Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
30 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді : ОСОБА_1 , суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря : ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року у кримінальному провадженні №0001217 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Біляївка Чкаловської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю:

прокурора : ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу _______________________________________________________________________________

Справа № 11 кп/787/310/2015 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_8 Категорія : ч.2 ст.286 КК України Доповідач : ОСОБА_1 кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь бюджету Рівненської міської ради 243 грн. 36 копійок, витрачених на лікування потерпілого.

Як встановлено судом, 15 вересня 2014 року приблизно о 18 год.10 хв., в світлу пору доби, ОСОБА_6 ,, керуючи автомобілем марки «OPEL COMBO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням Городище-Рівне-Старокостянтинів, на 61 км+ 200 м вказаної автодороги, за межами населеного пункту, маючи намір виконати поворот ліворуч в напрямку другорядної дороги поблизу річки Хвощувата, в порушення п.п.10.1,16.13 Правил дорожнього руху України перед початком виконання даного маневру не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, не надав дорогу автомобілю марки «ВАЗ- 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, виїхав на смугу його руху, де допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом, в результаті чого пасажир автомобіля марки ВАЗ-21099 ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_5 не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності винуватості , вид та розмір призначеного покарання, звільнення від відбування покарання з випробуванням просить вирок суду змінити в частині часткового задоволення цивільного позову. На обґрунтування своїх вимог прокурор покликається на те, що судом при вирішенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Центральної міської лікарні м.Рівне про стягнення з ОСОБА_6 2651, 35 гривень витрат на лікування потерпілого від злочину не дотримано вимог п.3 постанови ПВСУ №11 від 07.07.1995 року « Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМ України №545 від 16 липня 1993 року. Прокурор покликається на те, що суд задовольняючи позов частково, взяв до уваги лише вартість витрат на засоби медичного призначення в сумі 243,36 гривень, при цьому не врахував вартість витрат на заробітну плату, харчування та інші витрати згідно розрахунку Рівненської міської лікарні. Просить вирок змінити, стягнувши з ОСОБА_6 на користь бюджету Рівненської міської ради витрати на лікування потерпілого в сумі 2651, 35 гривень.

Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у інкримінованому йому злочину, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині та юридична кваліфікація його дій не є предметом апеляційного розгляду, оскільки фактично не оспорюються будь-ким із учасників процесу, у тому числі і обвинуваченим. Відтак суд не проводить їх детальний аналіз та відповідно до ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання, звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора, а тому і не є предметом апеляційного розгляду.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги в частині неправильно вирішеного судом цивільного позову, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхіжної оборони абюо у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Ухвалюючи рішення за позовом прокурора про стягнення на користь бюджету Рівненської міської ради, утримувача КЗ « Центральна міська лікарня», витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 , суд стягнув з ОСОБА_6 243 гривень 36 копійок, до яких входять лише витрати на засоби медичного призначення, рішення суду не вмотивоване.
Проте, як вбачається з розрахунку лікувального закладу №1-9/3574 від 03.12.2014 року (а.с.17 т.2), потерпілий ОСОБА_10 перебував на лікуванні в Центральній міській лікарні м.Рівне з 16.09.2014 р. по 29.09.2014 року, що складає 13 ліжко днів, сума витрат на його лікування склала 2 651, 35 грн., а саме: витрати на засоби медичного призначення- 243,36 грн., заробітна плата-2218,45 грн., витрати на харчування- 39,26 грн., інші витрати (комунальні, господарські і енергоносії) 150,28 грн.
Частково задовольняючи позов прокурора в сумі 243,36 грн., тобто в сумі, яка складається з витрат на засоби медичного призначення, суд не врахував дані, що містяться у розрахунку бухгалтерiї лікувального закладу, та не в повному обсязі стягнув усі понесені закладом витрати.
Суд не врахував, що відповідно до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою КМУ N 545 від 16 липня 1993 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ N 868 від 19.09.2012 року), а також до роз`яснень, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 вiд 07.07.1995 року «Про вiдшкодування витрат на стацiонарне лiкування особи, яка потерпiла вiд злочину, та судових витрат», сума коштiв, що пiдлягає вiдшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лiкуваннi потерпiлий, з урахуванням кiлькостi лiжко-днiв, проведених ним у стацiонарi, та вартостi витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Термiн i обгрунтованiсть перебування потерпiлого вiд злочину на стацiонарному лiкуваннi визначається на пiдставi даних лiкувального закладу, де вiн перебував на лiкуваннi. До справи має бути приєднана довiдка - розрахунок бухгалтерiї цього закладу iз записом про вартiсть одного лiжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лiкування потерпiлого.
Витраченi на стацiонарне лiкування кошти пiдлягають вiдшкодуванню у повному обсязi i зараховуються до вiдповiдного бюджету залежно вiд джерел фiнансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якiй належить останнiй.
За таких обставин, сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 , а саме, витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_10 , підлягає збільшенню до 2 651, 35 грн., тобто в сумі, визначеній закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лiкуваннi потерпiлий.
За таких обставин, відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає зміні внаслідок неправильно застосованого закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в частині вирішення цивільного позову змінити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь бюджету Рівненської міської ради ( р/р 0002 в ГУДКУ у Рівненській області, МФО 833017, код 38012714) витрати на лікування потерпілого в сумі 2651 (двох тисяч шістсот п`ятдесяти однієї) гривень 35 копійок.
В решті вирок суду - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :

________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3