У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Філатова В.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Глоса Л.Ф.,

за участю прокурора потерпілих

Микитенка О.П., ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула
в судовому засіданні 29 січня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6 на вирок колегії
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Волинської області від 29 жовтня 2007
року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Баку
Республіки Азербайджан, громадянина України,
мешканця с. Дмитрівка Казанківського району Миколаївської області,
раніше судимого:

- 29.10.1996 року за ч.2 ст.206
КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 26.04.2000 року за ч.3 ст.101 КК України на
5 років 6 місяців позбавлення волі; звільненого 12.08.2002 року
умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 21 день,

- за
ч.2 п. 12 ст.115 КК України на 13 років позбавлення волі,

- за
ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів йому остаточно визначено покарання у виді 13 років
позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до покарання за цим вироком
повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковельського районного
суду від 26 квітня 2000 року та остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення
волі строком на 14 років 8 місяців 21 день.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця м.
Вітоніж Рожищенського району Волинської області, громадянина України,
одруженого, працюючого, мешканця м. Рожище Волинської області, не судимого в
силу ст. 89 КК України,

- за
ч.2 п. 12 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі,

- за ч.2 ст. 186 КК України на 5 років
позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів йому остаточно визначено покарання у виді 13 років
позбавлення волі.

Постановлено стягнути із засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь
потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 4800 грн. 60коп. на відшкодування матеріальної
шкоди та 120000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 засуджені за вчинення за попередньою змовою групою осіб
відкритого викрадення майна ОСОБА_7 і його умисне вбивство за попередньою
змовою групою осіб. За вироком суду злочини вчинені ними за таких обставин.

30 вересня 2003 року близько 14 год. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі свідками
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 автомобілем «Опель-рекорд», який перебував у віданні ОСОБА_2
і використовувався ним як «таксі», прибули в кафе «Дубок» неподалік м. Ківерці
Волинської області, де вживали спиртні напої. У цей час до них підійшли
ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і попросили відвезти ОСОБА_10 в м. Ківерці. ОСОБА_8 відвіз
ОСОБА_10 за місцем проживання та, повернувшись до кафе, повідомив ОСОБА_2 про
те, що ОСОБА_10 за поїздку не розрахувався.
Тоді за вказівкою ОСОБА_2 всі
четверо посадили в автомобіль ОСОБА_7 і поїхали в м. Ківерці, де АДРЕСА_1
проживав ОСОБА_10. Біля будинку ОСОБА_1,
ОСОБА_2 і ОСОБА_7 вийшли, але ОСОБА_10 їм двері не відкрив, оскільки перебував
у стані алкогольного сп'яніння і спав. Після цього ОСОБА_2 за попередньою змовою
та в групі з ОСОБА_1, будучи в стані алкогольного сп'яніння і діючи з корисливих мотивів, застосували до ОСОБА_7
насильство, яке не було небезпечним для його життя і здоров'я, а саме: ОСОБА_2 наніс ОСОБА_7 удари кулаком в обличчя, а
ОСОБА_1 - кулаком у грудну клітку, заподіявши фізичний біль та легкі тілесні
ушкодження, та відкрито заволоділи належним ОСОБА_7 мобільним телефоном
«Нокіа3210», вартістю 710 грн. З метою припинення побиття ОСОБА_7 повідомив, що
за поїздку зможе розрахуватись у м. Луцьку, на що ОСОБА_2 погодився. По дорозі
у м. Луцьк між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 знову виник конфлікт, під час якого
водію ОСОБА_8 було наказано повернути з дороги в лісопосадку.

Приїхавши о 17 год. в лісопосадку, розташовану біля с. Кульчин
Ківерцівського району, ОСОБА_2 взяв з
автомобіля дерев'яну палицю - биту, відвів ОСОБА_7 від автомобіля і з метою
вбивства на ґрунті неприязних відносин став наносити ОСОБА_7 численні удари
битою в голову та інші частини тіла. У цей час ОСОБА_1, діючи за єдиним з
ОСОБА_2 умислом на вбивство ОСОБА_7, взяв з автомобіля ніж і підійшов до
ОСОБА_2, який наносив удари ОСОБА_7, та, забравши собі биту, також наніс нею
ОСОБА_7 декілька ударів по голові, тілу та ногах, від чого ОСОБА_7 впав на
коліна. Після цього ОСОБА_1 наніс ОСОБА_7 п'ять ударів ножем у поперекову та
черевну ділянку тіла та заподіяв різану рану шиї. Залишивши тіло ОСОБА_7 в
лісопосадці, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1,
ОСОБА_9 і ОСОБА_8 поїхав з місця події та по дорозі викинув у річку ніж та биту.

Внаслідок спільних дій ОСОБА_2 і ОСОБА_1 потерпілому були завдані тілесні
ушкодження у виді саден, крововиливів, непроникаючих колото-різаних ран, зламів
ребер, відкритої черепно-мозкової травми (переломи кісток склепіння та основи
черепа), яка без надання спеціалізованої
медичної допомоги самостійно призвела б до настання смерті, проникаючих у
черевну порожнину колото-різаних ран, різаної рани шиї, як такої, що у
сукупності з іншими тілесними ушкодженнями потягла смерть потерпілого.

У касаційних скаргах:

- потерпілі
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вважаючи доведеною винуватість
засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за які вони засуджені,
просять вирок суду скасувати за м'якістю призначеного засудженим покарання,
оскільки, на їх думку, суду належало призначити їм покарання у виді довічного
позбавлення волі;

- засуджений
ОСОБА_1, не оспорюючи обґрунтованість свого засудження і правильність кваліфікації судом його дій,
просить вирок суду щодо нього змінити, зменшивши строк покарання. Мотивує тим,
що суд недостатньо врахував повне визнання ним вини, щире каяття, явку з
повинною, сприяння розкриттю злочину та наявність у нього сім'ї та дитини;

- засуджений
ОСОБА_2, вважаючи вирок суду незаконним, просить його скасувати. Мотивує
тим, що суд дав невірну оцінку доказам
по справі. Зазначає, що він грабежу ОСОБА_7 не вчиняв, а той добровільно
передав йому свій мобільний телефон як заставу до того часу, поки розрахується
за послуги таксі. Також вказує, що у нього - ОСОБА_2, не було умислу на вбивство
ОСОБА_7; з цією метою він у попередню змову з ОСОБА_1 не вступав, тілесних
ушкоджень битою ОСОБА_7 не заподіював; смерть ОСОБА_7 настала тільки від дій
ОСОБА_1;

- захисник - адвокат ОСОБА_3 вказує, що
за результатами судового розгляду справи не знайшло підтвердження, що
ОСОБА_2 мав попередню змову з ОСОБА_1 на
вбивство ОСОБА_7 і вчиняв будь-які дії, що потягли смерть останнього. У цій
частині суд, на думку захисника, безпідставно взяв до уваги показання ОСОБА_1
та свідка ОСОБА_9 і недостатньо врахував показання свідка ОСОБА_8. Також
вказує, що судом не доведено факту заволодіння ОСОБА_2 мобільним телефоном
ОСОБА_7 і застосування при цьому насильства до потерпілого;

- захисник
засудженого ОСОБА_4 у своїх запереченнях проти вироку просила вирок щодо
ОСОБА_2 скасувати, посилаючись на те, що він постановлений на припущеннях.
Вважає, що вбивство ОСОБА_7 учинив тільки ОСОБА_1, а ОСОБА_2 до цього не
причетний.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення потерпілих
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтримали свою касаційну скаргу і заперечували проти
касаційних скарг засуджених і їх захисників,
думку прокурора про залишення вироку суду щодо обох засуджених без
зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги
задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб
відкритого викрадення у ОСОБА_7
мобільного телефону і умисного вбивства ОСОБА_7
за зазначених у вироку обставин є правильним, відповідає фактичним обставинам справи,
обґрунтований сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку,
розглянутих у судовому засіданні, належно оцінених судом та детально викладених
у вироку.

Як убачається з матеріалів справи, засуджені під час досудового слідства і
в суді визнали факти спільного вживання спиртних напоїв у кафе, виникнення
неприязні до ОСОБА_7 з приводу несплати
його товаришем - ОСОБА_11 20 грн. за поїздку до м. Ківерці, а також те,
що вони їздили до ОСОБА_10 і, не отримавши коштів, руками побили ОСОБА_7 по
обличчю й тілу, та ОСОБА_2 взяв у нього мобільний телефон «Нокіа3210», а потім
вони внаслідок виниклого конфлікту завезли ОСОБА_7 у лісопосадку, де останнього
було вбито.

При цьому ОСОБА_1, не заперечуючи, що він підтримував ОСОБА_2 і діяв
узгоджено з ним, послідовно визнавав, що
вони спільно заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_7, який залишився у ОСОБА_2,
і вказував, що у лісі ОСОБА_2 бив ОСОБА_7 битою по голові й тілу, а він - ножем, і саме внаслідок їх спільних дій настала смерть ОСОБА_7 Ці
показання ОСОБА_1 підтверджував неодноразово під час своїх допитів, а також на
очній ставці з ОСОБА_2.

Не зважаючи на заперечення проти цього ОСОБА_2, участь останнього в грабежі
і вбивстві ОСОБА_7 разом із ОСОБА_1 підтверджена й іншими доказами,
дослідженими судом.

Так, з показань свідка ОСОБА_9 убачається, що в його присутності в м.
Ківерці ОСОБА_2 бив ОСОБА_7 кулаком в обличчя, а ОСОБА_1 - кулаками по тулубу,
від чого у ОСОБА_7 була розбита губа й шла кров. Під час побиття ОСОБА_2
обшукував ОСОБА_7 та забрав у нього мобільний телефон, а той просив більше його
не бити, обіцяючи повернути гроші у м. Луцьку.

Ті обставини, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від будинку ОСОБА_10 повернулися з
побитим ОСОБА_7, у якого була кров на обличчі, і ОСОБА_2 мав при собі мобільний
телефон ОСОБА_7, який він з ОСОБА_1 роздивлялися в автомобілі, підтвердив і
свідок ОСОБА_8, який самої події побиття не бачив, оскільки, як він пояснював,
перебував у автомобілі.

Сам ОСОБА_2 у суді та в своїй касаційній скарзі не
заперечував, що мобільний телефон ОСОБА_7 залишився у нього.

За висновками судово-медичних експертиз, у ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні ушкодження в області обличчя,
які за локалізацією відповідають зазначеному ОСОБА_1 і свідком ОСОБА_9 механізму їх заподіяння при заволодінні
мобільним телефоном ОСОБА_7

Твердження ОСОБА_2 про те, що
мобільний телефон був добровільно переданий йому ОСОБА_7 як застава під
подальше повернення коштів за поїздку, було належно перевірено судом і
обґрунтовано визнано безпідставним як таке,
що спростовано наведеними вище доказами.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Таким чином, немає підстав вважати недоведеною винуватість ОСОБА_2 у
відкритому викраденні майна ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_1, як про це
порушується питання в касаційних скаргах засудженого ОСОБА_2 та його захисника
ОСОБА_3.

Крім того, свідок ОСОБА_9 в своїх показаннях як на досудовому слідстві, так
і в суді послідовно вказував, що після виникнення у
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 конфлікту з ОСОБА_7 і зупинки в лісопосадці, саме
ОСОБА_2, взявши з автомобіля дерев'яну биту, вивів ОСОБА_7 і почав наносити
йому битою з великою силою удари по тілу
й голові, а до нього приєднався й ОСОБА_1. Потім вони повернулися до
автомобіля без ОСОБА_7, тримаючи в руках биту й ніж, на яких були сліди крові,
після чого вони залишили місце події. Биту й ніж ОСОБА_2 викинув у річку.

Ці показання свідок підтвердив при відтворенні обстановки та обставин
події.

Зазначені обставини підтвердив і свідок ОСОБА_8, уточнивши, що ОСОБА_1,
підійшовши з ножем до ОСОБА_2, який бив
ОСОБА_7, взяв биту і нею також наніс удари потерпілому, а потім декілька разів
вдарив його ножем.

Показання зазначених свідків не містять суттєвих суперечностей, дані ними з
урахуванням суб'єктивного сприйняття подій і є такими, що уточнюють і доповнюють одне одного. Підстав
вважати їх недостовірними не
встановлено. Крім того, вони по
суті узгоджуються з показаннями ОСОБА_1 та
іншими доказами, дослідженими судом.

Як видно з протоколу огляду місця події,
у лісовому масиві поблизу с.Кульчин Ківерцівського району Волинської
області дійсно було виявлено труп
ОСОБА_7 з ознаками насильницької смерті.

За висновками криміналістичної, судово-медичних експертиз, підтвердженими
експертом у суді, у ОСОБА_7 виявлено різного ступеня тяжкості тілесні
ушкодження в області обличчя, голови, тіла у виді синців, саден, забійно-рваних
ран, крововиливів, переломів ребер, зламу кісток основи та склепіння черепа,
які утворилися від дії тупих твердих предметів, а також множинні колото-різані
рани поперекової ділянки спини, передньої черевної стінки з проникненням у
черевну порожнину та різана рана шиї, які утворилися від дії предмету типу ножа. Синці на задній поверхні
грудної клітки, лівого стегна та правої гомілки, а також забійна рана тім'яної
ділянки голови з крововиливами і переломами кісток основи та склепіння черепа
виникли від дії предмету видовженої
циліндричної форми, яким могла бути бита, і відносяться, як і колото-різані
проникаючі рани, до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних до життя в момент
заподіяння. Смерть ОСОБА_7 настала від масивної зовнішньої крововтрати при
отриманні колото-різаних ран, однак
ушкодження у виді забійної рани голови з переломами кісток черепу, з
яким ОСОБА_7 міг протягом короткого часу жити і вчиняти певні дії, без надання
йому невідкладної медичної допомоги також призвело б до смерті потерпілого.

Зазначеним та іншим наведеним у вироку доказам, у тому числі щодо знаряддя
злочину, характеру, мотиву, послідовності й узгодженості дій засуджених,
обстановки в момент злочину, характеру і локалізації виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень суд дав належну оцінку і
дійшов правильного висновку, що у вбивстві ОСОБА_7 брали участь ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 і їх дії були заздалегідь обумовлені та спрямовані на умисне вбивство
ОСОБА_7 з особистих неприязних стосунків; при цьому кожен з них виконав ту
частину дій, які група вважала необхідними для реалізації спільного умислу на
вбивство.

Таким чином, по справі спростовані
твердження касаційних скарг ОСОБА_2 та його захисників про непричетність
ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_7, про відсутність у засуджених попередньої змови
на вбивство потерпілого.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку
доказам і правильно кваліфікував дії всіх засуджених щодо ОСОБА_7 за ч. 2 п. 12 ст. 115 КК України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б тягли зміну чи
скасування вироку, по справі немає.

Покарання засудженим ОСОБА_2 і ОСОБА_1 призначено судом у відповідності до
вимог ст. 65 КК України в межах санкції статей КК України, за якими їх
засуджено, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, ролі кожного у їх
вчиненні, даних про особу засуджених, складу їх сімей, обставин, що
обтяжують та пом'якшують
покарання, в тому числі й тих, на які є посилання у касаційній скарзі
ОСОБА_1.

Підстав вважати, що призначене засудженим покарання є надмірно суворим, як
про це зазначає ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі, чи надмірно м'яким, як про
це вказують потерпілі в касаційній скарзі, - немає.

Призначене засудженим покарання є необхідним й достатнім для їх виправлення
і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні скарги потерпілих ОСОБА_5,
ОСОБА_6, засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а вирок колегії суддів Судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1
та ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

Філатов В.М. Кліменко М.Р. Глос Л.Ф.