АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/2761/14-к Головуючий у 1 інстанції
Провадження № 11-сс/790/326/14 ОСОБА_1
Категорія: застосування запобіжного Доповідач : ОСОБА_2
заходу (ст.194 КПК України)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
підозрюваного - ОСОБА_10
при секретарі - ОСОБА_11
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 29 березня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_12 про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, а саме : заборонено підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду, на строк 2 місяці, тобто до 26 травня 2014 року включно.
На підозрюваного слідчим суддею покладені обов*язки :
- прибувати до слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за першою вимогою ;
- не відлучатися із м.Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду ;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання ;
- утримуватись від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим.
В апеляційних скаргах захисники підозрюваного адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вважають необґрунтованою підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.294 КК України та недоведеним існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого. Посилаючись на вимоги вітчизняного кримінального процесуального законодавства, ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, правові позиції, що викладені у Рішеннях ЄСПЛ «Єлоєв проти України», «Харченко проти України», «Белевитський проти РФ», захисники зазначають про позитивні, на їх думку, дані, що характеризують особу підозрюваного, наявність у нього родини та міцних соціальних зв*язків, відсутність доказів, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м*яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою та домашній арешт. Захисник ОСОБА_9 , окрім того вважає, що слідчим суддею не достатньо ретельно проаналізована можливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки та особистого зобов*язання, а пребування під вартою чи домашнім арештом, може порушити виборчі права ОСОБА_10 та унеможливити його участь у громадських акціях, мітингах, тощо з обговорення та підтримки тих чи інших кандидатів на пост Президента України та з інших суспільно-важливих питань. Захисники просять скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду від 29 березня 2014 року, проте, яке рішення, на їх думку, має прийняти апеляційний суд після скасування ухвали слідчого судді чи який запобіжний захід застосувати до ОСОБА_10 , автори апеляційних скарг не конкретизують.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уточнили апеляційні скарги в цій частині та просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у виді особистого зобов*язання або особистої поруки матері підозрюваного ОСОБА_14 та його брата ОСОБА_15 .
Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 та заперечували проти апеляційної скарги захисників, думку підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають з наступних підстав:
На підставі ухвали слідчого судді від 21 березня 2014 року, якою надано дозвіл на затримання ОСОБА_10 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ( а.с.18), 28 березня 2014 року затримано ОСОБА_10 ( а.с.7-9), якому в порядку ст.ст.276-278 КПК України старшим слідчим СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_12 здійснено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.294 КПК України(а.с.13).

В клопотанні про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.1 ст.294 КК України ; тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_10 ; наявність ризиків, передбачених п.п.1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України. Всупереч вимогам п.6 ч.1 ст.184 КПК України, слідчий лише зазначив про неможливість запобігання вказаних ризиків шляхом застосування більш м*яких запобіжних заходів, проте, будь-якого обґрунтування, з посиланням на матеріали кримінального провадження, обставин, які дають підстави вважати неможливим застосування до ОСОБА_10 іншого, аніж тримання під вартою, запобіжного заходу, клопотання взагалі не містить (а.с.21-22).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов*язково має бути розглянута можливість застосування інших(альтернативних) запобіжних заходів.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею були з*ясовані обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України та вірно встановлена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.294 КК України, та доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177, на які посилався у клопотанні слідчий. Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність прокурором обставин, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м*якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, що зазначені у клопотанні, та необхідність застосування до ОСОБА_10 найсуворішого запобіжного заходу. При цьому слідчий суддя врахував обставини, що передбачені ст.178 КПК України, а саме : вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, а також наявність у ОСОБА_10 постійного місця реєстрації та проживання в м.Харкові, відсутність офіційної роботи, наявність родини матері та брата, з якими він спільно мешкає, що має забезпечити належну організацію життя підозрюваного. З огляду на ці обставини слідчим суддею до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. Проте, як вбачається зі змісту клопотання слідчого, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, в клопотанні зазначені лише ризики, що передбачені п.п.1 та 5 КПК України, а саме: можливість ОСОБА_10 переховуватись від органів досудового розслідування та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється. Саме існування цих ризиків слідчий суддя вважав доведеними при розгляді клопотання слідчого. В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_5 пояснив, що ризики, передбачені п.п.3 та 4 ч.1 ст.177 КПК України, на його думку виникли вже після прийняття рішення щодо розгляду клопотання слідчого Ленінським районним судом м.Харкова та зазначив, що твердження про існування цих ризиків є його власною позицією. У розумінні положень ч.2 ст.187 КПК України, якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов*язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням. Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині наявності ризиків, передбачених п.п.3 та 4 ч.1 ст.177 КПК України, що не були зазначені у клопотанні слідчого, не узгоджуються із вимогами закону, оскільки у випадках, що зазначені у п.п.1,2 ч.2 ст.200 КПК України, можуть бути лише підставою для звернення до слідчого судді з новим клопотанням про зміну застосованого запобіжного заходу.Це ж стосується і матеріалів перевірок, наданих прокуратурою для огляду в судовому засіданні апеляційного суду щодо дотримання ОСОБА_10 умов домашнього арешту №7951 від 30.03.2014 р. та №8214 від 01.04.2014 року.
Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що слідчий суддя, відмовляючи в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, однак разом з цим застосував інший запобіжний захід домашній арешт, чим дійшов взаємовиключних висновків, що, на думку апелянта, є істотним порушенням вимог ч.4 ст.194 КПК України та вказує на незаконність судового рішення та необхідність його скасування. Зазначені доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки за текстом ухвали слідчого судді ( абзац 1 сторінки 3 ухвали а.с.38), слідчий суддя вважав встановленим існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, тобто судом під час розгляду клопотання встановлені обставини, передбачені п.п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України. Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе обставини, які б свідчили про недостатність застосування більш м*яких запобіжних заходів, слідчий суддя має право застосувати більш м*який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов*язки, передбачені ч.5 ст.195 КПК України. Слідчий суддя послався на недоведеність прокурором обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м*яких запобіжних заходів, та застосував до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов*язків, передбачених ч.5 ст.195 КПК України, що відповідає вимогам ч.4 ст.194 КПК України.
Недостатність застосування до ОСОБА_10 більш м*яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, прокурор обгрунтував лише кількістю перерахованих ним в апеляційній скарзі ризиків п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177. Натомість, а ні в апеляційній скарзі, а ні в судовому засіданні апеляційного суду прокурори не навели інших переконливих доказів та не обгрунтували обставин, які б свідчили про недостатність для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_10 застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на підозрюваного відповідних обов*язків, як це вчинив суд першої інстанції.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосував до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово, поклавши на підозрюваного обов*язки, передбачені п.п.1-4 ч.5 ст.194 КПК України. Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України.
Разом з тим, колегія суддів вбачає необхідність покладення на підозрюваного додаткових обов*язків, що випливає із наведеного прокурором обґрунтування клопотання та апеляційної скарги, а саме, передбачених п.п.8-9 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в*їзд в Україну;
носити електронний засіб контролю.
Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо необґрунтованості підозри та недоведеності ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, що викладені вище. Що стосується можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, як на те посилається захисник ОСОБА_9 , аналогічне клопотання було заявлене в суді першої інстанції, проте жодних письмових зобов*язань від будь-яких осіб, які б викликали у суду довіру та могли б забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчому судді не були надані, тому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність процесуальної можливості вирішити питання про застосування зазначеного запобіжного заходу. Апеляційному суду надано відповідне клопотання про особисту поруку матері підозрюваного ОСОБА_14 та його брата ОСОБА_15 , проте колегія суддів вважає такий запобіжний захід, а також запобіжний захід у виді особистого зобов*язання ОСОБА_16 , як на те посилаються захисники, недостатніми, оскільки, з урахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, в тому числі тяжкості інкримінованого злочину та наявності у підозрюваного судимостей, лише застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово, з покладенням на нього обов*язків, передбачених п.п.1-4,8-9 ч.5 ст.194 КПК України в повній мірі відповідатиме меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов*язків та запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_10 .
Враховуючи викладене, апеляційні скарги захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволенню не підлягають; апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді від 29 березня 2014 року скасуванню в частині покладення на ОСОБА_10 обов*язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, з постановленням в цій частині нової ухвали апеляційним судом, відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України.
Керуючись ст.ст.404,405, ч.3 ст.407,418,419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 29 березня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_12 та застосування до підозрюваного ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово скасувати в частині покладення на підозрюваного обов*язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України та постановити нову ухвалу.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_10 , окрім обов*язків, передбачених п.п.1-4 ч.5 ст.194 КПК України, що зазначені в ухвалі слідчого судді від 29 березня 2014 року, додатково обов*язки, передбачені п.п.8-9 ч.5 ст.194 КПК України :
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в*їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
В іншій частині ухвалу слідчого судді від 29 березня 2014 року залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :
Судді :