АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/852/14-к Номер провадження 11-кп/786/177/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.152 КК України О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
законного представника потерпілої ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянула у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами законного представника потерпілої ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року.

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою технічною освітою, не одружений, не працюючий, в силу ст.89 КК України не судимий,

засуджений за ч.3 ст.152 КК України на 7 років позбавленням волі.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що він 15.02.2014 року в період часу з 02.00 год. до 02.30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , застосовуючи фізичне насильство відносно неповнолітньої ОСОБА_10 , що виразилось у насильницькому утримуванні її за руки, зняв з потерпілої одяг, після чого природним шляхом вступив в статеві зносини з неповнолітньою ОСОБА_10 без її згоди, тобто вчинив зґвалтування.

В апеляційних скаргах потерпіла та в її інтересах законний представник потерпілої просили вирок суду скасувати, не засуджувати обвинуваченого та не позбавляти його волі, оскільки ОСОБА_10 з ОСОБА_11 дійшли взаємної згоди та потерпіла пробачила його.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.3 ст.152 КК України на ч.1 ст.155 КК України, а також застосувати положення ст.75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням. Вказав, що насильства відносно потерпілої він не застосовував, статевий акт відбувався за її добровільної згоди. Окрім того, при призначенні покарання судом не враховано того, що на його утриманні знаходиться хвора матір інвалід.

Інші учасники судового розгляду вирок не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілу та її законного представника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили не обмежувати волі ОСОБА_11 , прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та просив залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши їх доводи та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів провадження, факт статевих зносин ОСОБА_11 з неповнолітньою потерпілою у місці та у час, які зазначені у вироку, доведено доказами, що були ретельно перевірені у судовому засіданні, отримали належну оцінку та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється.

Разом з тим, висновок місцевого суду, що обвинувачений при цьому застосовував насильство до потерпілої, є помилковим.

Так, ОСОБА_11 в суді показав, що він насильства до ОСОБА_10 не застосовував, вступив із нею в статеві зносини з добровільної згоди потерпілої.

Допитана в ході апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що в ніч на 15.02.2014 вона добровільно пішла до обвинуваченого додому, де між ними відбувся статевий акт. Будь-якого насильства ОСОБА_11 до неї не застосовував, а вона не чинила опору. Зазначила, що вранці злякалась, що її буде сварити мати, і, щоб уникнути негативних наслідків для себе, пояснила матері, а потім і органу досудового розслідування та місцевому суду, що відносно неї було вчинено зґвалтування.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи №186 від 10.03.2014, тілесних ушкоджень, що свідчили б про застосування до потерпілої насильства, на її тілі не виявлено, а встановлено лише порушення цілісності дівочої пліви, яке утворилось в строк, що відповідає обставинам провадження (а.с.49-51).

Відсутні в матеріалах провадження і будь-які дані про пошкодження одягу потерпілої чи наявність слідів боротьби на місці події.

Отже, належних та допустимих доказів застосування до ОСОБА_10 фізичного насильства та її зґвалтування ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду не здобуто.

При цьому обвинувачений та потерпіла стверджують, що вони близько місяця до інкримінованої події були знайомі та регулярно спілкувались, а 14.02.2014 разом пішли додому.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 показали, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 14.02.2014, перебуваючи в одній компанії, спілкувались між собою, тримались за руки, потерпіла сиділа на руках у обвинуваченого, вони разом пішли додому.

ОСОБА_10 також розповіла суду, що дорогою вона цілувалась із ОСОБА_11 , добровільно пішла до нього додому. Під час статевого акту, відчувши біль, повідомила обвинуваченому про це і вони вирішили не продовжувати його.

Такі свідчення об`єктивно узгоджуються і з висновком судово-медичної експертизи, згідно якої при судово-імунологічному дослідженні мазків із вмістом статевого органу ОСОБА_10 сперматозоїди не знайдені. (а.с.49-51)

Викладені факти свідчать про невимушеність поведінки потерпілої по відношенню до обвинуваченого та підтверджують той факт, що вона погоджувалась на інтимний зв`язок із ним.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів оцінює надані потерпілою в ході апеляційного розгляду показання такими, що є достовірними та підтверджуються фактичними обставинами провадження, і тому саме їх приймає до уваги при вирішенні питання щодо винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину.

Показання потерпілої, дані нею у суді першої інстанції, про те, що до неї з боку ОСОБА_11 було застосовано фізичне насильство, не підтверджуються іншими доказами, і тому безпідставно покладені місцевим судом в основу обвинувачення. Такі показання колегія суддів оцінює критично та вважає їх такими, що дані з метою приховання перед рідними власної поведінки.

Разом з тим, як повідомила суду потерпіла, ОСОБА_11 був обізнаний про її неповнолітній вік, оскільки вона йому про це розповідала. Крім того, 14.02.2014 року у неї був день народження, обвинувачений вітав її з цією подією і знав, що їй виповнилось 14 років.

Не заперечує і обвинувачений того факту, що він знав про вік потерпілої.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №186 від 10.03.2014 ОСОБА_10 не досягла статевої зрілості. (а.с.49-51).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_11 вчинив злочин за наступних обставин.

15.02.2014 року в період часу з 02.00 год. до 02.30 год. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_11 вступив у статеві зносини з неповнолітньою ОСОБА_10 , яка не досягла статевої зрілості.

Таким чином, дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст.152 на ч.1 ст.155 КК України, оскільки встановлено, що він вступив у статеві зносини з особою, що не досягла статевої зрілості, задовольнивши апеляційну скаргу обвинуваченого в цій частині.

В зв`язку із зменшенням обсягу обвинувачення є обґрунтованими і доводи обвинуваченого, потерпілої та її законного представника про призначення ОСОБА_11 занадто суворого покарання.

Вирішуючи вказане питання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, працездатний, має на утриманні хвору матір, позицію потерпілої та її законного представника, які примирились із обвинуваченим та просили його суворо не карати.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів визначає обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.155 КК України у виді обмеження волі. Саме таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи, що обвинувачений, будучи дорослим чоловіком, свідомо вступив у статеві стосунки з потерпілою, якій тільки виповнилося 14 років, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, про що просив обвинувачений в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги законного представника потерпілої ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року відносно ОСОБА_11 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з ч.3 ст.152 на ч.1 ст.155 КК України та призначити покарання у виді трьох років обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту виконання вироку.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4