив дозволену в населених пунктах швидкість руху, в районі перехрестя з вул. Космонавтів не вжив своєчасних заходів до зупинки мотоцикла в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_15 , при зміні напрямку руху праворуч, не переконався, що даний маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, з необережності допустив наїзд на вищезазначеного пішохода ОСОБА_15 , який перетинав проїзну частину дороги зліва - направо по ходу руху зазначеного транспортного засобу по регульованому пішохідному переходу на заборонений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_15 від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в МКЛ ШМД, а пасажирка вказаного мотоцикла ОСОБА_16 , яка на момент пригоди була без мотошолома, отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №587 від 27 серпня 2012 року пішохід ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми - синця в очній ділянці справа, рани у виличній ділянці справа, крововилив в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в потиличній ділянці, перелому потиличної кістки, поширеного субарахноїдального крововиливу, крововиливу в шлуночки мозку, забою головного мозку; закритої травми грудей - саден грудей, перелому ребер справа, забою лівої легені; закритої травми живота - розриву, розміщенню тканин печінки, крововиливу в черевну порожнину; крововиливу в заочеревний простір справа; перелому кісток правої гомілки, крововиливу в м`язи правого стегна. Ушкодження у ОСОБА_15 спричинені 25 липня 2012 року в момент ДТП. Смерть ОСОБА_15 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_15 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння, і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_15 етиловий спирт не виявлено.
Згідно з висновком судово - медичної експертизи №2424 від 21 вересня 2012 року ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми - черепно-мозкової травми - забою головного мозку легкого ступеню, лінійного перелому кісток лицьового черепа (верхнього краю лівої орбіти з переходом на луску лобної кістки - передньої стійки лобної пазухи, двобічний перелом верхньої щелепи без зміщення, перелому кісток носа зі зміщенням), забійно-скальпованої рани лобної та тім`яної ділянок голови, підшкірної гематоми тім`яної ділянки, гематоми верхньої повіки лівого ока, множинних саден обличчя, тулуба, кінцівок. Вказані ушкодження у ОСОБА_16 не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоров`я (понад 21 день), тому належать до середньої тяжкості, виникли 25 липня 2012 року.
Відповідно до висновку додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №7484/7485 від 04 жовтня 2013 року, швидкість руху мотоцикла «Хонда», виходячи з довжини сліду юзу та подряпин на проїзній частині, становила не менше ніж 61-70 км/год. В даному випадку водій мотоцикла «Хонда» ОСОБА_14 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_15 шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах даної ДТП дії водія мотоцикла «Хонда» ОСОБА_17 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП. При забезпечені прямолінійного руху водієм ОСОБА_18 , наїзд на пішохода не стався би, оскільки в момент досягнення лінії руху пішохода останній залишав смугу руху мотоцикла «Хонда».
Обвинувачений ОСОБА_14 за вищевикладених обставин грубо порушив вимоги пп. 2.1 а, 2.3 г, 10.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено: п. 2.1 а - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 2.3 г - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів; п. 10.1 - перед початком руху, перестроювання та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху; п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
Порушення обвинуваченим ОСОБА_18 вимог п.п. 2.1а, 2.3г, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті потерпілого.
До початку апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_14 надав до Апеляційного суду Вінницької області письмову заяву про звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вважають вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2014 року щодо ОСОБА_8 таким, що підлягає зміні в частині задоволення цивільних позовів та просять збільшити суму стягнення моральної шкоди завданої злочинними діяннями ОСОБА_8 ..
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав заявлене ним клопотання про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», а також пояснення потерпілих, які просили задовільнити їх цивільні позови в повному обсязі, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга потерпілих та клопотання обвинуваченого підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Висновок суду щодо фактичних обставин злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Відповідно до п.6 Пленуму Верховного Суду України від 3.03.1989р.№3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.
Відповідно до п.13 вищевказаної постанови покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4»Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п.9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань( фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.
Однак, з вироку суду вбачається, що, приймаючи рішення про вирішення цивільного позову, суд першої інстанції даних вимог у повній мірі не дотримався, неповно дослідив обставини справи, які впливають на прийняття правильного рішення по справі, а тому його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
При вирішенні позову в частині відшкодування завданих моральних збитків суд не зазначив у вироку відповідні мотиви визначення розміру моральної шкоди та вирішуючи дане питання не врахував глибини та тривалості перенесених моральних переживань, внаслідок чого стягнув надто малий розмір моральної шкоди.
Суд першої інстанції недостатньо врахував характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, які потерпілі тривалий час відчувають, у зв`язку із втратою рідної їм людини, а також зміну звичного їм укладу життя, малолітня дитина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалід дитинства, яка потребує постійного лікування та піклування залишилася без батька.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає доводи апелянтів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а вирок суду першої інстанції зміні в частині задоволення цивільних позовів.
Разом з цим, клопотання обвинуваченого щодо необхідності звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» не позбавлено правових та фактичних підстав.
Як вбачається з наявних в кримінальному провадженні даних, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення злочину був неповнолітнім, а отже, останній підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2014 році»
Згідно ст. 1 п. «а» Закону України «Про амністію у 2014 році, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми
Згідно ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році», особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом. Особам, засудженим до покарання (основного чи додаткового) у виді штрафу, сума штрафу, сплаченого ними до ухвалення судом рішення про звільнення від відбування покарання у зв`язку з амністією, не повертається
В силу ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України класифікується як тяжкий, але юридична конструкція норми ч.2 ст. 286 КК України, передбаченої законодавцем, пов`язана з вчиненням цього злочину лише в формі необережної вини.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових та фактичних підстав для застосування ст. 1 п. «а», ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» щодо звільнення ОСОБА_8 , від відбування основного та додаткового покарання, призначеного за ст. 286 ч. 2 КК України вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2014 року.
Керуючись ст. 1 п. "а" Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246-VII від 06 травня 2014 року, Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246-VII (1246-18) від 06 травня 2014 року, та ст.ст. 376 ч.2,404, 405, 407 ч. 1 п. 2, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року по кримінальному провадженню № 0000188 від 24 листопада 2012 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України та клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року по кримінальному провадженню № 0000188 від 24 листопада 2012 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову - змінити.
Цивільні позови ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по кримінальному провадженню № 0000188 від 24 листопада 2012 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині стягнення моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_8 на користь:
ОСОБА_5 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди;
ОСОБА_6 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральноїшкоди;
ОСОБА_7 150000 (сто п`ятдесят тисяч ) гривеньморальної шкоди.
В іншій частині вирок залишити без змін.
На підставі ст. 1 п. «а» Закону України «Про Амністію у 2014 році», звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за ст. 286 ч. 2 КК України, у виді позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: