Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого, захисника обвинуваченого, представника потерпілого по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000302, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Турки Дубенського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , на утриманні 2 малолітніх дітей, раніше не судимого, за ч.3 ст.185 КК України, на вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника обвинуваченого - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України з призначенням йому покарання за у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.
ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків: не відлучатися з с.Козин Радивилівського району без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Судом вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
В задоволенні цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення з ОСОБА_5 28925 грн. 34 коп. заподіяної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в сумі 393 грн. 12 коп.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 працюючи охоронцем в ТДВ "Агропромтехніка" 19.06.2014 року, у денну пору доби перебував в приміщенні цеху ТДВ "Агропромтехніка" в с.Козин Радивілівського району, й в останнього виник умисел на таємне викрадення декоративних кованих виробів, які зберігалися на складі, що розміщений всередині цеху. Тому, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, він відчинив вікно в приміщенні цеху та залишив його не замкнутим на защіпку. В подальшому, цього ж дня близько 18 год. 00 хв., заступивши на зміну на охорону території ТДВ "Агропромтехніка", скориставшись відсутністю працівників і сторонніх осіб, через залишене незамкненим вікно з метою крадіжки проник в приміщення цеху. Перебуваючи в приміщенні цеху ОСОБА_5 руками вийняв шибку з вікна дверей, які ведуть в складське приміщення, та через отвір у вікні з метою крадіжки декоративних кованих елементів проник в приміщення складу. Знаходячись у вказаному приміщенні складу, викрав 216 штук декоративних кованих елементів різної форми і узорів, загальною вартістю 2054 грн. 64 коп.
24 червня 2014 року близько 18 год. 00 хв., заступивши на охорону ТДВ "Агропромтехніка", продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 з метою крадіжки, підійшов до вікна цеху, яке він попередньо відчинив, і скориставшись відсутністю сторонніх осіб, через вказане вікно проник у приміщення цеху. Перебуваючи в приміщенні цеху він руками вийняв шибку з вікна дверей, які ведуть у складське приміщення, і через отвір у вікні проник в приміщення складу , з якого здійснив крадіжку декоративних кованих елементів у кількості 125 штук, загальною вартістю 1245 грн. 20 коп.
04 липня 2014 року близько 18 год. 00 хв., заступивши на охорону ТДВ "Агропромтехніка", ОСОБА_5 продовжуючи свою злочинну діяльність, через незамкнене вікно, яке попередньо відчинив, повторно проник у приміщення цеху з метою крадіжки декоративних кованих виробів. Перебуваючи в приміщенні цеху, він руками знову витягнув шибку з вікна дверей, які ведуть у складське приміщення, й проникнувши усередину складу викрав 122 штуки декоративних кованих елементів, загальною варістю 1374 грн. 62 коп.
Вказаними злочинними діями, ОСОБА_5 заподіяв підприємству ТДВ "Агропромтехніка" майнової шкоди на загальну суму 4674 грн. 46 коп.
Не погодившись з вироком суду обвинувачений, захисник обвинуваченого та представник потерпілогооскаржили його в апеляційному порядку.

В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи та кваліфікації його дій, вважає що вирок підлягає зміні через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, внаслідок надмірної суворості. Просить суд обрати йому більш м`яке покарання, звільнивши від відбуття покарання із застосуванням іспитового строку. Вказує, що судом при обиранні міри покарання не було враховано повного відшкодування ним завданих внаслідок його неправомірних дій збитків, визнання ним своєї вини, сприяння слідству, а також вчинення ним злочину уперше, як і наявність на утриманні двох малолітніх дітей;

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , також не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає призначене згідно вироку покарання занадто суворим та необгрунованим, покликаючись на ряд пом`якшуючих вину обвинуваченого ОСОБА_5 обставин, зокрема відшкодування завданої шкоди, позитивну характеристику обвинуваченого, сприяння слідству, наявність двох малолітніх дітей на утриманні обвинуваченого та відсутність обтяжуючих його вину обставин. Просить оскаржуваний вирок змінити, застосувавши до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбвання покарання із застосуванням іспитового строку;

- представник потерпілого ОСОБА_8 , не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, разом з тим вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні, оскільки призначене судом обвинуваченому ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить - врахувавши тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, відсутність обставин, що пом'якшуть покарання та дані про його особу, а також передчасність доказів щодо повернення завданих злочинними діями обвинуваченого збитків, за відсутності доказів на підтвердження цього, - скасувати постановлений судом вирок та призначити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та стягнути з нього завдану матеріальну шкоду в розмірі 28925 грн. 34 коп.

Прокурор відкликав свою апеляційну скаргу в порядку ст.403 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданих ними апеляційних скарг та відхилення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 , думку прокурора щодо залишення вироку суду першої інстанції без змін та заперечення проти інших апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи усіх поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника є обґрунтованими й підлягають задоволенню, водночас в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_8 слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлений на підставі сукупності зібраних у справі доказів, останнім судом дана повна та всебічна оцінка, в поданих апеляційних скаргах вони не заперечуються.

Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_5 в ході судового розгляду повністю визнав свою вину та дав покази стосовно обставин скоєного. Зокрема, підтвердивши встановлені досудовим та судовим слідством обставини вчинення ним таємного викрадення чужого майна, учиненого шляхом проникнення у сховище (склад), пояснив, що викрадені ним декоративні ковані елементи переніс у мішках по місцю свого проживання. Пояснив, що крадіжки скоїв маючи на меті виготовлення воріт у власному господарстві. Вказав, що на даний час повернув потерпілому усі викрадені ним декоративні ковані елементи. Щиро розкаюється у вчиненому.

Визнавальні покази ОСОБА_5 узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (зі змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні міри покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції належним чином враховано обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне, щире каяття обвинуваченого, відшкодування ним матеріальних збитків та наявність на утриманні двох малолітніх дітей.

Обтяжуючих вину обставин в суді першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченою, його захисника твердження щодо необхідності обрання йому більш м`якого покарання, як такого що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі є слушними.

Так, суд всупереч засадам призначення покарання, передбачених ст.65 КК України призначаючи ОСОБА_5 покарання не врахував сприяння обвинуваченого слідству й розкриттю скоєного ним злочину, що останній до кримінальної відповідальності притягується вперше. (вимога а.с.100 том №1)

Також, на думку колегії суддів судом, хоч і була дана оцінка таким пом'якшуючим вину обставинам вчинення злочину обвинуваченим, як добровільне повернення ним викраденого й наявність на утриманні двох малолітніх дітей, однак обираючи ОСОБА_5 міру покарання у виді позбавлення волі суд повинен був зважити й на те, що така міра покарання повністю унеможливить участь обвинуваченого, як батька, у вихованні своїх дітей, обмежить його піклування та знизить ефективність забезпечення й виконання прав його малолітніх дітей на належне батьківське виховання. Водночас, усунення заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого свідчить про усвідомлення обвинуваченим скоєних злочинних діянь, протиправність їх наслідків та бажання виправити свою поведінку.

Згідно ч.1 п.7 ст.393 КПК України, апеляційну скаргу має право подати потерпілий, або його законний представник, чи представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції. Тобто, вони можуть оспорювати лише висновок суду щодо незадоволення цивільного позову, або задоволення його в меншому розмірі, і не можуть ставити питання про посилення покарання обвинуваченому.

Разом з тим, твердження апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 про передчасність висновків суду про повернення завданих злочинними діями обвинуваченого збитків не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Так, в з наявних у матеріалах провадження прибуткових накладних за № ЮР-0000049 від 10.07.2014 року та № ЮР-0000050 від 11.07.2014 року (а.с.87, 88) вбачається, що ОСОБА_5 повернуто викраденого майна на суми 2054,64 грн. та 2619,82 грн. Таким чином, загальна сума становить 4674,46 грн., що повністю відповідає розміру завданої кримінальним правопорушенням потерпілому шкоди, яка встановлена згідно обвинувального акту.

За таких обставин, колегія суддів вбачає достатньо підстав для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого його захисника щодо вироку суду з мотивів призначення ОСОБА_5 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як недостатньо об`єктивні, невідповідаючими у повній мірі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, що стверджуються дослідженими у ході апеляційного розгляду матеріалами кримінального провадження.

На думку колегії суддів в ході апеляційного розгляду провадження встановлені достатні підстави вважати, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.185 КК України - позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 слідуючі обов`язки:
не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції,
повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
В решті вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Запобіжний захід залишити попередній.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими в той же строк з дня вручення їм копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3