Справа №484/4588/14-к 24.02.2015 24.02.2015 24.02.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18.06.2014 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України, із урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст.. 6 закону України «Про амністію у 2014 році»
провадження №11-кп/784/136/15 головуючий першої інстанції: ОСОБА_7
категорія: ч.1 ст.121 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяця.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.01. 2014 року у вказаному вироку виправлена описка, а саме: відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяця.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що він щиро кається у вчиненому злочині. Разом з тим вважає, що суд невірно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 121 КК України, оскільки він діяв в стані сильного душевного хвилювання після приїзду з Київського майдану. Цей стан був викликаний негативними висловлюваннями потерпілого щодо побиття молоді працівниками «Беркуту». Зазначає, що потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, просить врахувати те, що він ріс без батьків, які від нього відмовились, а його виховував дідусь, який на даний час є інвалідом і потребує стороннього догляду.
Також вважає, що є підстави для застосування до нього ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в 2014 році».
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що 01 грудня 2013 року приблизно о 01 годині 15 хвилин біля бару «Южний» по вул. Шевченка,13 у м. Первомайську Миколаївської області ОСОБА_5 на грунті раптово виниклих неприязних стосунків через різні політичні погляди щодо євроінтеграції України та побиття студентів на Майдані, умисно наніс ОСОБА_9 удари в область шиї, голови, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає вирок суду законним, обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 за встановлених судом обставин, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.
В цій частині вирок суду не оскаржується.
Що стосується твердження обвинуваченого про спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло у нього внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, то воно є безпідставним.
Суд першої інстанції дослідив обставини, на які вказував обвинувачений, а саме те, що поводом для побиття потерпілого були негативні висловлювання останнього на адресу молоді, яка знаходилася на Майдані. Ці висловлювання супроводжувалися нецензурною лайкою, що викликало у нього стан сильного душевного хвилювання.
Проте із показань потерпілого ОСОБА_9 видно, що 01.12.2013 року він знаходився біля бару «Южний» по вул. Шевченка, 13. Біля нього стояла група молоді. На питання одного із хлопців, який курс України він підтримує, він відповів, що підтримує союз з Росією, після чого до нього підійшов ОСОБА_5 і наніс йому два удари в голову, внаслідок чого він знепритомнів. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 йому було спричинене тяжке тілесне ушкодження.
Виходячи із роз`яснень п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» до тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб (публічні цинічні зневажливі вислови, нецензурна лайка, плювання в обличчя, зривання одягу з оголенням інтимних частин тіла тощо).
Проаналізуваши вищенаведені показання, а також з урахуванням визначення у постанові Пленуму ВСУ поняття тяжкої образи і відсутності доказів на підтвердження в цій частині показань обвинуваченого, суд дійшов вірного висновку про відсутність тяжкої образи з боку потерпілого, внаслідок якої, як стверджував обвинувачений, у нього виникло сильне душевне хвилювання.
Тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння і перекваліфікації на ст. 123 КК України, про що просив апелянт, не підлягають.
Визначаючи вид і розмір покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував вчинення ним тяжкого злочину, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, та дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання.
Врахувавши наведене, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 121 КК України.
На думку апеляційного суду призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
Апеляційний суд не вбачає обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, а тому не має підстав для застосування ст. 69 КК України, про що просив апелянт.
Що стосується посилання ОСОБА_5 , як на пом`якшуючу покарання обставину знаходження на його утриманні дідуся, з яким він проживає, то ця обставина на думку апеляційного суду суттєво не впливає на призначене судом першої інстанції покарання.
Не підпадає ОСОБА_5 під дію ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки вирок, за яким він визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, не набув законної сили.
Тому слід відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 у застосуванні до нього амністії.
З огляду на вищенаведене, вирок суду є законним, обґрунтованим, справедливим та зміні чи скасуванню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2014 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.
Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3