АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/357/15 Справа № 183/6999/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську 04 березня 2015 року кримінальне провадження № 0002933, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року,

встановила:
Цим вироком засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська, громадянина України, раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 387,05 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а всього 5387,05 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 06 серпня 2014 року близько 06.00 години ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ- 2104, державний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі розташованій по вул. Спаська зі сторони вул. Сучкова в напрямку вул. Заводської м. Новомосковська Дніпропетровської області, де в цей час на повороті до будівлі № 5 А по вул. Спаська м. Новомосковськ ОСОБА_7 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, виконуючи маневр повороту ліворуч автомобіля ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_1 , не переконався в безпеці свого маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався зі сторони вул. Заводської в напрямку вул. Сучкова м. Новомосковськ.

Таким чином, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме Перед початком руху, перестроюванням і будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В результаті ДТП водію ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у виді садна в області правого плечового суглобу, забою м`яких тканин правої половини грудної клітини, забою правого колінного суглобу з крововиливом у його порожнину в обсязі 90 мл. крові (гемартроз), у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки забій правого колінного суглобу з гемартрозом, у своєму звичайному клінічному перебігу, приведе до тривалого розладу здоров`я на строк перевищуючий 21 н день.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції потерпілий ОСОБА_9 , не погоджуючись з вироком суду просить його скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд у той же суд.

Мотивує своє прохання тим, що суд при розгляді провадження належним чином не дав оцінку всім обставинам провадження, не відобразив думку цивільних відповідачів щодо заявлених позовних вимог, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку.

Крім того вважає, що обвинуваченому призначене м`яке покарання, яке не відповідає скоєному правопорушенню та особі обвинуваченого, через його м`якість.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляцію, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляції потерпілого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами та ніким не оскаржуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України є правильною та також не оскаржується.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого неумисного кримінального правопорушення, яке законом віднесено до злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно, в скоєному щиро розкаюється, сприяв розкриттю злочину, і відповідно до вимог ст. 65 КК України призначив обвинуваченому обґрунтовану міру покарання.

При цьому суд правильно визнав, що додаткове покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в даному випадку буде недоцільним, оскільки характер злочину, особа обвинуваченого, який працює водієм, його ставлення до скоєного, яке свідчить про бажання виправити ситуацію, що склалася, вказують на те, що його виправлення можливо без застосування до нього додаткового покарання.

В ході судового розгляду в апеляційному порядку, обвинувачений надав суду квитанцію про поштовий переказ на ім`я потерпілого ОСОБА_9 5400 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, копія якої долучена до справи.

Підстав для призначення більш суворого покарання, як про це ставиться питання в апеляції потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів не знаходить.

Обґрунтованим є і рішення суду стосовно цивільного позову та розміру відшкодування моральної шкоди, яку суд визначив виходячи з принципу розумності, сімейного та матеріального становища обвинуваченого.

З таким рішенням суду колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

В запереченнях до цивільного позову та в поясненнях в ході апеляційного розгляду, захисник правильно вказує на те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та посилається на певні норми Закону України.

А саме, на роз`яснення, що надані у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 р. Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до яких, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Необхідно відмітити, на що звертає увагу сторона захисту, під час ДТП потерпілий ОСОБА_9 керував транспортним засобом ВАЗ 21011, 1977 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , на підставі довіреності, яка не дає йому право від свого імені звертатись до суду з цивільним позовом та отримувати відшкодування шкоди за позовом (т.2 а.п.29).

Окрім цього, відповідно до висновків експертного авто товарознавчого дослідження №2711 від 17.09.2014 року, матеріальна шкода, заподіяна володільцю автомобіля ВАЗ 21011, 1977 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, з технічної точки зору складає 11250,25 грн.(т.2 а.п.40).

Суд перевірив при судовому розгляді доводи потерпілого, про які йде мова й в апеляційній скарзі, наведені та інші доводи з боку захисту, надав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов в частині стягнення майнової шкоди, пов`язаної з відновленням транспортного засобу у розмірі 29137,5 грн. та непідтверджені належним чином додаткові витрати, задоволенню не підлягає, а підлягає задоволенню в частині стягнення з обвинуваченого підтверджених витрат на лікування потерпілого у розмірі 387,05 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Безпідставним є і твердження в апеляції у тій частині, що суд при розгляді провадження не з`ясував думку відповідачів ОСОБА_7 і ОСОБА_11 щодо заявлених позовних вимог та крім того, в копії технічного запису, яка йому була надана, відсутній звукозапис судових засідань 27.11.2014 року та 10.12.2014 року, що є підставою, згідно ст.412 КПК України, для скасування вироку суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цивільний відповідач ОСОБА_11 надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, у зв`язку зі станом її здоров`я, та повідомила про те, що позовні вимоги потерпілого не визнає. В ході надання пояснень по цивільному позову в судовому засіданні 27.11.2014 року обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 надані письмові заперечення, які долучені до матеріалів кримінального провадження, де викладені підстави незгоди стороною захисту з цивільним позовом. Крім того, технічний носій інформації, долучений до матеріалів кримінального провадження містить звукозапис судових засідань 27.11.2014 року та 10.12.2014 року, який відповідає змісту журналу судового засідання.

Таким чином, даних про та, що суд допустив порушення кримінального процесуального закону, в тому числі стосовно прав потерпілого, які були б підставою для зміни або скасування вироку, не виявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: