УХВАЛА

Іменем України

18
травня 2007 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Львівської області у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в складі:

головуючого -
Пайонкевича Т.Т.,

суддів - Голубицького С.С., Брух Б.І., за участю
прокурора Кузя Т.О. розглянувши справу за апеляцією ОСОБА_1 на постанову
Жовківського районного суду Львівської області від 15 березня 2007 року про
відмову в задоволенні його скарги на постанову слідчого Жовківського РВ УМВСУ у
Львівській області від 15 грудня 2007 року щодо відмови в порушенні
кримінальної справи відносно гр.ОСОБА_2 -

встановила: 14 грудня 2006 року до Жовківського РВ УМВСУ
у Львівській області з прокуратури Жовківського району надішла заява гр.ОСОБА_1
в якій він вказував, що 6 липня 2004 року під час перевезення ним пасажирів
автобусом ЛАЗ-699 НГР д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_30 за маршрутом "Львів-Лісова
Пісня" в районі с.Туринка Жовківського району його змусив зупинитись водій
автомобіля "Сеат-Інка" гр.ОСОБА_2, який підійшовши до нього заявив,
що по дорозі із моторного відсіку автобуса вилетів болт і пошкодив йому капот.
Оглянувши разом із ОСОБА_2 автобус він, ОСОБА_1, встановив, що автобус
знаходиться у справному стані, всі вузли та деталі на місці, після чого заявив
ОСОБА_2, що пред'явлена ним запчастина не з його автобуса, а за те, що вона
знаходилась на дорозі і під час руху потрапила під заднє колесо автобуса та
пошкодила автомобіль він, як водій, ніякої відповідалььності не несе. Після цих
слів ОСОБА_2 наніс йому удар ногою по сідницях та, зайшовши в салон автобуса,
почав штовхати його і схопив течку, в якій знаходились маршрутні і дорожні
листи, а також виручені від продажу квитків гроші в сумі 350 грн., яку хотів
викрасти. Він, ОСОБА_1, перебуваючи в стані необхідної оборони почав виривати
її з рук ОСОБА_2 і при цьому між ними виникнула штовханина, під час якої
ОСОБА_2 розірвав йому сорочку, наніс удар в праве вухо і хапав за груди,
внаслідок чого йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців та
пошкоджена сорочка. Зважаючи на викладені обставини ОСОБА_1 в своїй заяві
просив орган дізнання порушити відносно ОСОБА_2 кримінальну справу.

Розглянувши заяву та матеріали справи слідчий СВ Жовківського РВ УМВСУ у
Львівській області постановою від 15 грудня 2006 року відмовив в

порушенні
кримінальної справи відносно гр.ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу
злочинів, передбачених ст.15 ст.186, ст.296 КК України.

Дану постанову
заявник оскаржив до місцевого суду.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 15 березня
2007 року в задоволенні скарги ОСОБА_1відмовлено.

В своїй апеляції заявник вказує, що рішення суду є необгрунтованим та
недостатньо мотивованим, таким, що винесене без всебічної оцінки матеріалів
справи, поскільки матеріали, на підставі яких суд відмовив йому в задоволенні
скарги, були надані суду слідчим безпосередньо перед судовим засіданням, а
тому, на думку ОСОБА_1, суд не мав достатньо часу для ознайомлення із ними,
внаслідок чого і виніс незаконне рішення, та просить апеляційний суд постанову
місцевого суду скасувати і направити матеріали органу дізнання для проведення
додаткової перевірки по наведеному в його заяві факту, з метою вирішення
питання про порушення кримінальної справи за ст. 15 ст.186, ст.296 КК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді Голубицького
С.С. про обставини справи, зміст постанови суду і зміст поданої апеляції,
виступ прокурора про відхилення апеляції і залишення рішення місцевого суду без
зміни, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції приходить до
висновку, що в задоволенні апеляції слід відмовити із наступних підстав.

Стаття 94 КПК України передбачає, що кримінальна справа
може бути порушена тільки тоді, коли є достатні дані, які вказують на наявність
ознак злочину.

Як видно із матеріалів справи та постанови слідчого, гр. ОСОБА_2 зупинив
автобус під керуванням ОСОБА_1 з причини пошкодження капоту його автомобіля
болтом, який випав з моторного відсіку автобуса.

На ці обставини вказують як ОСОБА_2 в своїх поясненнях,
так і сам заявник ОСОБА_1 в своїй заяві.

Далі в своїй заяві заявник вказує, що коли після
перевірки і встановлення ним цілосності вузлів та агрегатів автобуса він
пояснив ОСОБА_2, що наданий ним болт не з його автобуса і що він не несе
відповідальності за предмети які вилітають з-під коліс автобуса під час руху,
ОСОБА_2 вдарив його ногою по сідницях і зайшов в салон автобуса, де кинувся на
нього, почав шарпати за одяг та схопив течку із дорожними і маршрутними листами
в якій знаходились виручені від продажу квитків гроші в сумі 350 грн., і яку,
на його думку, він хотів викрасти. В зв'язку із цими діями ОСОБА_2 він був
змушений виривати дану течку з його рук, внаслідок чого між ним виникла
шарпанина під час якої гр.ОСОБА_2 хапав його за груди, розірвав сорочку, наніс
удар у праве вухо.

ОСОБА_2 в своїх поясненнях вказує, що після зупинки автобуса він разом із
ОСОБА_1 оглянули його і виявили, що в моторному відсіку не вистачає одного
болта, який кріпить мотор до подушки. Взявши у ОСОБА_2 пред'явлений йому болт
ОСОБА_1 кинув його в траву на узбіччі і сказав, що ніяких доказів тепер немає і
доказати ОСОБА_2 нічого не зможе. На пропозицію ОСОБА_2 викликати міліцію і
розібратись ОСОБА_1 відповів відмовою і пішов у салон автобуса з наміром
продовжити рух. З метою проїхати разом із ОСОБА_1 в автопарк та розібратися в
ситуації ОСОБА_2 теж став заходити в автобус, але побачивши це ОСОБА_1 йому
сказав, що він із ним нікуди не поїде та почав рушати з місця. На пропозицію
ОСОБА_2 дочекатися працівників ДАІ або назвати номер АТП до якого належить
автобус ОСОБА_1 відповів відмовою. Тоді ОСОБА_2, з наміром дізнатися номер АТП
до якого належить автобус, схопив з панелі папку з дорожними листами, на що
ОСОБА_1, зупинивши автобус, вирвав папку із його рук і наніс удар рукою в обличчя,
після чого схопившись руками за поручні в салоні автобуса наніс йому кілька
ударів ногами в груди, живіт, ліву та праву руки. Незнайомий чоловік потягнув
його ззаду і стягнув із сходинок автобуса на землю, після чого цей незнайомий
сів в атобус і автобус поїхав.

У зв'язку із цими подіями ОСОБА_2 6 липня 2004 року звернувся до
Жовківського РВ УМВСУ у Львівській області із письмовою заявою в якій просив
притягнути водія автобуса до кримінальної відповідальності за скоєне.

На підставі даної заяви СВ Жовківського РВ УМВСУ у Львівській області 22
липня 2004 року було порушено кримінальну справу по факту заподіяння гр.ОСОБА_2
тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознаками злочину передбаченого ч.1
ст.122 КК України.

Із матеріалів справи вбачається, що після розшука ОСОБА_1 та пред'явлення
йому органами слідства 24 листопада 2006 року обвинувачення у побитті ОСОБА_2
за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_1 звернувся із
зустрічною заявою до органів прокуратури в якій просив порушити кримінальну
справу відносно ОСОБА_2 за те, що той начеб-то його побив і хотів викрасти із
автобуса папку з документами.

Згідно показів ОСОБА_1 після 6 липня 2004 року він ніде не лікувався, за
медичною допомогою не звертався і судово-медичне обстеження не проходив.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_2 після пред'явлення йому обвинувачення
Жовківським РВ УМВСУ в листопаді 2006 року, і після описаних подій за медичною
допомогою нікуди не звертався, апеляційний суд розцінює ці дії ОСОБА_1 як
спробу тиску на ОСОБА_2, з метою змусити його змінити свою позицію щодо
порушеної відносно ОСОБА_1 кримінальної справи.

Крім того, із змісту наявних в матеріалах справи показів ОСОБА_2 та ОСОБА_1
вбачається, що ОСОБА_2 зупинив автобус під керуванням ОСОБА_1 з метою вирішити
питання про відшкодування йому шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля
внаслідок випадіння болта з моторного відсіку автобуса під час руху, а коли
ОСОБА_1 на його пропозицію відмовився дочекатись працівників ДАІ щоб
розібратись у ситуації, а також

відмовився назвати номер АТП,
ОСОБА_2 схопив з панелі папку із ,
дорожними листами з метою з'ясувати до якого АТП належить даний автобус.

В даних діях ОСОБА_2 судова колегія не вбачає ознак
хуліганства чи грабежу, поскільки він не мав на меті вчиняти хуліганські дії і
грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, а
також не мав намір на відкрите викрадення чужого майна, так як не мав корисного
мотиву і схопив з панелі автобуса папку з документами не з метою її викрадення,
а з метою взнати номер АТП до якого належить автобус.

За таких обставин в справі відсутні дані про наявність в діях ОСОБА_2
складу будь-якого злочину, у тому числі і передбачених статтями 186, 296 КК
України, а тому виходячи із змісту ст.94 КПК України по справі немає підстав
для порушення відносно нього кримінальної справи. Отже, наведений у постанові
слідчого висновок про відсутність в діях ОСОБА_2 складу злочинів передбачених
ст.15 ст.186 і ст.296 КПК України є вірним.

Виходячи із викладеного колегія суддів приходить до висновку, що постанова
місцевого суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову органу
слідства про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 є
законною і обгрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляції не вбачає, в
зв'язку з чим залишає її без задоволення, а постанову районного суду - без
зміни.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст. 366,
377, 382 КПК України колегія суддів -

ухвалила:

Постанову Жовківського районного суду Львівської області
від 15 березня 2007 року про відмову в задоволенні скарги гр.ОСОБА_1 на
постанову слідчого Жовківського РВ УМВСУ у Львівській області від 15 грудня
2006 року про відмову у порушенні кримінальної справи відносно гр.ОСОБА_2 -
залишити без зміни, а апеляцію ОСОБА_1 на неї - без задоволення.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.