А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.05.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11-кп/777/178/14 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2014, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, мешканця АДРЕСА_1 , судимого 02.10.2012 за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК звільнений від відбування вказаного покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку, визнано винуватим та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.71 КК України до покарання за оскарженим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 02.10.2012, і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишено без змін тримання під вартою.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його затримання 17.01.2014.
Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він 28.08.2012, біля 18 год., по вул. Лесі Українки с. Минай Ужгородського району, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом пошкодження сітчастої огорожі проник до огородженого подвір`я будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , звідки з підсобного приміщення таємно викрав належні останньому чотири кролі вагою 2 кг та вартістю 81 грн. кожен, спричинивши цьому потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 324 грн.
Окрім цього, ОСОБА_6 , маючи зазначену вище судимість згідно вироку суду від 02.10.2012, під час іспитового строку повторно вчинив злочин проти власності за таких обставин.
Так, 20.11.2012, біля 11 год., по АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, через отвір в сітчастому паркані проник до огородженого подвір`я будинку АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 , де з підсобного приміщення призначеного для тримання курей таємно та повторно викрав належні останньому 12 курей вагою 1 кг 200 г та вартістю 60 грн. кожна, спричинивши цьому потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 720 грн.
Після цього, 22.11.2012, біля 11 год., в АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що його дії помічені сусідом потерпілого ОСОБА_8 , відкрито заволодів належним ОСОБА_9 велосипедом «Україна» вартістю 180 грн., на якому знаходилася капронова сумка вартістю 3 грн., в якій були дві пляшки горілки «Зелена марка» вартістю 40 грн. кожна (на загальну суму 80 грн.), одна пляшка лікеру «Старий замок» вартістю 35 грн., шість пачок цигарок «Прилуки Особливі» вартістю 7 грн. (на загальну суму 42 грн.), спричинивши цьому потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 340 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2014 щодо нього змінити, пом`якшивши йому призначене судом першої інстанції покарання.
Вказує, що при призначенні покарання судом не враховано те, що обвинуваченим вчинено злочини внаслідок його тяжкого матеріального становища та збігу обставин, у вчиненому ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, цивільного позову до нього не заявлено потерпілими, судові витрати відсутні. Помилково судом враховано і обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння. Також вважає, що суд, відповідно до ч.2 ст.67 КК України, міг не визнати цю обставину такою, що обтяжує покарання з наведенням мотивів свого рішення у вироку.
В порушення вимог Глави 35 КПК України під час судового провадження судом не забезпечено право обвинуваченого на примирення з потерпілими та засуджено за правилами КПК України 1960 року; порушено право на захист, оскільки обвинуваченому як органом досудового розслідування, так і судом не забезпечено захисника.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який уточнив подану ним апеляцію, зазначивши, що його право на захист було дотримано судом першої інстанції, оскільки у виданій йому пам`ятці про його процесуальні права та обов`язки, з якою він ознайомився, йшлося про право мати захисника, яким він однак не скористався, промову прокурора, яка просила залишити вирок суду від 04.02.2014 щодо ОСОБА_6 без змін, як законний і обґрунтований, а апеляцію обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України є вірною.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, перевіреними безпосередньо під час розгляду справи й наведеними у вироку.
Так, мотивуючи висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд обґрунтовано послався на показання обвинуваченого, який свою вину у вчиненому визнав повністю, надав послідовні і логічні показання як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду щодо обставин вчинення ним зазначених викрадень майна.
У зв`язку з цим та відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого.
Проти такого порядку дослідження доказів не заперечили учасники судового провадження, судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З цих підстав доводи обвинуваченого щодо фактичної обставини, яку не перевірив суд першої інстанції перебування ОСОБА_6 на момент вчинення вказаних злочинів в стані алкогольного сп`яніння не перевіряються апеляційним судом, оскільки в суді першої інстанції цю обставину, поряд з іншими обставинами, обвинувачений визнавав повністю.
Що стосується посилання ОСОБА_6 на безпідставне незастосування судом положення ч.2 ст.67 КК України, таке є надуманим, оскільки з урахуванням характеру вчиненого злочину, зокрема умислу та спрямованості дій обвинуваченого, суд першої інстанції правомірно визнав такою, що саме обтяжує покарання обставину перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час викрадення ним зазначеного вище майна потерпілих.
Доводи апелянта про порушення його права на захист та щодо права на примирення колегія суддів також відхиляє, оскільки в матеріалах справи містяться пам`ятки про процесуальні права та обов`язки як підозрюваного/обвинуваченого, так і потерпілого, згідно яких сторони повідомлені про їх право примиритися і укласти угоду про примирення, а обвинувачений про те, що він має право мати захисника, в тому числі й за рахунок держави (Т.1, а.к.п. 41-42, 57-62, 89-91, 116-121, 140-142, 159-164, 204-209, 259-264), якими, однак, сторони не скористалися.
Твердження ОСОБА_6 про те, що судове провадження за складеним щодо нього органом досудового розслідування обвинувальним актом відбувалося за правилами КПК України 1960 року є голослівним та спростовується журналами судового засідання, технічним носієм інформації та процесуальними документами суду першої інстанції, наявними в Т.2.
Посилання обвинуваченого щодо невмотивованості судового рішення стосовно призначеного йому розміру покарання колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції в повній мірі враховано усі обставини в їх сукупності, дотримано вимоги ст.65 КК України та призначено покарання у вигляді єдиного, що передбачено санкціями ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України виду покарання позбавлення волі в мінімальному розмірі, відповідно: 3 та 4 роки. При цьому судом правильно застосовано правила ст.ст. 70,71 КК з визначенням остаточного покарання шляхом, відповідно, поглинення менш суворого покарання більш суворим та часткового складання призначених покарань за оскарженим та попереднім вироком суду від 02.10.2012.
З урахуванням обставин справи кількості епізодів злочинної діяльності, підстав для застосування при призначенні обвинуваченому покарання правил ст.69 КК України з призначенням покарання більш м`якого, ніж передбачено ст.ст. 185 ч.3 і 186 ч.2 КК у суду першої інстанції не було. Те саме стосується і правил, передбачених ст.75 КК стосовно можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування призначених йому судом покарань з випробуванням другий та третій епізоди злочинної діяльності обвинувачений вчинив під час іспитового строку, визначеного попереднім вироком суду.
Остаточно визначений вироком суду розмір призначеного ОСОБА_6 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2014 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: