Справа № 372/319/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/334/14 Доповідач у 2 інстанції Семенцов
Категорія 22 12.05.2014

УХВАЛА
іменем України

07 травня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Обухівського району Київської області на вирок Обухівського районного суду Київської області від 05 лютого 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабинці Бородянського району Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.09.2008 року Бородянським районним судом Київської області за ст. 185 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 19 жовтня 2012 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним за ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь повного товариства «Діла-Ломбард - Діасамідзе Давід Шукриєвчич та ОСОБА_8 » 2136 грн. 80 коп. майнової шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 11 жовтня 2013 року близько 21-ї години ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою шахрайського заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_9 , шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка незаконно заволодів мобільним телефоном останнього Samsung Galaxy Note GT -N7000 IMEI НОМЕР_1 вартістю 1900 грн., з сім-картою мобільного зв`язку «Life» вартістю 20 грн., на якій були грошові кошти в сумі 20 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, а взяті на себе зобов`язання перед потерпілим повернути йому мобільний телефон не виконав, чим завдав йому матеріальної шкоди на загальну суму 1940 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, однобічністю та неповноту судового слідства, та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник зазначають, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 надійшли письмові клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнення його від призначеного судом, покарання, посилаючись на ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», зазначивши, що ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості і відбуває покарання за вироком суду з 04 січня 2014 року, відбувши більш ніж одної чверті призначеного строку покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення обвинуваченого, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції обґрунтував вирок на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження, відповідно до вимог закону.

Суд першої інстанції, не встановивши обставин, які б вказували на вчинення ОСОБА_7 відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за яким той обвинувачувався, правильно перекваліфікував дії ОСОБА_7 на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинено повторно, тобто за ч. 2 ст. 190 КК України.

Доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції при постановлені вироку істотно порушено вимоги кримінально-процесуального закону, допущено однобічність та неповноту судового слідства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України підтверджується:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що зустрів знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 і попросив у останнього мобільний телефон, щоб зателефонувати, на що той погодився і дав йому мобільний телефон Samsung. Наступного дня він здав даний телефон до ломбарду, де отримав гроші в сумі 1600 грн., які витратив на власні потреби;

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив в судовому засіданні, що добровільно надав телефон обвинуваченому ОСОБА_7 , який був для нього знайомою особою, при цьому розраховував на повернення телефону після здійснення дзвінка. Жодних погроз, залякування чи інших дій, які б мали місце поза волею потерпілого ОСОБА_7 не вчиняв. ОСОБА_7 обіцяв за кілька днів повернути телефон, але обіцянку не виконав, тому звернувся до міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що потерпілий ОСОБА_9 добровільно на прохання обвинуваченого ОСОБА_7 надав останньому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка;

- договором № 1 про надання ломбардом фінансового кредиту та договором № 2 закладу майна до ломбардної установи;

- протоколом огляду мобільного телефону від 24.10.2013 року;

- довідками про вартість мобільного телефону та стартового пакету;

- протоколом огляду від 31 жовтня 2013 року.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд, оцінюючи докази, не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 , які він давав під час досудового слідства, чим порушив вимоги закону, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими прокурору, слідчому, або послатися на них.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оцінивши досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненому злочині, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, що є злочином середньою тяжкості, особу винного, який раніше судимий, та прийшов до обґрунтованого висновку, що саме покарання у виді позбавлення волі буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Таким чином, вирок Обухівського районного суду Київської області від 05 лютого 2014 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, є обґрунтованим і належним чином мотивованим, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Яв вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 лютого 2014 року обвинувачений ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, до одного року позбавлення волі, відбуває покарання з 04 січня 2014 року, тобто на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 08.04.2014 року відбув не менш ніж однієї чверті призначеного судом покарання, а тому на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» він підлягає звільненню від відбування покарання за даним вироком.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 05 лютого 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за даним вироком.

Міру запобіжного заходу - тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати, звільнивши його негайно з-під варти в залі судового засідання.

Головуючий

Судді