ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
№ 1кп/0202/439/2013
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Дружиніна
К.М.

при секретарі - Дьяченко О.І.

за участю прокурора - Кононевич А.Г.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
кримінальне провадження № 0004492 за
обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Дніпропетровська,
громадянина України, освіта
середньотехнічна, працюючого
вантажником в ТОВ «АТБ-Маркет», раніше
не судимого; зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 в
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.164 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_1, згідно рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.01.2011 року, був
зобов'язаний до щомісячної сплати
аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
у розмірі ? частини всіх доходів
заробітку (доходів), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідно віку, починаючи з 14
грудня 2010 року до повноліття дитини.

Однак, ОСОБА_1, в період часу з 14 грудня
2010 року до 01 жовтня 2013 року, злісно
ухилявся від встановлених рішенням
суду платежів на утримання своєї
дитини, іншої матеріальної допомоги
ОСОБА_2 на утримання дитини не надавав,
на попередження державної виконавчої
служби про кримінальну
відповідальність за ухилення від
виплати аліментів не реагував, в
результаті чого, утворилася
заборгованість по виплаті аліментів на
загальну суму 22 417 гривень 33 копійки.

ОСОБА_1, свою вину визнав повністю,
пояснив суду, що дійсно згідно рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.01.2011 року, він
був зобов'язаний до щомісячної сплати
аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
у розмірі ? частини всіх доходів
заробітку (доходів), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідно віку, починаючи з 14
грудня 2010 року до повноліття дитини. В
період часу з 14 грудня 2010 року до 01
жовтня 2013 року, він не платив аліментів
на утримання своєї дитини, іншої
матеріальної допомоги не надавав, в
результаті чого, утворилася
заборгованість по виплаті аліментів на
загальну суму 22 417 гривень 33 копійки.

Про винність ОСОБА_1, у скоєнні
інкримінованого йому діяння, суд
робить висновок виходячи з наступних
доказів: рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
24.01.2011 року (а.п. 15), виконавчого листа №
2-1473/2011 від 17.05.2011 року (а.п. 12), відповідно
до яких ОСОБА_1 був зобов'язаний до
сплати аліментів на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, яка згідно свідоцтва про
народження є донькою обвинуваченого
(а.п. 11); довідки - розрахунку державного
виконавця Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про заборгованість
ОСОБА_1 зі сплати аліментів (а.п. 30, 49)

Інші докази, здобуті в ході досудового
слідства не досліджувались в судовому
засіданні, в зв'язку з визначенням
порядку та об'єму дослідження доказів,
передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України,
оскільки свідчення ОСОБА_1
відповідають фактичним обставинам
кримінального провадження та ніким не
заперечуються.

Таким чином, суд дійшов висновку про
доведеність вини обвинуваченого
ОСОБА_1 в злісному ухиленні від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання дітей (аліментів), тобто в
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.

При призначенні виду та розміру
покарання, необхідного та достатнього
для виправлення обвинуваченого та
попередження вчинення ним нових
кримінальних правопорушень, суд
враховує ступінь тяжкості скоєного
кримінального правопорушення, дані про
особу обвинуваченого, який свою вину
визнав повністю, що суд відносить до
пом'якшуючої його покарання обставини,
при цьому вважає, що виправлення
обвинуваченого можливе без ізоляції
від суспільства, з застосуванням ст. 75
КК України, звільнивши обвинуваченого
від відбування призначеного судом
покарання з випробуванням.

З метою належного виконання
процесуального рішення, суд вважає за
необхідне обрати відносно
обвинуваченого міру запобіжного
заходу у вигляді особистого
зобов'язання.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та
призначити йому покарання у вигляді
двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбуття призначеного
покарання, якщо засуджений протягом
одного року іспитового строку, не
вчинить нового кримінального
правопорушення та виконає покладені на
нього обов'язки.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України
зобов'язати ОСОБА_1, не виїжджати за
межі України на постійне проживання
без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання та роботи.

Обрати відносно ОСОБА_1 міру
запобіжного заходу у вигляді
особистого зобов'язання.

На вирок може бути подана апеляція в
судову палату по кримінальним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом тридцяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий:
К.М. Дружинін.