Ухвала іменем україни 23 вересня 2014
року
м. Київ Колегія суддів судової
палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Шилової Т.С.,

суддів:
Матієк Т.В., Романець Л.А.,

при секретарі судового засідання
Зінорук В.В.,

за участю прокурора
Міщенко Т.М.,

переглянула в судовому засіданні
ухвалу Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 13 лютого 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Львівської області від 04 червня 2013 року
за касаційною скаргою прокурора
Львівської області Василенка О.А. щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
с. Кульчиці Львівської області,
громадянина України, учня 9 класу
Самбірської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернату 1-11
ступенів інтенсивної педагогічної
корекції, такого, що не має судимостей.

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 13
лютого 2013 року, залишеною без зміни
судом апеляційної інстанції,
задоволено клопотання слідчого
Самбірського МВ ГУ МВС України у
Львівській області та застосовано до
неповнолітнього ОСОБА_1 примусові
заходи виховного характеру у виді
застереження за вчинення ним
суспільно-небезпечного діяння,
передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Як встановлено судом, неповнолітній
ОСОБА_1 13 грудня 2012 року приблизно о 21.00
годині проник в господарське
приміщення розташоване по АДРЕСА_1, та
таємно викрав майно ОСОБА_2 на загальну
суму 330 грн.

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про скасування судових рішень
у зв'язку з істотним порушенням вимог
кримінального процесуального закону,
неправильним застосуванням закону
України про кримінальну
відповідальність та про призначення
нового розгляду в суді першої
інстанції. Прокурор зазначає, що суд в
порушення вимог статей 105 КК, 501 КПК
застосував до ОСОБА_1 примусові заходи
виховного характеру, не призначив
судово-медичну експертизу, допитав
неповнолітнього без участі педагога.
Також прокурор вказує на
невідповідність судових рішень
вимогам кримінального процесуального
закону.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який підтримав касаційну
скаргу, перевіривши матеріали
кримінального провадження й
обговоривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга прокурора не підлягає
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень ст. 22 КК
кримінальній відповідальності за
вчинення суспільно небезпечного
діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
підлягають особи, яким до вчинення
злочину виповнилось 14 років.

Статтею 486 КПК передбачено, що для
вирішення питання про наявність у
неповнолітнього підозрюваного чи
обвинуваченого психічного
захворювання чи затримки психічного
розвитку та його здатності повністю
або частково усвідомлювати значення
своїх дій і керувати ними в конкретній
ситуації призначається комплексна
психолого-психіатрична експертиза.
Для з'ясування рівня розвитку, інших
соціально-психологічних рис особи
неповнолітнього підозрюваного чи
обвинуваченого, які необхідно
враховувати при призначенні покарання
і обранні заходу виховного характеру,
може бути призначена психологічна
експертиза.

З свідоцтва про народження ОСОБА_1
вбачається, що він народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 та на час скоєння
злочину йому виповнилось 15 років. Між
тим, за висновком проведеної в ході
досудового слідства амбулаторної
комплексної судової
психолого-психіатричної експертиза №
7 від 09 січня 2013 року рівень
психологічного розвитку
неповнолітнього ОСОБА_1 не відповідає
його фактичному віку, та відповідає
тринадцятирічному вікові. Під час
інкримінованих йому дій
неповнолітній міг усвідомлювати та
керувати ними тільки на рівні
тринадцятирічного віку ( а.с. 47-48).

На підставі зазначеного висновку
слідчий звернувся до суду з
клопотанням про застосування до
неповнолітнього ОСОБА_1 примусових
заходів виховного характеру.

Суд першої інстанції, встановивши
обставини скоєння неповнолітнім
зазначеного суспільно-небезпечного
діяння, дослідивши висновки
експертиз, прийшов до висновку, що
ОСОБА_1 за рівнем психологічного
розвитку не досяг віку, з якого
наступає кримінальна
відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК, та
відповідно до вимог ст. 498 КПК
застосував примусові заходи
виховного характеру, передбачені ч. 2
ст. 105 КК у виді застереження.

Доводи прокурора про необхідність
призначення судово-медичної
експертизи є безпідставними, оскільки
обов'язкове призначення
судово-медичної експертизи необхідне
для встановлення віку підозрюваного
або обвинуваченого при відсутності
відповідних документів.

Не знайшли свого підтвердження
твердження прокурора про порушення
судом вимог ст. 491 КПК України, оскільки
в судовому засіданні приймали участь
законний представник неповнолітнього -
ОСОБА_3 і захисник ОСОБА_4, а рішення про
участь педагога, психолога чи лікаря
при допиті ОСОБА_1 судом не приймалося.

Апеляційний суд дотримався положень
статей 404, 405, 407 КПК при розгляді
поданої прокурором апеляційної скарги,
а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які відповідно
до ст. 412 КПК були би підставами для
зміни чи скасування судових рішень не
встановлено.

Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора Львівської
області залишити без задоволення, а
ухвалу Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 13 лютого 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Львівської області від 04 червня 2013 року
щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

_______________________ _____________________ _________________

Т.С. Шилова Т.В. Матієк Л.А. Романець