Справа
№ 1-541
ПОСТАНОВА

іменем України

«19» листопада
2007 року місто
Василівка

Василівський
районний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Мовчана О.Г.

при секретареві Звєрєвої Е.С.

за участю: прокурора Євсюкова
Ф.Б.

представника
цивільного позивача ОСОБА_1

підсудного ОСОБА_2

захисника
підсудного адвоката
ОСОБА_3

розглянувши у
порядку досудового розгляду кримінальну справу стосовно:

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, що народився у селі Новобогданівка
Мелітопольського району Запорізької області, українця, громадянина України,
освіта середня технічна, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою
АДРЕСА_1,

справа
призначена до розгляду за ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором
Михайлівського району направлено до суду справу за звинуваченням ОСОБА_2 у
вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.164 КК України, вчинення якого відповідно
до обвинувального висновку відбулося за наступних обставин:

«відповідно до
виконавчого листа № 2-1174 від 01 вересня 2003 року Мелітопольського районного
суду винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження в розмірі
1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20 серпня 2003 року до
досягнення ним повноліття.

Не заважаючи на
неодноразові попередження про потребу виконання своїх обов'язків й про
можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, звернення
потерпілої ОСОБА_4, ОСОБА_2 продовжує злісно ухилятися від виплати аліментів, а
саме: не намагається працевлаштуватися, на обліку у центрі зайнятості не
стоїть, дані письмові зобов'язання про погашення заборгованості не виконує,
протягом тривалого часу матеріальну допомогу сину не надає, в наслідок чого
заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_2 на 25 жовтня 2006 року склала 2677
грн. 64 коп., з розрахунку середньомісячних даних про заробітну плату по
Михайлівському району Запорізької області.

Досудовим
слідством дії ОСОБА_2 кваліфіковані як вчинення злочину передбаченого ч.1
ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду
коштів на утримання дітей (аліментів).

Справа двічі
розглядалася районними судами, проте, через не з'ясування судами першої
інстанції всіх обставин, у тому числі й моменту з якого з якого ОСОБА_2 не
виплачував аліменти, вироки по справі двічі скасовувалися, а справа
направлялася на новий розгляд.

Під час судового
розгляду, підсудний ОСОБА_2 свою вину за висунутим обвинуваченням не визнав,
пояснивши що обставини викладені у обвинувальному висновку не відповідають
дійсності. Зокрема, ОСОБА_2 пояснив, що після рішення суду про стягнення
аліментів проживав разом зОСОБА_4до грудня 2004 року, вів з нею суспільне
господарство, віддавав зароблені кошти на побутові потреби та утримання сина, в
зв'язку з чим ствердження про ухилення від сплати аліментів безпідставні. Також
ОСОБА_2 пояснив суду, що після того, як він став проживати окремо, належне йому
майно залишилося за місцем проживання ОСОБА_4, яка розпорядилася майном на свій
розсуд, зокрема розпродала, а отримані кошти витратила на власні потреби.
Вказана обставина зі слів підсудного може бути підтверджена свідками. Також
ОСОБА_2 повідомив, що не мав наміру ухилятися від сплати аліментів, на
підтвердження чого матеріали справи містять в собі відомості про наявність
цивільної справи щодо розподілу майна. В судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив,
що мав намір розрахуватися вказаним майном по заборгованості з аліментів.

Потерпіла
ОСОБА_4 в судовому засіданні погодилася зі свідченнями підсудного про те, що
після рішення суду вона певний час проживала з підсудним та вела з ним спільне
господарство. Проте потерпіла заперечила проти використання нею майна що
належало ОСОБА_5, після того, як останній перестав проживати з нею й запропонувала
ОСОБА_5 забрати його речі.

Зазначена в
обвинувальному висновку й допитана у якості свідка ОСОБА_6, повідомила суду, що
працює державним виконавцем й деякий час займалася питанням стягнення коштів з
підсудного, однак через те відсутність адреси підсудного, вона жодного разу не
змогла викликати ОСОБА_2, в наслідок чого питання пов'язані з виконанням
судового рішення розглядалися за місцем проживання ОСОБА_2, а саме у
Мелітопольському районі. Як саме розглядалися питання та як проводилися
розрахунки свідку не відомо.

Після допиту
всіх осіб зазначених у обвинувальному висновку, дослідження матеріалів справи,
прокурором заявлено клопотання про повернення справи на додаткове розслідування
через неправильність та неповноту які не можуть бути усунені у судовому засіданні.
Зокрема прокурором зазначено про неконкретність обвинувачення, відсутності
правової оцінки наявності або відсутності заборгованості, за час коли потерпіла
та підсудний жили разом, відсутності відомостей про причини не зарахування сум
коштів переданих підсудним потерпілій по яким вказані особи дійшли згоди,
відсутності рішення щодо майна яке зі слів підсудного передано в рахунок
погашення заборгованості, наявності цивільної справи про розподіл майна,
відсутності відомостей про перевірку свідчень підсудного про використання його
майна потерпілою, наявності свідків, відсутності прозорих розрахунків
нарахування заборгованості, відсутність відомостей про злісне ухилення з боку
підсудного.

Представник
цивільного позивача заперечує проти направлення справи на додаткове
розслідування, оскільки підсудний продовжує не сплачувати аліменти.

Підсудний та
його захисник згодні з позицією прокурора про потребу повернення справи на
додаткове розслідування, оскільки вважають що під час досудового слідства
слідчим не перевірені всі обставини пов'язані з ухилянням від виконання
судового рішення.

Заслухавши
клопотання прокурора та доводи на його доведеність, думки представника
цивільного позивача, підсудного та його захисника, суд керуючись положеннями
ст. 16-1 КПК України, щодо змагальності та диспозитивності під час розгляду
справ у судах, та відповідно до яких суд зобов'язаний зберігати об'єктивність
та неупередженість, вважає за потрібне направити справу на додаткове
розслідування внаслідок неповноти та неправильності, допущеної під час
досудового слідства, яка не може бути усунена судом у судовому засіданні,
оскільки на усуненні допущеної неповноти, посилаючись на свої процесуальні
права, наполягають як представник державного обвинувачення так і підсудний.
Крім того, вище зазначена неповнота може бути усунена лише після ретельної
перевірки щодо пояснень підсудного та потерпілої, проведення розрахунків сум
заборгованості й долучення їх до матеріалів справи, разом з матеріалами які б
підтверджували факт злісного ухилення підсудного від сплати аліментів. Крім
того під час проведення додаткового розслідування потрібно встановити та
допитати у якості свідків осіб, які б підтвердили або спростували пояснення
підсудного щодо використання його майна потерпілою. Також необхідно встановити
хто та за яких обставин займався виконанням рішення суду, оскільки в судовому
засіданні зі свідчень свідка ОСОБА_6встановлено, що виконавче провадження лише
нетривалий час знаходилося у її провадженні.

Крім того, суд
вважає за потрібне під час проведення досудового слідства вирішити питання про
конкретизацію обвинувачення, оскільки останнє не містить в собі часу вчинення
злочину (періоду), розрахунків та фактів щодо злісності.

Зважаючи на
ступінь тяжкості злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_2, з метою забезпечення
виконання процесуальних рішень, суд вважає за доцільне не змінювати запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний у відношенні підсудного.

Керуючись
ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.ст.16-1, 281 КПК України -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути на
додаткове розслідування прокурору Михайлівського району Запорізької області
кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.164 КК України, для
усунення порушень, зазначених в установчій частині постанови.

Запобіжний захід
у відношенні ОСОБА_2 залишити підписку про невиїзд.

На постанову суду, протягом семи діб з дня її винесення, через Василівський
районний суд, сторони можуть подагр апеляцію до Апеляційного суду Запорізької
області.