Справа № 11-710-2007 р. Головуючий
у 1-й інстанц: Дірко І.І.,
умовно д. зв. Доповідач:
апел. інстанц.Тимошевський В.П.,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах
Апеляційного

суду
Миколаївської області

у складі:

головуючого Ржепецького
О.П.,

суддів Куценко О.В.,
Тимошевського В.П.,

за
участю прокурора Буц
Г.О.,

захисника ОСОБА_1

04 жовтня 2007 року розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві матеріали справи за апеляцією захисника ОСОБА_1, на
постанову Центрального районного суду М.Миколаєва від 03.08.2007 року, якою,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженцю п. Корсуково Качубського району
Іркутської області, проживаючому в АДРЕСА_1,

-відмовлено в
умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06.06. 2004
року ОСОБА_2 засуджений за ст.ст. 152ч.1,153 ч.2 КК України з застосуванням ст.
70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Початок
строку 01.06. 2003 року, кінець строку-01.06. 2009 року.

Начальник СІЗО М.Миколаєва, в поданні до Центрального районного суду м.
Миколаєва, просить згідно вимог ст. 81 КК України звільнити ОСОБА_2
умовно-достроково від відбування покарання. Вказує,що за період відбування покарання
у Миколаївському СІЗО , засуджений ОСОБА_2
зарекомендував

себе з
позитивної сторони, до виконання покладених на нього обов'язків пекаря
ставиться сумлінно, трудову дисципліну не порушує, робоче місце зберігає в
чистоті та порядку, вимоги режиму утримання та правила внутрішнього розпорядку
дня виконує. За сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку має три(З)
заохочення правами начальника установи. Стягнень не має. Приймає активну участь
у культурно-масових та виховних заходах. Вину у вчиненому злочині визнає,
кається.

Відмовляючи в задоволені подання начальника СІЗО, суд в
постанові зазначив, що адміністрацією СІЗО не врахований характер вчиненого
ОСОБА_2 злочину,а також ту обставину що ОСОБА_2 страждає олігофренією, та не
надано доказів того, що ОСОБА_2 став на шлях виправлення.

Захисник ОСОБА_1 в апеляції, просить скасувати постанову суду від
03.08.2007 року про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення у
відношенні ОСОБА_2, як необгрунтовану.

Апелянт вказує, що станом на серпень місяць 2007 року
,ОСОБА_2 відбув 2/3 строку, що є однією з умов застосування умовно-дострокового
звільнення згідно ст. 81 КК України, а суд порушив вимоги даної статті.

На думку захисника , суд не дав оцінку позитивній характеристиці
засудженого ,опитувальному листу працівників СІЗО №20, які свідчать про повну
їх згоду на застосування умовно-дострокового звільнення від відбування
покарання щодо ОСОБА_2, та на витяги з Наказу №78 від 21.08.2006 року та №04
від 11.01. 2007 року про винесення заохочення, подяк, за сумлінне ставлення до
праці та зразкову поведінку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 на підтримку
апеляції, думку прокурора Буц Г.О. про обгрунтованість постанови суду, вивчивши
матеріали ,обговоривши доводи апеляції ,колегія суддів вважає, що апеляція
підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від
відбування покарання може бути застосоване ,якщо засуджений сумлінною
поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.3 п.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від
відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим
: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий
злочин.

Відмовляючи в задоволенні подання адміністрації СІЗО в якому ставилося
питання про умовно -дострокове звільнення ОСОБА_2 від відбуття покарання, суд
не навів мотиву такого рішення, послався тільки на те що адміністрація СІЗО не
врахувала характер вчиненого ОСОБА_2 злочину і що засуджений страждає
олігофренією, тобто суд фактично не обгрунтував свого

рішення, в тому
числі не розкрив дані що характеризують особу засудженого в цілому.

Суд, фактично не з'ясував ставлення засудженого до вчиненого ним злочину,
до праці, додержання ним вимог режиму, не дослідив і не дав оцінки зібраним
адміністрацією СІЗО даним які характеризують ОСОБА_2

Більше того, з даних протоколу судового засідання від
03.08. 2007 року (а.с. 8 ) вбачається, що під час розгляду подання начальника
СІЗО , не вказані дані представника адміністрації СІЗО , розгляд справи
проведено без участі засудженого ОСОБА_2, в протоколі не зазначено, які
письмові матеріали справи були досліджені, не досліджувалася і особова справа
засудженого, тобто суд порушив вимоги ч.3 ст. 407 КПК України та ч.3 ст. 154
кримінально виконавчого Кодексу України.

Суд також не дав оцінки по всебічному врахуванні даних про поведінку і
ставлення до праці засудженого ОСОБА_2 за весь період перебування у СІЗО, а не
за час який безпосередньо передує розгляду подання. Крім того, суд не звернув
увагу, що в матеріалах подання відсутня копія вироку Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 06.06. 2004 року у відношенні ОСОБА_2

В зв'язку з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства,
постанова суду не може залишатися чинною і підлягає скасуванню а матеріали
справи поверненню на новий судовий розгляд в той же суд, під час якого суду
необхідно ретельно дослідити матеріали справи і залежно від встановленого,
прийняти законне рішення.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію захисника ОСОБА_1 задовольнити частково. Постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 03.08. 2007 року якою ОСОБА_2 відмовлено в
застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, скасувати
,а матеріали справи повернути в той же суд на новий судовий розгляд.