У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Пивовара В.Ф.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 15 травня 2008 року кримінальну справу
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14
листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18
вересня 2007 року.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 14 листопада 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця та жителя с. Шабо Білгород-Дністровського району

Одеської області, громадянина України,

раніше судимого: 1) 12 липня 2002 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 3
ст. 185 КК України на 3 роки
позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 1 рік; 2) 10 лютого 2003 року Білгород-Дністровським районним
судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 2 місяці
позбавлення волі, звільненого 27 квітня 2005 року за постановою Самбірського
районного суду Львівської області умовно-достроково на 8 місяців 15 днів, -

засуджено за ч. 2 ст. 186 К України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,
а на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання
частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком від 10 лютого 2003
року і остаточно визначено 6 років позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2
народження,

уродженця та жителя с. Бритівка

Білгород-Дністровського району Одеської області,

громадянина України,

не судимого,-

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Постановлено рішення стягнути із
засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_3 на
відшкодування матеріальної шкоди 1 705 грн., на користь потерпілої ОСОБА_4 -
796 грн.; із засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_5 - 590 грн.; із
засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 - 1 225 грн. 50 коп.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_6 судові рішення щодо якого не оскаржені.

За вироком суду ОСОБА_1 і ОСОБА_2
визнано винними та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

Так, ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_6, 20 грудня 2005 року приблизно о 20
годині 30 хвилин, перебуваючи біля автобусної зупинки на вул. Першотравневій
у м. Білгород-Дністровську Одеської
області, відкрито викрав майно та гроші ОСОБА_8 на загальну суму 1 620
грн. і з викраденим з місця злочину втекли, розпорядившись ним на власний
розсуд.

22 грудня 2005 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_2 у стані
алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_1, біля парку ім.
Горького на вул. Ізмаїльській у м. Білгород-Дністровську Одеської області,
відкрито, із застосуванням насильства,
яке не було небезпечним для життя і здоров'я потерпілої ОСОБА_3, викрали у неї
майно та гроші на загальну суму 780 грн. і з викраденим з місця злочину втекли,
розорядившись ним на власний розсуд.

Того ж дня, приблизно о 18 годині ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_1, біля
Свято-Вознесінського Собору на вул. Ізмаїльській у м. Білгород-Дністровську
Одеської області, відкрито викрали майно та гроші ОСОБА_4 на загальну суму 1
681 грн. і з викраденим з місця злочину втекли, розпорядившись ним на власний
розсуд.

24 грудня 2005 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_2 у стані
алкогольного сп'яніння біля АДРЕСА_1 напав на потрепілу ОСОБА_5 і,
застосувавши до неї насильство, яке не було небезпечним для її життя та
здоров'я, відкрито заволодів її майном та грошима на загальну суму 211 грн.,
після чого з місця злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області
від 18 вересня 2007 року зазначений вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі та доповненні до неї засуджений
ОСОБА_1 порушує питання про скасування
постановлених щодо нього вироку та ухвали з направленням справи на додаткове
розслідування. При цьому посилається на те, що працівниками міліції до нього
застосовувалися недозволені методи слідства, зокрема, фізичний та психологічний
тиск, внаслідок чого він обмовив себе. Зазначає, що вилучення у нього
викраденого мобільного телефону відбувалося без присутності понятих. Вважає, що
судові рішення, а також протокол судового засідання не узгоджуються з даними
технічного запису судового процесу. Стверджує, що злочин, за який його
засуджено він не вчиняв.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 посилається на те, що визнавальні показання він давав
під тиском працівників міліції, внаслідок чого обмовив ОСОБА_1 Крім того,
органами досудового слідства було порушено його право на захист, оскільки під
час першого допиту він повідомив, що є неповнолітнім, проте адвоката йому не
надали. Також зазначає, що при відтворенні, всупереч вимог закону, одним із
понятих був оперативний працівник. Порушує питаня про пом'якшення йому покарання.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочинів суд обґрунтував
викладеними у вироку доказами, які ніким не оспорюються.

Виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_2 за ч.
2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно, що також не оспорюється.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його
засуджено, підтверджена сукупністю зібраних по справі, вірно оцінених та
обґрунтовано покладених судом в основу вироку доказів, зокрема, показаннями
потерпілої ОСОБА_3, оголошеними в судовому засіданні, з яких убачається, що 22
грудня 2005 року у вечірній час, повертаючись додому, вона звернула увагу на
двох невідомих їй хлопців, які слідували за нею, згодом один із цих хлопців
напав на неї і відібрав її сумочку, в якій знаходились гаманець з грошима,
мобільний телефон «Сіменс МТ-50», зарядний пристрій до нього, а також продукти
харчування; показаннями свідка ОСОБА_9, який пояснив, що проходячи повз парк
ім. Горького, почув крик жінки про допомогу, обернувшись побачив на алеї жінку
і біля неї двох хлопців, він підбіг до жінки на допомогу, а невідомі хлопці
почали тікати через парк; даними протоколу огляду місця події, під час якого
було вилучено жіночу сумку і зарядний пристрій до мобільного телефону «Сіменс»;
даними протоколу відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_2, під
час якого ОСОБА_2 підтвердив
обставини вчинення ним грабежу разом з ОСОБА_1; показаннями потерпілої ОСОБА_4,
яка пояснила, що 22 грудня 2005 року, коли вона разом зі своєю малолітньою
дочкою проходила по вул. Ізмаїльській біля Собору у м. Білгород-Дністровську,
їй назустріч вискочило двоє хлопців, один з яких вихопив у неї з рук сумку і
пакет, в яких знаходилися мобільний телефон «Самсунг А-800», зарядний пристрій
до нього, медикаменти, карточка ЮМС на поповнення рахунку, гаманець з грошима;
даними протоколу добровільної видачі, згідно з яким за місцем проживання
ОСОБА_1 вилучено гаманець, що належав ОСОБА_4; даними протоколу огляду, з якого
убачається, що у ОСОБА_1 вилучено мобільний телефон «Самсунг А-800», що належав
ОСОБА_4.; даними протоколу відтворення обстановки та обставин події, під час
якого ОСОБА_1 і ОСОБА_2
повністю відтворили обстановку та обставини вчиненого ними злочину щодо
потерпілої ОСОБА_4; даними протоколу очної ставки, проведеної між потерпілою
ОСОБА_4 і ОСОБА_1, під час якої останній підтвердив викладені потерпілою
обставини вчиненого ним разом з ОСОБА_2 грабежу, та пояснив, що він вихопив з
рук потерпілої сумочку, після чого вони з ОСОБА_2 втекли на вул. Свердлова у м.
Білгород-Дністровську, де він (ОСОБА_1) забрав собі мобільний телефон і гроші,
та передав ОСОБА_2 250 грн.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність
цих та інших наведених у вироку доказів, не встановлено.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно
проаналізована судом, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про
доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів. Тому доводи засуджених про
незаконність засудження ОСОБА_1 є безпідставними.

Правильність юридичної оцінки дій ОСОБА_1 та їх
кваліфікація за ч. 2 ст. 186 КК України сумнівів не викликає.

Покарання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 призначено відповідно до
вимог ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення засуджених
і попередження нових злочинів.

Доводи засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про те, що докази, які лягли в основу обвинувачення останнього, були добуті незаконним шляхом, а саме, в
результаті застосовування до них працівниками міліції недозволених методів слідства, зокрема, фізичного та психологічного тиску, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, такого ж змісту твердження були
висловлені засудженими у їх заявах, які перевірялися під час судового слідства
в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Свій висновок у цій
частині суд переконливо мотивував у вироку і вважати його необґрунтованим чи
сумнівним немає підстав.

Посилання засуджених на те, що під час досудового слідства ОСОБА_2 не надали адвоката, хоча
він був неповнолітнім і заявляв, що бажає мати захисника, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 45 КК України участь захисника при
провадженні дізнання, досудового слідства
і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов'язковою
у справах осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину у віці
до 18 років, - з моменту визнання особи підозрюваною чи пред'явлення їй
обвинувачення.

Як убачається з матеріалів справи, на досудовому слідстві ОСОБА_2 як
підозрюваному було роз'яснено його право мати захисника. ОСОБА_2 заявив, що
бажає мати захисника, після чого слідчим було винесено постанову про допуск до
участі у справі в якості захисника - адвоката Алексейчука Л.В. (а. с. 103-106)
і його допити проводилися за участю захисника.

Зазначені доводи ОСОБА_2
і ОСОБА_1 перевірялися і судом апеляційної
інстанції та були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо
мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. У
касаційній скарзі не наведено інших, не досліджених судом доказів, якими б спростовувались
висновки суду першої та апеляційної інстанції.

Порушень вимог чинного кримінально-процесуального законодавства при
проведенні досудового слідства та судового розгляду справи, в тому числі
зазначених в касаційних скаргах, колегією суддів по справі не виявлено.

Що ж стосується клопотань засуджених про їх виклик у судове засідання, то
за змістом ст. 391 КПК України клопотання засудженого, який утримується під
вартою, про виклик його для дачі пояснень при касаційній перевірці судових
рішень, є обов'язковим для суду касаційної інстанції лише у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 383 КПК України, а не ч. 2 цього закону, як у даній
справі.

Підстав, передбачених ст. 398 КПК України, для призначення справи щодо
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до касаційного розгляду з повідомленням зазначених у ст. 384
КПК України осіб не вбачається.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

відмовити у задоволенні касаційних скарг засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Верещак В.М. Пивовар
В.Ф.