Справа № 158/373/15-к
Провадження № 1-кп/0158/35/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2015 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
в с т а н о в и в :
У березні 2014 року ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом ремонту автомобіля, заволодів належним останній автомобілем марки «Опель Віваро», 2005 року випуску білого кольору, вантажний мікроавтобус, номер кузова VIN: НОМЕР_1 , вартістю 11 000 доларів США. В подальшому продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 на власний розсуд розпорядився вказаним автомобілем, а саме в кінці липня 2014 року, переслідуючи корисливу зацікавленість, він продав вказаний автомобіль ОСОБА_8 , чим завдав потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 майнової шкоди на вказану вище суму.
Крім того, в кінці березня 2014 року ОСОБА_4 умисно повторно шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом купівлі запчастин для ремонту її вищевказаного автомобіля незаконно заволодів її грошовими коштами в сумі 3400 доларів США, якими розпорядився на власний розсуд, внаслідок чого останній було завдано шкоду на вказану суму.
Він же 09 серпня 2014 року умисно повторно шляхом зловживання довірою під приводом займу для дружини ОСОБА_9 , яка знаходилась в лікарні, заволодів належним ОСОБА_10 ноутбуком марки «Asus SX003D» чорного кольору, серійний номер: НОМЕР_2 , вартістю 4500 гривень, який в подальшому не повернув, внаслідок чого завдав ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.
Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав повністю, давши суду показання про те, що в березні 2014 року до нього звернувся син потерпілих із проханням відремонтувати автомобіль марки «Опель Віваро», на що він погодився, відремонтував, а пізніше за проханням власників продав вказаний автомобіль. Ноутбук потерпілий ОСОБА_11 сам подарував його дружині, будь-якого відношення до цього він не має. Заявлений цивільний позов не визнав.
З показів потерпілого ОСОБА_5 , даних ним в судовому засіданні вбачається, що належний йому автомобіль вони надали обвинуваченому ОСОБА_4 для здійснення ремонту після ДТП. Будь-якого дозволу на здійснення продажу автомобіля йому не давали. Зникнення автомобіля у ОСОБА_4 останній пояснював тим, що він віддав його для фарбування. Заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі та просить суд його задоволити.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтвердила покази ОСОБА_5 , просила суд цивільний позов задоволити.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить проводити розгляд справи у його відсутності та підтримує покази, надані ним на досудовому слідстві, оскільки на даний час призваний на строкову військову службу. Збитки йому не відшкодовані, що до міри покарання покладається на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повністю підтвердив покази потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суду показав, що він домовлявся з ОСОБА_4 щодо ремонту автомобіля, оскільки той був пошкоджений після ДТП. Обвинувачений обіцяв самостійно знайти та купити запчастини необхідні для ремонту, лише вказував яку суму грошей необхідно. Казав, що самостійно здійснить ремонт авто, проте фарбування самостійно не буде здійснювати в домашніх умовах, але домовиться про це. Через декілька тижнів він помітив, що автомобіля немає у ОСОБА_4 ,, почали запитувати, на що останній відповідав, що віддав його на фарбування, при цьому повернув як номерні знаки, так і документи на автомобіль. Про продаж автомобіля з ним ніхто не говорив, тим більше згоди на це не надавали ні він, ні його батьки, які є потерпілими у даному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що він за проханням знайомих належним йому автомобілем транспортував автомобіль марки «Віваро» з м. Ківерці у м. Ковель, оскільки в останнього було несправне заднє ліве колесо, а тому він самостійно їхати не міг. Разом із ним в автомобілі їхав незнайомий йому чоловік, зі слів якого йому стало відомо, що даний автомобіль він придбав у ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду показала, що її син ОСОБА_10 придбав ноутбук. Через деякий час вона помітила його відсутність вдома, на що її син відповів, що на певний час дав його ОСОБА_4 , щоб покористувалась дружина останнього, так як перебувала на стаціонарному лікуванні у лікарні із дитиною. Через певний проміжок часу дружина підсудного повідомила, що у неї немає ноутбука, оскільки ОСОБА_4 віддав його для переустановки операційної системи. Пізніше ОСОБА_4 обіцяв купити іншого, віддати ноутбука тощо, але на даний час ноутбук не повернутий.
Судом не приймаються до уваги покази підсудного ОСОБА_4 про те, що він здійснював продаж наданого йому для ремонту автомобіля марки «Опель Віваро», 2005 року випуску білого кольору, вантажний мікроавтобус, номер кузова VIN: НОМЕР_1 зі згоди власників, оскільки дане твердження спростоване в судовому засіданні як показами потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_12 , а також про те, о перевезення вказаного автомобіля у м. Ковель було здійснено для його фарбування, оскільки це також спростовано в судовому засіданні свідком ОСОБА_13 .
Щодо показів підсудного ОСОБА_4 про те, що ноутбук був подарований його дружині ОСОБА_10 , то вони також не беруться до уваги, оскільки вони в повному обсязі спростовані свідком ОСОБА_14 , яка була допитана в судовому засіданні, а тому суд вважає покази підсудного такими, що не відповідають дійсності та спрямовані на уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.
З урахуванням викладеного суд вважає доведеною вину підсудного ОСОБА_4 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілому та вчиненому повторно, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України. Однак судом виключається з обвинувачення кваліфікуюча ознака як обман, оскільки ОСОБА_4 скористався довірою з боку потерпілих, породжена дружніми стосунками та довгим знайомством.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу.
Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо.
Обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання підсудного, суд не вбачає жодної.
З передбачених ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання підсудного, суд не вбачає жодної.
Не може бути врахована судом як обтяжуюча обставина вказана у обвинувальному висновку обставина - вчинення злочину повторно на підставі ч. 4 ст. 67 КК України, оскільки вона є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

З урахуванням викладеного, характеру і ступеня небезпеки скоєного злочину, який відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, особи підсудного, який за місцем проживання характеризується посередньо, вини у вчиненому не визнав, не розкаявся, не відшкодував спричинену шкоду, конкретних обставин справи, суд призначає ОСОБА_4 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання новим злочинам, і вважає, що виправлення та перевиховання підсудного не можливе без ізоляції від суспільства, з обранням покарання в межах санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази та судові витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -
з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Ківерцівського районного суду ОСОБА_1