АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/17/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.2 ст.289 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (фактично проживає у АДРЕСА_2 ).
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та постановити свій, яким скасувати вирок суду 1-ї інстанції в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно вважати засудженим на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна у кримінально-виконавчій установі.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст.75 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь НДКЦ відшкодування витрат на проведення експертизи у розмірі 687,96 грн.
Вирішено питання про речові докази.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Прокурор вважає звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.
Вказує, що суд, звільняючи ОСОБА_6 , не дотримався вимог закону та взагалі не умотивував своє рішення про застосування ст.75 КК України.
Стверджує, що судом полишено поза увагою і обставини кримінального правопорушення, а саме, що ОСОБА_6 з невстановленою особою вчинив два тяжких злочини стосовно потерпілого у нічний час та із застосуванням фізичного насильства.
Суд також не умотивував своє рішення щодо визнання думки потерпілого пом`якшуючою покарання обставиною
Неналежно оцінено і факт відшкодування збитків, оскільки автомобіль потерпілому повернуто не самим обвинуваченим, а знайдено працівниками міліції.
Крім того, суд не дав повної оцінки і даним про особу ОСОБА_6 , який не працює і не навчається, не враховано його характеристику.
Також просить апеляційний суд повторно дослідити матеріли щодо характеристики особи обвинуваченого.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 16 липня 2014 року, о 00 год. 05 хв., він, за попередньою змовою з невстановленою особою, знаходячись в салоні автомобілю «Mazda Xedos 6», припаркованого біля «Заводу ім. 61 комунара» у м. Миколаєві, застосувавши фізичне насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, тримаючи ОСОБА_8 за руки та притискаючи невстановленою особою його до сидіння автомобілю за тулуб, відкрито заволоділи грошовими коштами в розмірі 300 грн., мобільним телефоном «Нокіа 5800», вартістю 500 грн., та зв`язкою ключів, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 800 грн.
Після того, реалізуючи виниклий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, вони ж наказали ОСОБА_8 вийти з салону, що потерпілий і зробив, побоюючись за своє життя, та незаконно заволоділи вказаним автомобілем потерпілого, на якому зникли з місця вчинення злочину.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, захисника та потерпілого про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та додаткового надані апеляційному суду матеріали щодо характеристики особи обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація ним скоєного, вид та розмір призначеного йому покарання апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд 1-ї інстанції зазначив, що ним враховані характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 , конкретні обставини ним скоєного, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне відшкодування збитків, прохання потерпілого суворо не карати обвинуваченого.
Проте, із змісту мотивувальної частини вироку не вбачається, що саме конкретно враховано судом стосовно суспільної небезпеки правопорушень, обставин провадження та особи обвинуваченого.
Відсутні також у вироку взагалі мотивування та висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробування, що є порушенням вимог ч.ч.1,3 ст.75 КК України, ч.ч.3,4 ст.370 КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, п.2 ч.3 ст.374 КПК України стосовно зазначення у мотивувальній частині вироку мотивів звільнення від відбування покарання.
Разом з тим, за результатами апеляційного перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинуваченим вчинено два тяжкі кримінальні правопорушення, дані про особу - перше притягнення до кримінальної відповідальності, його молодий вік, пом`якшуючі покарання обставини, перелік яких наведено районним судом у вироку, а саме: визнання вини, щире каяття, повне відшкодування збитків, завданих злочином, думку потерпілого не призначати суворе покарання.
Зважаючи на викладене, обставини провадження та характеристику особи обвинуваченого, суд 1-ї інстанції обрав ОСОБА_6 покарання у межах, близьких до нижчої межі санкції кримінального закону.
Таке покарання є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Вірним, на переконання суду апеляційної інстанції, є і рішення районного суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки, хоча ним і вчинено два тяжких злочини, проте, з урахуванням обставин їх скоєння, наслідків, повернення всього викраденого майна потерпілому, позитивної характеристики ОСОБА_6 , який на даний час до того є працевлаштованим та приймає участь у діяльності Миколаївської обласної благодійної організації, думки потерпілого, який у суді 1-ї та апеляційної інстанції просив на позбавляти ОСОБА_6 волі, а також за відсутності у провадженні обставин, що обтяжують покарання, обвинуваченого можна визнати особою, яка не становить підвищеної небезпеки для суспільства, тому звільнення його від відбування покарання не суперечить положенням ст.ст.75,76 КК України.
Той факт, що судом при мотивуванні у вироку не зазначено посилання на вказані норми кримінального закону, хоча і є порушенням вимог КПК України, проте на таким істотним, що тягне за собою скасування вироку, про що просить прокурор.
Таким чином, апеляційний суд, погоджуючись з постановленим вироком, не вбачає підстав для його скасування.
За такого, всі апеляційні доводи прокурора: відсутність мотивування звільнення від відбування покарання, неврахування обставин справи, негативну характеристику особи обвинуваченого, безпідставне визнання думки потерпілого при застосуванні випробування та про спосіб повернення частини майна потерпілому, зважаючи на вище викладене, є неспроможними, тому задоволенню не підлягають.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.405,407,424,426 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Центрального р-ну м. Миколаєва залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Головуючий
Судді: