У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Філатова В.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Таран Т.С.

розглянула
в судовому засіданні в м.Києві 22 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1. та касаційними поданнями прокурора, який
затвердив обвинувальний висновок, та прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, на вирок Лебединського районного суду Сумської
області від 24 вересня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області
від 27 листопада 2007 року щодо ОСОБА_1.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1

раніше не судима,

засуджена за ч.1 ст.190 КК України до
штрафу у розмірі 800 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на
користь Державного бюджету України 1328 гривень 77 копійок.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської
області від 27 листопада 2007 року вирок щодо Помазан. залишений без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1. була визнана
винною у вчиненні злочину за наступних обставин.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Лебединської міської Ради Сумської області № 228 від 17 вересня 2003
року ОСОБА_1. була призначена опікуном неповнолітнього онука ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2.

8 червня 2004 року ухвалою
Шевченківського районного суду м.Запоріжжя була замінена сторона виконавчого провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-1101 від 10 травня 1990 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3. на
користь ОСОБА_4. на утримання сина ОСОБА_2., стороню стягувачем по стягненню
аліментів з ОСОБА_3. призначена ОСОБА_1..

За період з 20 листопада 2003 року по 8
грудня 2005 року ОСОБА_3. сплатив на утримання неповнолітнього ОСОБА_2.
аліменти в сумі 2469,75 грн., які отримала ОСОБА_1.

17 травня 2004 року ОСОБА_1. подала
заяву до Управління праці та соціального захисту населення виконкому
Лебединської міської ради Сумської області про призначення допомоги на дитину,
яка перебуває під опікою, і в якій вона зазначила, що за листопад, грудень 2003
року та березень 2004 року аліментів не отримала. На підставі цієї заяви,
відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001
року “Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям
з дітьми”, ОСОБА_1. отримала допомогу на неповнолітнього онука, який
знаходиться під її опікою, в розмірі 34 грн.70 коп. щомісяця, а всього з 1
травня 2004 року до 31 жовтня 2004 року в сумі 208 грн.20 коп.

30 листопада 2004 року ОСОБА_1. знову
подала заяву до Управління праці та соціального захисту населення виконкому
Лебединської міської ради Сумської області про призначення допомоги на дитину,
яка перебуває під опікою, і в якій власноручно зазначила, що аліментів на
дитину не отримує. На підставі цієї заяви ОСОБА_1. отримала допомогу на
неповнолітнього онука, який знаходиться під її опікою, в розмірі 85 грн.
щомісяця з 1 листопада по 31 грудня 2004 року, по 90 грн. щомісяця з 1 січня по
31 березня 2005 року, по 460 гривень щомісяця з 1 по 30 квітня 2004 року, а
всього за період з 1 листопада 2004 року по 30 квітня 2005 року ОСОБА_1.
отримала державну допомогу на онука, який знаходиться під її опікою, в сумі 895
грн.

25 травня 2005 року ОСОБА_1. подала
заяву до Управління праці та соціального захисту населення виконкому
Лебединської міської ради Сумської області про призначення допомоги на дитину,
яка перебуває під опікою чи піклуванням, в якій власноручно зазначила, що
аліментів на онука не отримувала. На підставі цієї заяви ОСОБА_1. отримала допомогу на неповнолітнього онука, який
знаходиться під її опікою, в розмірі 460 грн. щомісяця з 1 травня по 30 вересня
2005 року, 468 грн. щомісяця з 1 по 31 жовтня 2005 року, а всього отримала
державну допомогу на онука за період з 1 травня по 31 жовтня 2005 року в сумі
2768 грн.

2 листопада 2005 року ОСОБА_1. подала
заяву до Управління праці та соціального захисту населення виконкому
Лебединської міської ради Сумської області про призначення допомоги на дитину,
яка перебуває під опікою чи піклуванням, в якій власноручно зазначила, що
аліментів на онука не отримувала. На підставі цієї заяви ОСОБА_1. отримала допомогу на неповнолітнього онука, який
знаходиться під її опікою, в розмірі 468 грн. щомісяця з 1 листопада 2005 року
по 30 квітня 2006 року на загальну суму 2808 грн.

Внаслідок проведеного перерахунку
державної допомоги на дітей з урахуванням отриманих ОСОБА_1. аліментів,
вона шляхом обману незаконно отримала за період з 1 травня 2004 року по 30
листопада 2005 року державну допомогу на дитину в сумі 1328 грн.77 коп.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1. посилається на те, що висновки суду
не відповідають фактичним обставинам справи, злочин не вчиняла, судові рішення є
незаконними. З цих підстав просить судові рішення скасувати, а справу закрити.

У касаційних поданнях, які є аналогічними за змістом, прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, та прокурор, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність винності ОСОБА_1. у
вчиненому злочині, правильності кваліфікації дій за ч.1 ст.190 КК України та
обгрунтованості засудження за цей злочин, вважають, що вирок суду підлягає
скасуванню внаслідок призначення ОСОБА_1. дуже м'якого покарання. З цих підстав
просять судові рішення щодо ОСОБА_1. скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги та касаційних подань,
колегія суддів вважає, що відсутні підстави для їх задоволення.

Як видно із матеріалів кримінальної справи, висновки про доведеність
винності ОСОБА_1. у вчиненні шахрайства,
тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману,
і кваліфікацію її дій за ч.1 ст.190 КК України суд зробив на підставі
досліджених в судовому засіданні й детально наведених у вироку доказів.

Сама засуджена ОСОБА_1. підтвердила, що вона є опікуном свого
неповнолітнього онука ОСОБА_2., отримувала грошові перекази по пошті від його
батька ОСОБА_3. і зверталася до Управління праці і соціального захисту
населення виконкому Лебединської міської ради Сумської області про призначення
допомоги на дитину, яка перебуває під опікою, і в заявах зазначала, що
аліментів на онука не отримує, оскільки вважала, що гроші, які отримувала від
ОСОБА_3. є разовою допомогою, а не аліментами.

Крім того, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах у
ОСОБА_3. така заборгованість була відсутня.

Зокрема, при зверненні до Управління праці у 2004 році за призначенням
державної допомоги на дитину ОСОБА_1. визнавала, що отримує аліменти від батька
свого онука і дані про їх отримання за січень, лютий, квітень 2004 року
надавала цьому органу.

Аналіз доказів, на які послався суд,
свідчить про правильність висновків суду та повну доведеність винності ОСОБА_1.
у вчиненому злочину.

Суди як першої, так і апеляційної
інстанції перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі ОСОБА_1.

Викладені у судових рішеннях мотиви про
їх безпідставність колегія суддів знаходить обгрунтованими, оскільки ці доводи
спростовуються сукупністю доказів, зокрема показаннями самої засудженої, яка не
заперечувала отримання ухвали суду про заміну сторони-стягувача у виконавчому
провадженні по стягненню аліментів з ОСОБА_3. та за зазначений період отримувала кошти поштовими
переказами від ОСОБА_3. в сумі, яка збігається з розміром аліментів.

Тому доводи касаційної скарги ОСОБА_1. про незаконність судових рішень, постановлених щодо
неї, визнані такими, що не відповідають дійсності.

Будь-яких процесуальних порушень при
збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність
висновків суду щодо доведеності винності ОСОБА_1., органи досудового слідства та суд не
допустили. Висновки суду грунтуються на допустимих та достатніх доказах.

Також визнані безпідставними доводи
касаційних подань прокурорів про м'якість призначеного ОСОБА_1. покарання, оскільки воно призначено відповідно до вимог ст.65 КК
України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, даних про її особу,
а також інших обставин справи. Воно є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових
злочинів.

Підстав для призначення справи до
касаційного розгляду, відповідно до вимог ст.389 КПК України, немає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

відмовити засудженій ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги та прокурору, який
затвердив обвинувальний висновок, та прокурору, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, в задоволенні касаційних подань.

С У Д Д
І:

Філатов В.М. Таран Т.С. Глос Л.Ф.