Справа № 1003/7450/12
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2012 Білоцерківський міськрайонний суд в складі:

головуючий суддя Машарова З. А. ,

при секретарі Калініченко Н. П.,

з участю прокурора Турчина С.О. Мельника Г.І..

.розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві

кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, фізична особа-підприємець, одруженого, еа утриманні двоє дітей,1994 та ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, прож. в ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого,. в скоєнні злочину,передбаченого ст.. 172 ч.1,172 ч.2 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1. вчинив грубе порушення законодавства про працю, яке виразилось у використанні найманої праці працівників без оформлення з ними трудових відносин.та використанні найманої праці працівників- матерів,що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Злочин скоєно за таких обставин:

ФОП ОСОБА_1 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця № 315775 серія В02 від 07.05.1997 року, виданого виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради в Київській області, є суб'єктом підприємницької діяльності, який зобов'язаний здійснювати підприємницьку діяльність при використанні найманої праці відповідно до ст. ст. 21, 24, 241, 48, 50, 253, 254 КЗпП України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообовязковим соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. 1 статті 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно статті 21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) трудовий договір, це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно статті 254 КЗпП України, основними джерелами коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування є внески власників підприємств, установ, організацій або уповноважених ними органів чи фізичної особи, працівників.

В порушення наведених норм Конституції України та КЗпП України фізична особа - підприємець ОСОБА_1, умисно, без оформлення трудових відносин, використовував найману працю ОСОБА_2, який виконував обовязки ювеліра монтувальника, в період з грудня 2011 по 22 березня 2012 року, ОСОБА_3, який виконував обовязки ювеліра монтувальника, в період з листопада 2011 року по 22 березня 2012 року та ОСОБА_4, який виконував обовязки ювеліра монтувальника, в період з вересня 2011 року по 22 березня 2012 року.

При цьому, в цей період із заробітку ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жодних внесків на їх соціальне страхування, загальнообовязкове пенсійне страхування та сплату відповідних податків до бюджету не здійснювалося.

Також, в порушення вимог ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України за № 836 від 26.07.1996 року, якими визначено, що громадянам які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 5,2 грн., ОСОБА_1 вказаним працівникам не нараховувалась та не виплачувалась доплата за працю на території радіоактивного забруднення.

Крім цього, в порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України ОСОБА_1 не проводив нарахування індексації грошових доходів, у звязку із ростом споживчих цін.

Наведеними незаконними, умисними діями фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 були грубо порушені гарантовані Конституцією України та законами України права ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на гарантовані законом умови праці, соціальний захист та забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Крім цього, в порушення вимог ст.ст. 46, 67 Конституції України, ст.ст. 21, 253, 254 КЗпП України фізична особа - підприємець ОСОБА_1, діючи умисно, без оформлення трудових відносин, використовував найману працю наступних жінок матерів: ОСОБА_5, достовірно знаючи, що остання має трьох малолітніх дітей, які не досягли чотирнадцятирічного віку, а саме ОСОБА_6, 10.07.2003р.н., ОСОБА_7, 10.07.2010р.н. та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, а також ОСОБА_9, достовірно знаючи, що остання має малолітню доньку, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, а саме ОСОБА_10, 29.06.2006р.н.

Так, ОСОБА_5 виконувала обовязки ювеліра - монтувальника, в період з 15.09.2011 року по 15 лютого 2012 року. ОСОБА_9 виконувала обовязки ювеліра полірувальника з вересня 2011 року по лютий 2012року включно та обовязки адміністратора, в період з лютого 2012 року по 22 березня 2012рік.

При цьому, в цей період із заробітку ОСОБА_5 та ОСОБА_9 жодних внесків на їх соціальне страхування, загальнообовязкове пенсійне страхування та сплату відповідних податків до бюджету не здійснювалося.

Також, в порушення вимог ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України за № 836 від 26.07.1996 року, якими визначено, що громадянам які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 5,2 грн., ОСОБА_11 вказаним працівникам не нараховувалась та не виплачувалась доплата за працю на території радіоактивного забруднення.

Крім цього, в порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України ОСОБА_1 не проводив нарахування індексації грошових доходів, у звязку із ростом споживчих цін.

Наведеними незаконними, умисними діями фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 були грубо порушені гарантовані Конституцією України та законами України права заробітку ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на гарантовані законом умови праці, соціальний захист та забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Підсудний ОСОБА_1 свою винуватість у скоєнні злочинів визнав повністю і показав, що свою вину у вчиненні даних злочинів визнає повністю, так як факти не оформлення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9Ю викладені в постанові про притягнення його як обвинуваченого мали місце. У вчиненому щиро розкаюється.

Повністю визнаючи свою вину в скоєнні злочину,в повному обсязі погоджуючись з пред"явленим обвинуваченням та будучи детально ознайомленим з положеннями ст. 299 КПК України,підсудний від дослідження зібраних по справі доказів, відмовився,проти чого учасники процесу не заперечують

. Суд вважає, що вина підсудного в скоєнні злочину доведена повністю, його дії правильно кваліфіковано по ст. 172 ч.1 КК України, як грубе порушення законодавства про працю, , яке виразилось у використанні найманої праці працівників без оформлення з ними трудових відносин.та по ст.. 172 ч.2 КК України,як використанні найманої праці працівників,жінок - матерів,що мають дітей віком до чотирнадцяти років. без оформлення з ними трудових відносин

Призначаючи покарання,суд враховує обставини скоєння злочину,особу підсудного ,обставини, що помякшують відповідальність .

... Підсудний раніше не судимий ,свою вину в скоєнні злочину визнав, розкаюється, , він активно сприяв розкриттю злочину, на утриманні має двох дітей 1994 та ІНФОРМАЦІЯ_3, виправив вирушення трудового законодавства.що суд враховує як обставини,що пом»якшують відповідльність.

За місцем проживання він характеризується позитивно

.. При наявності обставин, що пом"якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, яка не являє собою великої суспільної небезпеки, суд вважає за можливе призначення покарання не пов"язанного з позбавленням волі, в вигляді штрафу його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Міру запобіжного заходу залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

.

Керуючись ст. 323,324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину , передбаченого ст. 172 ч.1,172 ч.2 КК України та призначити йому покарання

по ст. 172 ч1, КК України штраф в бюджет держави в розмірі п»ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян,що становить 850 грн.

По ст.. 172 ч.2 КК України штраф в бюджет держави в розмірі семидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян,що становить 1190 грн

Відповідно до ст.. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого остаточно призначити покарання ОСОБА_1 штраф в бюджет держави в розмірі семидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян,що становить 1190 грн

Міру запобіжного заходу залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Київської області на протязі п"ятнадцяти днів.

З моменту його проголошення.

Суддя: З. А. Машарова