АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/491/2015 Категорія КК: ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004519 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, працюючого експедитором в ТОВ «Золоті Ворота», розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2002 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2013 р. за ч. 3 ст.15, ч. 1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2014 р. за ч. 2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки постановлено виконувати самостійно.

Згідно з вироком суду, 11 червня 2014 року приблизно о 18 годині 25 хвилин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який та бажаючи збагатитись за чужий рахунок, ОСОБА_6 , знаходячись у зазначений час в салоні маршрутного таксі №550, на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Київ, пр. Московський, 9-Б, помітивши те, що сумка ОСОБА_9 відкрита та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав з сумки потерпілої мобільний телефон марки «Sоnу SТ 25і» чорного кольору.

В подальшому ОСОБА_9 помітивши те, що в неї відкрита сумка та відсутній мобільний телефон, звернула свою увагу на ОСОБА_6 , який стояв поряд. ОСОБА_9 запідозрила ОСОБА_6 у крадіжці власного телефону і наполягла на його поверненні. В результаті штовханини, що трапилась між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , телефон марки «Sоnу SТ 25і» чорного кольору випав з рук ОСОБА_6 , який останній притискав до своїх грудей власною барсеткою. Отже, ОСОБА_6 не вчинив усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, які не залежали від його волі.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_9 могло бути завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1645 (одна тисяча шістсот сорок п`ять) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вважає, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим та не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, а судом не було належним чином оцінено всі обставини провадження та пом`якшуючі обставини, а саме працевлаштування ОСОБА_6 після вчинення злочину; тяжке матеріальне становище його родини, в якій він є єдиним годувальником; наявність на утриманні неповнолітніх дітей, зокрема дитини інваліда; щире бажання стати на шлях виправлення; позитивну характеристику, видану ЖЕКом та дільничним міліціонером за місцем проживання; а також те, що він жодного разу не порушував домашній арешт під час досудового розслідування, а позбавлення волі погіршить становище його сім`ї та дітей.

Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація вчиненого сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не досліджувались і не перевірялись.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який вчинив незакінчений замах на злочин, будучи раніше судимим та маючи не зняту та непогашену судимість, його відношення до скоєного, визнання вини та щирого каяття, фактичних обставин провадження, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, відсутність обтяжуючих обставин, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, яке є мінімальним для цього виду покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене суд першої інстанції належним чином мотивував висновок про відсутність передбачених законом підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність зміни вироку суду та призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не є достатніми підставами для зміни вироку суду першої інстанції, оскільки враховані судом першої інстанції при винесенні вироку.

Підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, та застосування ст. 75 КК України колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4