Справа № 464/852/15-к
пр.№ 1-кп/464/98/15
У Х В А Л А
02.03.2015 року

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
встановив:
ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 27 грудня 2014 року о 17.55 год, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, знаходячись в помешканні потерпілого ОСОБА_4 , що на АДРЕСА_1 , під приводом купівлі в останнього шуби, оголошення про продаж якої було розміщене в газеті „Ваш магазин, переробивши повідомлення ПАТ „ПриватБанк про зарахування грошових коштів на рахунок, за допомогою невстановленої слідством особи надіслав таке на мобільний телефон ОСОБА_4 , переконавши таким чином останнього в зарахуванні на його рахунок грошових коштів за шубу на суму 8100 грн., які в дійсності перераховані не були. Таким чином, ОСОБА_5 заволодів вищевказаним товаром, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 5400 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 27 січня 2015 року уклали угоду про примирення, відповідно до якої сторони погодилися на призначення підсудному покарання у виді штрафу у розмірі 1275 гривень. Відповідно до такої угоди ОСОБА_5 повністю визнав винуватість у вчиненому.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, зокрема, прокурора, який заперечив проти затвердження угоди, оскільки узгоджене сторонами угоди покарання суперечить принципам, викладеним у ст. 65 КК України, думку потерпілого та обвинуваченого, які угоду підтримали, оглянувши матеріали справи та угоду про примирення, суд дійшов наступного висновку.

Загальний порядок судового провадження на підставі угоди передбачений ст. 474 КПК України.

Так, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен здійснити ряд дій, зокрема:

- з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:

1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом;

- переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх;

- перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як видно із тексту угоди, ОСОБА_5 винуватість у вчиненому визнав повністю. Разом з тим, в судовому засіданні до отримання судом угоди про примирення, а також під час вирішення питання щодо затвердження угоди, останній винуватість у вчиненому злочині визнав частковою: у вчиненні шахрайства визнав, проте заперечив, що вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб, наполягав, що вчинив злочин самостійно.

Крім цього, сторони угоди узгодили покарання у виді штрафу у розмірі 1275 гривень.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання серед іншого враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Проте, умови угоди про примирення вищевказаним вимогам кримінального закону явно не відповідають, при узгодженні сторонами покарання не враховано особу обвинуваченого, а також те, що покарання повинно бути необхідне й достатнє для його виправлення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про невідповідність угоди про примирення вимогам КПК та КК України, що виключає затвердження такої.

Керуючись статями 468, 469, 471, 474 КПК України, суд,
ухвалив:
У затвердженні угоди про примирення від 27 січня 2015 року, укладеної у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1