В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.02.2014 Справа №607/23557/13-к
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003941 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сиктивкар, Республіки Комі, Російської Федерації, громадянина України, розлученого, на утриманні 1 малолітня дитина, ПП, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такого, що раніше несудимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, 18 жовтня 2013 року в обвинуваченого ОСОБА_3 , з метою отримання прибутку без одержання спеціального дозволу (ліцензії), виник злочинний намір, направлений на незаконну заготівлю брухту чорних металів, реалізовуючи який він тоді ж, перебуваючи у АДРЕСА_2 , займаючись видом господарської діяльності, яка може здійснюватися лише за наявності спеціальних дозволів (ліцензій), не маючи таких, незаконно закупив у ОСОБА_5 брухт чорного металу загальною вагою 46 кг по ціні 1, 6 грн. за 1 кг, на загальну суму 73, 6 грн., завантаживши придбаний ним у незаконний спосіб даний металобрухт в автомобіль марки «ГАЗ-2705» д.н.з. НОМЕР_1 , і надалі планував здати його в пункт прийому металу і отримати за це незаконний прибуток, однак під час розрахунку за придбаний ним металобрухт, ОСОБА_3 був виявлений працівниками міліції.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.213 КК України, тобто, здійснення операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації або спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством.

12 грудня 2013 року між прокурором прокуратури м.Тернополя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.213 КК України за встановлених у висунутій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч.1 ст.213 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 висунуто підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної 12 грудня 2013 року між прокурором прокуратури м.Тернополя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 3 мішки металобрухту, що знаходяться в камері зберігання речових доказів ТМВ УМВСУ в Тернопільській області слід знищити, а вагу, яка передана на зберігання ОСОБА_3 необхідно залишити в розпорядженні останнього..

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 475, 476 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Затвердити укладену 12 грудня 2013 року між прокурором прокуратури м.Тернополя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 3 мішки металобрухту, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області знищити, а вагу, яка передана на зберігання ОСОБА_3 - залишити у розпорядженні останнього.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1