Справа № 183/1581/15
№ 1-кп/183/292/15
В И Р О К
іменем України
27 квітня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000175 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, холостого, маючого середню освіту, не судимого, працюючого експедитором у приватного підприємця ОСОБА_6 , проживаючого АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

встановив:

24 березня 2014 р. наказом № 63 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду - стрільця-помічника гранатометника. Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку. 6 серпня 2014 р. так і в подальшому старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у м. Дніпропетровськ, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 12 березня 2015 р. старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, у період з 6 серпня 2014 р. по 12 березня 2015 р., старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю, вказавши, що дійсно проходив службу у військовій частині, а після повернення із відрядження з зони антитерористичної операції знаходився у короткочасній відпустці, з якої в частині не повернувся, так як захворів, та доглядав за хворою мамою. 12.03.2015 р. сам з`явився до військової частини, а потім до прокурора. У скоєному щиро кається, розуміє що вчинив порушення закону, тому і повернувся, щоб спонукати свою провину.

Суд визнав, відповідно до ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів, щодо обставин справи як обвинувачення так і захисту, оскільки учасники судового провадження проти цього не заперечують, та обставин справа не оспорюють.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд визнає пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами щире каяття, яке виразилося у беззаперечному визнані вини обвинуваченим, активне сприяння розкриттю злочину, а також його участь в антитерористичній операції, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, суд вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі з застосуванням до нього випробування згідно ст. 75 КК України, розмірного тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання їм нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

ухвалив :

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком один рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку видати обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя