УХВАЛА

15 травня 2015 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2, перевіривши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року,

у с т а н о в и в :

у своїй заяві ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2014 року та вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2014 року щодо нього за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Як на підставу своїх вимог посилається на: неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

До своєї заяви ОСОБА_1 долучив копії різних за змістом судових рішень, в яких, на думку заявника, судом касаційної інстанції неоднаково застосовані одні й ті ж самі норми права.

Однак, усупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 448 КПК України, у заяві не наведено належного обґрунтування передбачених ст. 445 цього Кодексу підстав для перегляду судового рішення .

Згідно зі ст. 445 КПК України підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Усупереч зазначеним вимогам закону, заява ОСОБА_1 не містить обґрунтування жодної з перелічених підстав для перегляду судового рішення Верховним Судом України. Викладені в заяві вимоги не конкретизовані та не узгоджуються з повноваженнями Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах.

Зокрема, заявник твердить, що при розгляді справи залишилися поза увагою такі факти, які істотно змінюють обставини вчинення правопорушення; не з'ясовані всі обставини справи, не дана належна оцінка доказам та судами порушено основні засади кримінального провадження (верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, доступ до правосуддя, змагальність сторін тощо), що не може бути предметом перегляду Верховного Суду України в порядку глави 33 КПК України. Також заявник не навів жодної норми права, яка, на його думку, неоднаково застосована судом касаційної інстанції.

Крім того, ОСОБА_1 на обґрунтування підстав для перегляду рішення касаційного суду від 19 березня 2015 року, зазначив про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України (п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК України). На підтвердження своєї позиції заявник послався на постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Однак, виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК України, постанова Верховного Суду України в пункті 3 частини першої статті 445 цього Кодексу це є судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті, яке містить висновок щодо застосування певної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Постанови Пленуму Верховного Суду України, в тому числі й та, на яку послався в своїй заяві засуджений, до таких судових рішень не відносяться, оскільки приймалися Пленумом не за результатами розгляду конкретної кримінальної справи в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, а за результатами узагальнень практики вирішення судами тих чи інших категорій справ та носили роз'яснювальний, а не обов'язковий для всіх судів характер.

Таким чином, посилання в заяві на невідповідність ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року висновку, викладеному в постанові Пленуму Верховного Суду України у значенні статті 445 КПК України, також не є підставою для перегляду Верховним Судом України рішення касаційного суду.

Окрім того, відповідно до ст. 449 КПК України до заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України додаються копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву, копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального чи процесуального права, що передбачено пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 445 цього Кодексу; у тому разі, коли заява подається з підстав, передбачених пунктами 3 або 4 частини першої зазначеної статті, до заяви повинні бути додані, відповідно, копія постанови Верховного Суду України або копія рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, чи клопотання про витребування такої копії рішення, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подає заяву.

ОСОБА_1 надав копії різних за змістом судових рішень, однак не зазначив, які норми права, передбачені законом України про кримінальну відповідальність та Кримінальним процесуальним кодексом України, судом касаційної інстанції неоднаково застосовані в порівнювальних та оскаржуваному судових рішеннях.

Таким чином, при надходженні заяви, оформленої без додержання вимог статей 448 і 449 КПК України, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

На підставі наведеного та керуючись статтями 448, 449, 450 КПК України,

у х в а л и в:

заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року щодо нього залишити без руху та встановити заявнику строк до 15 червня 2015 року для усунення зазначених недоліків.

У разі, якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2