Справа № 1-93/11 Провадження №11/0390/232/2012
Головуючий у 1 інстанції:Чонка В.В.
Категорія:ч.ч.2,3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України
Доповідач: Силка Г. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого судді -Силки Г.І.

суддів -Польового М.І., Бешти Г.Б.,

з участю прокурора - Старчука В.М.,

засудженого -ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляціями помічника прокурора
Горохівського району, який брав участь
у розгляді справи судом першої
інстанції та засудженого ОСОБА_1 на
вирок Горохівського районного суду від
26 грудня 2011 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
житель АДРЕСА_1, українець, громадянин
України, з вищою освітою, пенсіонер,
одружений, не судимий, засуджений:

- за ч.2 ст.191 КК України до
покарання у виді позбавлення волі
строком на 2 (два) роки з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
адміністративно-господарськими та
розпорядчими функціями строком на 3
(три) роки;

- за ч.3 ст.191 КК України до
покарання у виді позбавлення волі
строком на 3 (три) роки з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
адміністративно-господарськими та
розпорядчими функціями строком на 3
(три) роки;

- за ч.1 ст.366 КК України -850 (вісімсот
п'ятдесят) гривень штрафу з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з
адміністративно-господарськими та
розпорядчими функціями строком на 3
(три) роки.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим
остаточно визначено покарання -3 роки
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з
адміністративно-господарськими та
розпорядчими функціями строком на 3
(три) роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого
ОСОБА_1 звільнено від відбування
призначеного основного покарання, якщо
він протягом двохрічного іспитового
строку не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього обов'язки:

- не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти цей орган про зміну
місця проживання, роботи;

- періодично з'являтися для
реєстрації в органи
кримінально-виконавчої інспекції;

Цивільний позов прокурора
Горохівського району залишено без
розгляду.

Запобіжний захід засудженому залишено
підписку про невиїзд.

Вироком вирішено долю арештованого
майна,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком суду ОСОБА_1 визнаний
винним та засуджений за те, що він,
перебуваючи на посаді сільського
голови Пустомитівської сільської ради
в період з березня 2003 року по грудень 2007
року, шляхом зловживання своїм
службовим становищем розтратив та
привласнив бюджетні кошти і вчинив
службове підроблення.

Так, він, являючись службовою особою
органу місцевого самоврядування,
представником влади, виконуючи
організаційно -розпорядчі та
адміністративно -господарські
обов'язки, використовуючи своє
службове становище всупереч інтересам
служби та Конституції України, Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», «Про державну службу»,
умисно незаконно діючи в інтересах
третіх осіб -головного спеціаліста по
бухгалтерському обліку
Пустомитівської сільської ради ОСОБА_2
в березні 2003 року в с. Пустомити
Горохівського району в приміщенні
сільської ради склав і видав
розпорядження №6 від 01.03.2003 року «Про
результати проведення іспиту та
відбір кандидатів на заміщення
вакантної посади головного
спеціаліста»встановив останній
надбавку за вислугу років у розмірі 25%,
як державному службовцю, хоча права на
отримання цієї надбавки вона не мала.
ОСОБА_2 упродовж березня 2003 року
-грудня 2007 року незаконно отримала з
бюджету сільської ради кошти -надбавку
за вислугу років у сумі 3018, 91 грн.

ОСОБА_2, в результаті неправомірних дій
ОСОБА_1, внаслідок проведення
безпідставного нарахування та виплати
в період з березня 2003 року по березень
2006 року та нарахування та виплату в
завищеному розмірі в період квітня 2006
року -грудня 2007 року надбавки за ранг та
вислугу років безпідставно отримала з
бюджету сільської ради премії в сумі
3343,07 грн., заробітної плати -303,16грн.,
заробітної плати за час перебування у
відпустці -2190,33грн., матеріальної
допомоги -722,45грн. Тобто ОСОБА_1
розтратив майно з бюджету сільської
ради, в користь ОСОБА_2, зловживаючи
своїм службовим становищем на загальну
суму 9677,92грн.

Крім того, він як службова особа,
вчинив службове підроблення, склав і
видав вищевказане розпорядження про
нарахування надбавки за вислугу років
ОСОБА_2 а також затвердив своїм
підписом платіжні відомості за період
березня 2003 року по грудень 2007 року в
яких містились завідомо неправдиві
дані про нарахування цієї надбавки та
платіжні відомості в яких містилися
завідомо неправдиві дані щодо
нарахування премії секретарю
сільської ради ОСОБА_3 та премії йому,
як голові сільської ради.

ОСОБА_1 також, зловживаючи своїм
службовим становищем, являючись
розпорядником коштів сільської ради,
умисно без прийняття відповідних
розпоряджень і без затвердження їх
сесією сільської ради, давав вказівку
ОСОБА_2 - головному бухгалтеру
сільської ради в період з березня 2003
року по грудень 2007 року проводити
нарахування йому премії, яку він
повторно незаконно отримав в сумі
9190,91грн., а також нарахування премії
секретарю сільської ради ОСОБА_3, яку
остання незаконно отримала в сумі 4559,17
грн.

У поданій апеляції прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої
інстанції, не оспорюючи правильності
кваліфікації та доведеності вини,
вважає, що призначене судом покарання
ОСОБА_1 не відповідає тяжкості злочинів
та особі засудженого. Посилається на
те, що вчинені засудженим злочини
відносяться до категорії тяжких,
середньої та невеликої тяжкості, а
злочинними діями останнього заподіяно
значної матеріальної шкоди. Просив
вирок суду першої інстанції скасувати
та постановити свій вирок. На час
розгляду справи прокурор змінив свою
апеляцію, просить вирок відносно
ОСОБА_1 в частині його засудження за ч.2,
3 ст.191 КК України залишити без зміни, а в
частині засудження ОСОБА_1 за ч.1ст.366 КК
України звільнити його від покарання
на підставі ст.49 КК України.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 вважає, що
в його діях відсутній склад
інкримінованих злочинів. Посилається
на те, що в нього не було умислу на
службове підроблення та розтрату і
привласнення бюджетних коштів шляхом
зловживання своїм службовим
становищем. Вказує на те, що про
встановлення надбавки за вислугу років
головному бухгалтеру сільської ради
ОСОБА_2 у розмірі 25% було видане
розпорядження з послідуючим
затвердженням на сесії
Пустомитівської сільської ради, згідно
наданого зразка Горохівського
райфінвідділу. Нарахування премії
ОСОБА_2 проводила на підставі рішень
сесії, розпоряджень голови сільської
ради та Положення про матеріальне
стимулювання. Про те, що бухгалтер
неправильно проводила нарахування він
не знав та усних вказівок про це не
давав, а тому за завищене нарахування
премій повинна нести відповідальність
бухгалтер. Просить виправдати його за
ч.ч.2,3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України за
відсутності в його діях цих злочинів.

Заслухавши доповідача, який доповів
суть вироку суду першої інстанції,
повідомив ким і в якому обсязі він
оскаржується, виклав основні доводи
апеляцій, прокурора Старчука В.М., який
вважає, що вирок в частині засудження
ОСОБА_1 за ч.2,3ст.191 КК України слід
залишити без зміни, а в частині
засудження за ч.1ст.366 КК України
звільнити ОСОБА_1 від призначеного
покарання на підставі ст.49КК України, а
апеляцію засудженого залишити без
задоволення, пояснення засудженого,
який вважає, що апеляція прокурора
задоволенню не підлягає, а свою
апеляцію підтримав та просить вирок
скасувати, так як в його діях відсутній
склад злочинів, за якими він
засуджений, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляцій з таких підстав.

Згідно зі ст..299 КПК України під
час судового слідства суд повинен
визначити обсяг і порядок дослідження
доказів у справі. При цьому, як
передбачено ч.3 цієї статті він має
можливість за відсутності заперечень
учасників судового розгляду визнати
недоцільним дослідження доказів
стосовно тих фактичних обставин і
розміру цивільного позову, які ніким не
оспорюються, та розглянути справу в
порядку встановленому ст.301-1 КПК
України.

Проте суд цих вимог закону не
дотримався. Як видно з протоколу
судового засідання під час вирішення
питання щодо оголошення резолютивної
частини обвинувального висновку,
судом було роз'яснено зміст ст.299 КПК
України (т.2 а.с.21), хоча обсяг і порядок
дослідження доказів вирішується судом
після оголошення документів
зазначених у ст. 297 КПК України та
роз'яснення підсудному суті
обвинувачення або після допиту
останнього.

Допитавши ОСОБА_1 суд, всупереч вимогам
ч. ч. 1, 2 ст. 299 КПК України, не з'ясував
думку учасників судового розгляду, які
докази необхідно дослідити та про
порядок їх дослідження і не прийняв
необхідного рішення, а саме постанови
щодо обсягу і порядку дослідження
доказів по даній справі ( т.2 а. с.22 -24),
провів скорочене судове слідство, чим
допустив істотне порушення вимог
кримінально -процесуального закону.

Крім того, ОСОБА_1, визнавши винним себе
в інкримінованих йому злочинах, у своїх
показаннях заперечив незаконність
нарахування премії йому та секретарю
Пустомитівської сільської ради і
бухгалтеру зазначивши, що кожного року
у сільській раді проводилась перевірка
і ніяких порушень відносно виплат
виявлено не було. Заперечив також, що
його дії під час підписання
розпорядження в 2003 році про надання
надбавки за вислугу років у розмірі 25 %
бухгалтеру ОСОБА_2, були умисними ( т.2
а.с.24).

На досудовому слідстві ОСОБА_1 також
стверджував, що виплати працівникам
сільської ради на початку бюджетного
року затверджувались на засіданні
сесії сільської ради ( т.1 а.с.327).

Тому, враховуючи зазначені обставини,
суд також не мав права застосовувати
скорочений порядок дослідження
доказів.

Всупереч вимогам ст. 70 КК України та
частини 2 пункту 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 24.10.2003
року (зі змінами і доповненнями
внесеними постановами №18 від 10.12.2004
року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009
року) «Про практику призначення судами
кримінального покарання»суд
застосував принцип поглинання менш
суворого покарання більш суворим до
однакових за розміром і видом
додаткових покарань призначених
ОСОБА_1, що є недопустимим.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції при постановленні даного
вироку були допущені істотні
порушення норм матеріального і
процесуального права, тому вирок
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд. Під
час нового судового розгляду суду
необхідно з дотриманням вимог
кримінально -процесуального закону
всебічно та повно дослідити всі
обставини справи та прийняти законне і
обґрунтоване рішення.

З вищенаведених підстав апеляція
прокурора і засудженого ОСОБА_1
підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, та апеляцію засудженого
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Горохівського районного суду
Волинської області від 26 грудня 2011 року
щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд у
той же суд в іншому складі.

Головуючий

Судді