АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/950/14-к/214Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/364/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троіцький Сафоново, Новобугського району Миколаївської області, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше судимого:
- 20.07.2004 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробування строком на 3 роки;
- 27.01.2005 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Питання з речовими доказами вирішене.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
обвинувачений - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та за цим Законом призначити йому покарання у вигляді 11 років позбавлення волі. Крім того, прокурор просить включити до мотивувальної частини вироку, як обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів.
Вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.

Так, 23.03.2014 року, близько 01-30 годині ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті у власній квартирі АДРЕСА_1 , де через раптово виниклі особисті неприязні відносини між ним та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, яка переросла в бійку. Під час зазначеної бійки ОСОБА_6 , взявши в праву руку зі столу кухонний ніж яким умисно маючи намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 один удар в область грудної клітини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пораненням серця, тампонади серця, відкритого гемопневмоторекса, у зв`язку з чим останнього госпіталізовано до реанімаційного відділення КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» у м. Кривому Розі де останній знаходився на лікуванні.

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_6 обвинувачувався органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, при цьому суд, на підставі ст.337 КПК України змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого на ч.1 ст.121 КК України пославшись на ті обставини, що ОСОБА_6 фактично вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке за об`єктивною стороною являє собою посягання на здоров`я особи, а з урахуванням психічного ставлення винного до вчинюваної дії та її наслідків свідчить про направленість умислу обвинуваченого на спричинення потерпілому невизначеного тілесного ушкодження.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що визначена судом кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України є невірною, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Так, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Між тим, з показів потерпілого ОСОБА_9 , протоколу слідчого експерименту та висновку експерта вбачається, що ОСОБА_6 мав на меті чітке попадання ножем в область життєво важливого органу серця, саме з метою вбивства. При цьому, обвинувачений не надав потерпілому жодної медичної допомоги після удару ножем, оскільки бажав настання смерті потерпілого та був переконаний, що нанесеного удару буде достатньо для смерті ОСОБА_9 і тому припинив свої злочинні дії. Крім того, прокурор зазначає на неправдивість свідчень ОСОБА_6 про те, що потерпілий ОСОБА_9 наніс йому тілесні ушкодження і обвинувачений мав на меті тільки захист, які не знайшли жодного підтвердження в матеріалах кримінального провадження. При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 для реалізації свого злочинного умислу свідомо вибрав предмет з підвищеними травмуючи ми властивостями ніж, зайшов до потерпілого ОСОБА_9 зі спини та дочекався поки останній розвернеться до обвинуваченого обличчям для зручності нанесення удару в область серця та наніс удар, що говорить про прямий умисел ОСОБА_6 позбавити життя потерпілого. Разом з тим, прокурор в апеляційній скарзі зазначає про м`якість обраного ОСОБА_6 покарання, яке призначено судом без належного аналізу особи винного, котрий раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та маючи не зняті та не погашені судимості вчинив злочин проти життя та здоров`я особи. Не враховано судом при призначенні покарання обвинуваченого обтяжуючу обставину рецидив злочинів.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, а вирок суду скасувати на підставі викладених в ній доводів.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді кримінального провадження, заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду залишити без змін, як законний і обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню , з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається , що органами досудового слідства та судом першої інстанції було встановлено , що обвинувачений ОСОБА_6 під час конфлікту з ОСОБА_9 наніс йому удар ножем у грудну клітку зліва , умисно заподіявши потерпілому тяжке тілесне ушкодження , небезпечне для життя в момент заподіяння.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає про те , що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були направлені на вбивство ОСОБА_9 і обвинувачений діяв з прямим умислом , що , на думку прокурора , ґрунтується на даних про характер знаряддя злочину - ніж та локалізація заподіяного тілесного ушкодження, а саме те , що удар обвинувачений наніс в ліву частину грудної клітини в серце .

Проте , приймаючи рішення про спрямованість умислу винної особи , суд має виходити з сукупності всіх обставин вчиненого злочину. суд повинен враховувати не тільки засоби, за допомогою яких було нанесено тілесні ушкодження, а й взаємостосунки винного з потерпілим ,події , що передували злочину , дані про поведінку винного та потерпілого як до , так і після вчинення посягання , причини його припинення.

Відповідно до ст. 15 КК України та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 7 лютого 2003 року № 2 закінчений замах на умисне вбивство особи може бути вчинено лише з прямим умислом , тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Зазначені вимоги Закону були повністю враховані судом першої інстанції при оцінці дій обвинуваченого ОСОБА_6 та визначені їх правової кваліфікації.

Як стверджував під час досудового слідства і в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , 25 березня 2014 року, о 01-30 годині він знаходився біля будинку ОСОБА_6 , розпивав спиртні напої. Біля 24-00 години повз них проходив сусід ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , який був йому винен 50 гривень. Пекарський ОСОБА_11 сказав йому, що буде у ОСОБА_6 до якого він може зайти та забрати борг. Він піднявся та почав стукати та дзвонити у двері перегородки до ОСОБА_6 . Двері йому відчинила ОСОБА_12 , співмешканка ОСОБА_6 . Він одразу не дочекавшись запрошення зайшов до квартири, пішов до кімнати шукати ОСОБА_13 , але не знайшов останнього. Потім повертаючись через ліве плече він побачив ОСОБА_6 , який вдарив його ножем в груди. Удар був нанесений зі спини, коли він розвернувся. Він сказав ОСОБА_6 , що він зробив, на що останній посміхнувся. Сам ОСОБА_6 був позаду нього, скоріше він вийшов з кухні, чи з ванної кімнати. Він витягнув ножа та вийшов з квартири ОСОБА_6 , сів на площадці біля квартири і втратив свідомість, прокинувся лише в лікарні. Не пам`ятає хто йому викликав швидку. Раніше він міг без стуку зайти до квартири ОСОБА_6 , оскільки був з останнім знайомим.

При апеляційному розгляді потерпілий ОСОБА_9 повністю підтвердив дані їм в судовому засіданні пояснення , та зазначив , що після того , як він вийшов з квартири , обвинувачений ОСОБА_6 залишився в квартирі, не пішов за ним , не намагався нанести ще ударів ножем, або надати допомогу. На думку потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченому було байдуже , що буде з ним, не викликав медичну допомогу ,тому він вважає , що ОСОБА_6 бажав його смерті.

Обвинувачений ОСОБА_6 при апеляційному розгляді провадження пояснив , що в ніч на 25 березня 2014 року, приблизно о 01-30 годині його розбудив потерпілий ОСОБА_9 тим, що дзвонив та стукав в двері його квартири. ОСОБА_9 бив ногами в перегородку квартири АДРЕСА_1 , смикав ручку від дверей, в наслідок чого вирвав її.Після того , як дружина відчинила двері , він побачив раніше знайомого п`яного ОСОБА_9 , який одразу почав кидатися на нього з кулаками та вдарив його. Він стояв біля столу, на якому лежав ніж та цигарки. ОСОБА_9 зайшов до кімнати,де він знаходився, при цьому нецензурно висловлювався, почав кидатися на нього з кулаками. Тоді він схопив зі столу ножа і вдарив ОСОБА_9 .. Після удару ОСОБА_9 втік, а він викинув ножа в миску з водою, яка була на кухні.

Обвинувачений не заперечував факт заподіяння ножового поранення потерпілому , але як в ході досудового слідства, так і при розгляді справи судом першої інстанції та апеляційним судом постійно стверджував про те , що він не хотів заподіяти смерті ОСОБА_9 . Він не цілився в останнього, а лише хотів його зупинити та захиститися від нього. Не заперечує , що в той день також перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином судом першої інстанції та апеляційним судом було встановлено , відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , допитаних по справі свідків та інших доказів, досліджених у судовому засіданні,обвинувачений ОСОБА_6 у ході конфлікту наніс один удар кухонним ножем потерпілому ОСОБА_9 , який він взяв на столі в квартирі, якій мешкав, з метою допомоги владнати конфлікт з потерпілим.

Судом першої інстанції обґрунтовано було прийнято до уваги , що ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_9 були знайомі та неодноразово розпивали разом алкогольні напої, однак явно неприязних відносин між зазначеними особами не було, конфлікт виник спонтанно, на побутовому ґрунті, кухонний ніж опинився в руках обвинуваченого випадково, удар був одиничний, поранення було нанесено потерпілому у грудну клітину зліва з ушкодженням серця в ділянці верхівки. Одразу ж після завдання цього удару ОСОБА_6 більше не наносив потерпілому інших тілесних ушкоджень (в т.ч. і ударів ножем), після чого іншими особами було вжито усіх заходів, щоб відвернути настання для потерпілої шкідливих наслідків: викликано швидку медичну допомогу та потерпілого госпіталізували до медичного закладу.

Також, судом було встановлено , що після нанесення ножового поранення обвинувачений ОСОБА_6 мав реальну можливість продовжити власні злочинні дії, водночас він цього не зробив. Фактично продовженню злочинних дій, за наявності намірів на позбавлення життя ОСОБА_9 обвинуваченому ніщо не заважало.

Враховуючи всі обставини вчинення злочину , спосіб заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому , причини припинення злочинних дій , а також поведінку обвинуваченого та потерпілого , яка передувала події , їх відносини , колегія суддів вважає , що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те , що обвинувачений ОСОБА_6 , завдаючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 не мав мети позбавити його життя.

Обставини злочину свідчать , що обвинувачений ОСОБА_6 , наносячи потерпілому ОСОБА_9 удари в грудну клітину зліва , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій , можливість настання смерті , але ставився до цього та інших можливих наслідків байдуже.

Крім того , наявні у справі докази свідчать , що потерпілий ОСОБА_9 сам спровокував вчинення обвинуваченим злочинних дій , оскільки в нетверезому стані , в нічний час , прийшов до квартири обвинуваченого ОСОБА_6 , стукав в двері , зайшов в кімнату , при цьому висловлювався нецензурно.

Ця обставина , а також дані про подальші після заподіяння ушкодження події вказують на те , що умисел обвинуваченого ОСОБА_6 не був спрямований на позбавлення потерпілого життя. Не свідчить про наявність такого умислу і характер заподіяного ушкодження , а саме нанесення одного удару ножем.

Тому , колегія суддів вважає , що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 злочину, а саме те , що він вчинив зазначений злочин з непрямим умислом , тому його дії неможна розцінювати як замах на вбивство, а належить кваліфікувати за їх наслідками заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненому злочину та його особі, також є непереконливими.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину , його особу та обставини справи, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючих покарання обставин , зокрема ті , на які є посилання в апеляційній скарзі. Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і тому , колегія суддів не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворої міри покарання.

Однак , колегія суддів вважає обґрунтованими , та такими , що підлягають задоволенню посилання в апеляційній скарзі прокурора про те , що суд при ухвалені вироку не врахував обтяжуючу покарання ОСОБА_6 обставину рецидив злочинів.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.368 КПК України , ухвалюючи вирок , суд повинен вирішити питання чи є обставини , що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого , і які саме.

Суд першої інстанції зазначив у вироку про те , що обставинами , які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України , є тільки вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому , судом не було враховано , що органом досудового слідства було визнано як обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину рецидив злочинів (а.с. 2 т.1 кп).

Суд у вступній частині вироку також зазначив , що обвинувачений ОСОБА_6 був двічі засуджений 20.07 .2004 року та 27.01.2005 року за ст..185 ч. 2 та 3 КК України відповідно до вироків Широківського районного суду Дніпропетровської області і зазначені судимості не зняті та непогашені, однак не врахував цього при ухвалені вироку.

Тому , колегія суддів приходить до висновку , що відповідно до ст. 408 КПК України вирок суду підлягає зміні, з визнанням відповідно до ст. 67 КК України, обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставини - рецидив злочинів.

Крім того , відповідно до обвинувального акту ( а.с.2 т.1 кп) та пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 злочин , за який він притягується до кримінальної відповідальності обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено 25 березня 2014 року , в той час , як у вироку було помилково зазначено , що злочин було скоєно 23 березня 2014 року.

Тому , відповідно до ст. 409 КПК України , у зв`язку з невідповідністю висновків суду , викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження , вирок суду підлягає зміні , з зазначенням у мотививувальній частині вироку про те , що 25 березня 2014 року , близько 01-30 годин, обвинувачений ОСОБА_6 ,під час конфлікту з ОСОБА_9 ,умисно наніс йому удар ножем у грудну клітку зліва , заподіявши йому тяжке тілесне ушкодження , небезпечне для життя в момент заподіяння, при обставинах , викладених в мотивувальній частині вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.405, 408, 419 КПК України (ред..2012р.) колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково , вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року , яким ОСОБА_6 було засуджено за ч.1 ст.121 КК України - змінити.

Зазначити в мотивувальній частині вироку , що злочин обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено 25 березня 2014 року , близько 01-30 години.

Зазначити в мотивувальній частині вироку , відповідно до ст.67 КК України, як обтяжуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставину рецидив злочинів.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого Спеціалізована суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк , з моменту вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3