У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Таран Т.С. і Школярова В.Ф.

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 11 березня 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1. на вирок Калінінського районного суду м. Донецька від 19 січня 2007
року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, судимого, останній раз 05 грудня 2003 року
за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 06 грудня 2005 року умовно-достроково на 1
рік 3 місяці 16 днів,

засуджено за
ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України суд до цього покарання частково приєднав
невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кіровського районного суду м.
Донецька від 05 грудня 2003 року й визначив ОСОБА_1. остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В апеляційному порядку зазначений
вирок не переглядався.

За вироком суду ОСОБА_1. визнано винним у тому, що він 06 жовтня 2006 року
приблизно о 13-й годині 40 хвилин шляхом підбору ключів проник у квартиру
АДРЕСА_1, звідки таємно викрав майно, яке належало ОСОБА_2., спричинивши їй
матеріальну шкоду на суму 1662 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить вирок щодо нього скасувати, а
кримінальну справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що суд
першої інстанції при розгляді справи порушив норми кримінально-процесуального
законодавства, оскільки проігнорував його клопотання про допуск до участі в
розгляді справи захисника та фіксування судового процесу за допомогою технічних
засобів. Вказує, що судом невірно кваліфіковані його дії за кваліфікуючою
ознакою ч. 3 ст. 185 КК України - проникнення в приміщення, оскільки він проник
у квартиру потерпілої шляхом вільного доступу. Крім того, зазначає, що при
призначенні покарання судом не враховано всіх позитивних даних про його
особу.

Заслухавши доповідь судді Верховного суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів,
вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1. у
вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на досліджених і
перевірених у судовому засіданні доказах, у тому числі його показаннях, у яких
він визнав, що 6 жовтня 2006 року відкривши дублікатом ключа вхідні двері
квартири, яка належала ОСОБА_2. та
скориставшись тим, що нікого немає вдома, заволодів мобільним телефоном
марки “Нокія 6681”; показаннями потерпілої ОСОБА_2., яка підтвердила, що
ОСОБА_1. деякий час проживав у її квартирі, а 26 вересня 2006 року, звільнивши
її, повернув їй дублікат ключів. 6 жовтня 2006 року, повернувшись додому з
роботи, виявила відсутність мобільного телефону.

Показання потерпілої ОСОБА_2. повністю узгоджуються з
показаннями свідка ОСОБА_3., який підтвердив, що ОСОБА_1. деякий час проживав у
квартирі його матері ОСОБА_2., а 26 вересня 2006 року вона запропонувала йому
звільнити квартиру та заборонила повертатись до неї. 6 жовтня 2006 року від
матері йому стало відомо, що ОСОБА_1. вчинив крадіжку мобільного телефону, про
що вона повідомила працівників правоохоронних органів.

На підставі аналізу зазначених доказів та ретельної перевірки інших
матеріалів справи, в тому числі даних протоколів огляду, очної ставки між
потерпілою ОСОБА_2. та ОСОБА_1., суд дійшов правильного висновку щодо винності
ОСОБА_1. у вчиненні таємного викрадення чужого майна з проникненням у житло,
повторно.

Посилання засудженого в скарзі на те, що він проник до квартири потерпілої
шляхом вільного доступу, а не з проникненням, і тому його дії за ч.3 ст. 185 КК
України кваліфіковані неправильно, не ґрунтуються на законі, оскільки для
кваліфікації крадіжки за ознакою проникнення, зазначені в скарзі обставини,
значення не мають.

Дії засудженого ОСОБА_1. за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

При призначенні ОСОБА_1. покарання суд відповідно до
вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані
про його особу, і правильно призначив покарання в межах санкції закону, за яким
його визнано винним, а тому доводи скарги засудженого про те, що суд призначив
йому надто суворе покарання, позбавлені підстав.

Не ґрунтуються на матеріалах справи й твердження
засудженого ОСОБА_1. у
касаційній скарзі про те, що судом першої інстанції проігноровано його
клопотання про фіксування судового процесу технічними засобами та допуск до
участі в розгляді справи захисника.

З огляду на матеріали справи клопотання засудженого
аналогічного змісту було заявлене через спецчастину слідчого ізолятора 14 січня
2007 року, а до головуючого по справі воно надійшло 22 січня 2007 року, тобто
після постановлення вироку (19
січня 2007 року). Розгляд справи в засіданні суду першої інстанції відбувався з
участю засудженого ОСОБА_1., але відповідні клопотання ним не заявлялися і
зауваження на протокол судового засідання з цих підстав ним не подавалися.

Перевіркою матеріалів справи істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або
скасування судових рішень, у справі не виявлено.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши матеріали справи, не вбачає в ній,
передбачених ст. 398 КПК України, підстав для призначення справи до касаційного
розгляду з повідомленням зазначених у ст. 384 КПК України осіб.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.394
-396 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити в задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1.

с у д д і:

Синявський О.Г. Таран Т.С. Школяров В.Ф.