Справа
№1-43/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

9 січня 2007 року.
Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого-судді Заїки Г.М., при
секретарі Левченко Н.В., з участю прокурора Копишинської О.В., адвоката
ОСОБА_10, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева
кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Бердичева, громадянина України,
українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, відповідно до ст. 89
КК України раніше несудимого, проживаючого за адресою:АДРЕСА_1,
- за ст. 296 ч.2 КК України;

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Бердичева, громадянина України, українця, з
середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, відповідно до ст. 89 КК України
раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, за - ст. 296 ч.2 КК України;

ОСОБА_3, 1ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с Малосілка
Бердичівського району, громадянина України, українця, з середньою освітою,
неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого, проживаючого за
адресою:АДРЕСА_3, - за ст. 296 ч.2 КК України;

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Бердичева, громадянина України, українця, з
середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 12
серпня 2004 року Бердичівським міськрайонним судом за ст.ст. 186 ч.І, 15 ч.2 КК
України до 510 грн. штрафу, вирок не виконано, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_4, - за ст. 296 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2006 року близько 21 години 15 хвилин ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, таОСОБА_5, кримінальна справа відносно якого виділена в окреме
провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, проходячи по вул.
К.Лібкнехта в м. Бердичеві, біля готелю «
Дружба», грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до
суспільства, скоїли хуліганство, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Так, ігноруючи
елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, ОСОБА_1
таОСОБА_5 підійшли до раніше незнайомого їмОСОБА_6, який проходив
назустріч разом з ОСОБА_7, після чого ОСОБА_1 таОСОБА_5 безпричинно штовхнули
його плечима, від чого той впав на тротуар, та почали наносити йому удари
ногами по голові та тулубу. В подальшому, до них підбігли ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та
діючи спільно групою осіб, з єдиним умислом, почали наносити ОСОБА_6 удари
руками та ногами по голові та різним частинам тулуба, при цьому нанесли йому
близько 10-12 ударів.
ОСОБА_6, відчуваючи різкий фізичний біль, та
намагаючись уникнути подальшого побиття, підвівся і почав тікати.

Продовжуючи
хуліганські дії, ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 таОСОБА_5 наздогнали потерпілого біля
будинку №80 по вул. К. Лібкнехта та збили його з ніг. Поваливши потерпілого на
землю, вони нанесли йому близько 10-12
ударів руками та ногами в область голови та тулубу. Після цього, вони
перетягнули ОСОБА_6 в двір, вказаного вище будинку, де продовжили наносити йому
удари, при цьому нанесли йому ще приблизно 15-20
ударів. В ході побиття потерпілий почав кричати та звати на допомогу,
однак, в цей час, до нього підійшов ОСОБА_4 та безпричинно наніс йому один удар
кулаком в обличчя, завдавши фізичного болю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №55 від 14 лютого 2006 року, внаслідок хуліганських дій підсудних,
ОСОБА_6 було заподіяно легкі тілесні
ушкодження без короткочасного розладу здоров»я у вигляді: крововиливів лівої
тім»яної ділянки; в області лоба; на
повіках правого ока; лівої щелепної ділянки; саден на спинці носа.

Допитаний в ході судового слідства ОСОБА_1, свою вину визнав повністю і по
суті обвинувачення пояснив, що ЗО січня 2006 року біля 17-18 години, на подвір»ї фізкабінету, разом з іншими
підсудними, він вживав спиртні напої. Вони випили біля 3-х літрів горілки. Після цього пішли в кафе « Лаванда», де продовжили вживати спиртне. Потім вони пішли в сторону універмагу і проходили біля готелю « Дружба». Він з ОСОБА_5ом йшов попереду, інші підсудні за ними. ОСОБА_5 запропонував йому збивати
першого кого побачить. По дорозі вони побачили потерпілого, який йшов з
дівчиною. ОСОБА_1 вдарив його рукою в плече і той впав. Потім
він наніс потерпілому ще декілька ударів рукою в голову та тулуб, а також один
удар ногою в тулуб. Після цього, хотів ще нанести удари, однак, в нього злетів з ноги кросівок. Він пішов за ним, а коли повернувся
то побачив, що біля потерпілого стояли інші
підсудні. Хто з них бив потерпілого, а хто ні, він не пам»ятає. Потім потерпілий почав тікати. Його наздогнали і знову
почали бити. Хто бив, він не знає. Після цього,
потерпілого він більше не бив. Потім потерпілого поволокли в двір і посадили на
лавочку. Хто тягнув його у двір, підсудний не пам»ятає, пояснив, що мабуть
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Чому так сталося, пояснити він не може. Був п»яний.
Пробачення у потерпілого він не просив, бо не знає, де той мешкає. В скоєному
розкаявся.

ОСОБА_2 свою вину визнав повністю і по суті обвинувачення пояснив, що дійсно в той день разом з іншими підсудними розпивав
спиртні напої. Скільки він випив, не знає. Коли
вони йшли від кафе « Лаванда», то по дорозі розтягнулися.
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 йшли попереду. Потім він
побачив, як хлопці вовтузились, а з боку стояла дівчина, яка була в сльозах. Він підійшов до дівчини і запитав, що сталося,
після чого підійшов до хлопців. Як заводили
потерпілого у двір, він не пам»ятає. Він пам»ятає, що там стояла лавка і вони
посадили потерпілого на неї. З боку стояли ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Коли потерпілий сидів
на лавочці, то ОСОБА_2 вдарив його два рази у плече. Потім хтось пішов шукати телефон потерпілого. Потерпілий сидів на
лавочці, а усі стояли біля нього. Чому він вдарив потерпілого,
пояснити не може. Зазначив, що усі били, тому він також вдарив. Вдарив,
бо був п»яний. В скоєному розкаявся.

Підсудний ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і по суті обвинувачення
пояснив, що разом з іншими підсудними в той день він вживав спиртні напої. Коли
йшли з кафе « Лаванда», то розтягнулися по
дорозі. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 йшли попереду, ОСОБА_2 в середині, а він з ОСОБА_4 позаду. Попереду він побачив бійку.
Коли він підбіг, то хтось повідомив, що потерпілий штовхнув ОСОБА_1а плечем.
ОСОБА_3 вдарив потерпілого два рази рукою в
тулуб і один раз ногою по тулубу. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 також били потерпілого, а ОСОБА_2 стояв біля дівчини. Потім ОСОБА_4
забрав його в сторону. Після цього
потерпілий почав тікати. Він, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 побігли за ним. Його вони наздогнали і потягнули у двір. Там ОСОБА_5 знову почав
бити потерпілого. ОСОБА_3 підбіг до них і кинув
потерпілого на землю, потім сказав, щоб його більше не били. Після цього ОСОБА_4 його знову забрав і вони стояли збоку.
Перед потерпілим він не вибачився, бо не знає де той
живе. В скоєному розкаявся.

Підсудний ОСОБА_4 свою вину не визнав і по суті обвинувачення пояснив, що в
той день вони вживали спиртні напої біля фізкабінету та в кафе « Лаванда». Коли вийшли, то вже було темно. По дорозі від кафе розтягнулися. Він зустрів однокласника
ОСОБА_8 і разом з ОСОБА_3 затримались біля нього. Коли підійшли до готелю « Дружба», то побачили якийсь рух. Він бачив, як
потерпілого били ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Він почав їх розбороняти. Потім потерпілий побіг в бік крамниці. Всі побігли за
потерпілим, а він розмовляв зОСОБА_8. Потім він
пішов до хлопців. Потерпілого перетягнули у двір і посадили на лавочку. Хтось запитав за гроші і телефон. Потерпілий
повідомив, що згубив телефон. Потім вони
відпустили потерпілого. ОСОБА_4 сказав хлопцям, що знайшов телефон, який в подальшому
забрав ОСОБА_5. Потерпілого він не бив.

Суд критично оцінює покази підсудного ОСОБА_4 в частині заперечення нанесення удару потерпілому, оскільки його покази
спростовуються показами потерпілого та іншими
матеріалами справи. Підсудний раніше судимий, вирок на даний момент не виконано, тому суд вважає, що таким чином він намагається
уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, що підсудні ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 визнали вину повністю та, не дивлячись на те, що ОСОБА_4 вину не
визнав, їх вина повністю підтверджуються матеріалами справи, а саме:

показами потерпілого ОСОБА_6 який пояснив, що ЗО січня 2006 року біля 21 години він зустрівся з ОСОБА_7 і
вони пішли в сторону готелю « Дружба». Навпроти них йшли двоє хлопців, як потім він дізнався, то були ОСОБА_5 та
ОСОБА_1. Позаду них йшла ще компанія.
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 збили його з ніг і почали наносити удари ногами. Потім підійшли решта підсудних і також почали його
бити. Потерпілий закривався руками і не бачив хто його
бив. По ударах він зрозумів, що його били 3-4 чоловіка. Удари наносили в різні
частини тіла, в тулуб, в голову. Нанесли біля 10 ударів. При цьому вони нічого не пояснювали.
Коли вони перестали його бити, потерпілий підвівся і почав тікати. Його наздогнали і збили з ніг. Потім знову почали бити. Хто
бив, він не бачив. Нанесли 5-10 ударів в тулуб та голову. Після цього, двоє підсудних
його підняли і повели в бік гаражів. Хто його вів, він не бачив, бо голова була
зігнута. Двоє з них його тримали, а ОСОБА_4
підійшов та наніс удар рукою в обличчя, після чого його знову почали бити. Били
усі. Він також бачив, як ногою вдарив ОСОБА_3.
Потім ОСОБА_5 підняв його і посадив на лавку. Почав запитувати, чи є в нього
телефон та гроші. Він відповів, що телефон загубив. При цьому, йому закривали очі і душили, щоб він не бачив хто там
знаходиться. Після того, як він повідомив, що загубив телефон, його відпустили.
Він з впевненістю може сказати, що бачив, як йому
наніс удар ОСОБА_3 і, як наніс удар ОСОБА_4. Оскільки, ОСОБА_2 відшкодував йому матеріальну шкоду, то від цивільного
позову він відмовляється;

заявою свідка ОСОБА_7, відповідно до якої вона підтримує
свої покази, які давала на досудовому слідстві, і просить
оголосити їх в ході судового засідання.

Допитана під час досудового слідства ОСОБА_7 пояснила, що 31 січня 2006 року, біля 21 години, вона зустрілась з ОСОБА_6 і вони пішли в бік готелю « Дружба». На зустріч їм йшли два хлопця, які
порівнявшись з ними, з обох боків штовхнули ОСОБА_6, від чого той впав. Вони одразу почали його бити руками та ногами. Повернувшись,
вона побачила, що зі сторони вокзалу йшла компанія
хлопців. Вона звернулась до них по допомогу,
однак, ті, не звертаючи на неї уваги, підійшли до ОСОБА_6 і, також, почали його
бити. Вона одразу побігла, щоб зателефонувати
матері потерпілого. Відбігши 10 метрів вона відчула, що її схопив невідомий хлопець і наказав йти з ним. Він підвів її
до компанії, яка била ОСОБА_6. В цей час потерпілий
підвівся і почав тікати. Хлопець, який її тримав, побіг за ним, однак, побачивши, що вона відходить, повернувся.
Вона стала його просити, щоб той її відпустив.
Він наказав їй, нікому нічого не розповідати і дозволив йти. Вона зайшла в кафе
« Лаванда» і
зателефонувала матері потерпілого (а. с. 73-75 ).

Заявою свідка ОСОБА_9, відповідно до якої, він підтверджує свої покази, які
давав на досудовому слідстві, і просить оголосити
їх в судовому засіданні.

Допитаний на досудовому слідстві, ОСОБА_9 пояснив, що 30 січня 2006 року, у вечірній час, він стояв у під»їзді сусіднього будинку і почув крики бійки.
Серед голосів він впізнав голос ОСОБА_5. Коли він вийшов, то побачив, що зі
сторони готелю « Дружба» бігло троє чоловіків, один з яких
впав. Він бачив, як ОСОБА_5 однією рукою тримав хлопця, який впав, а другою наніс два удари у верхню частину тулуба. Потім
до них підійшли ОСОБА_2, ОСОБА_3, та
ОСОБА_4. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підняли хлопця та повели до лавки, де ОСОБА_5 два чи три рази вдарив його долонею
по обличчю, запитуючи про телефон ( а. с. 76-79).

Заявою свідка ОСОБА_8, відповідно до якої, він підтверджує свої покази, які
давав на досудовому слідстві, і просить оголосити
їх в ході судового засідання.

Допитаний на досудовому слідстві,ОСОБА_8 пояснив, що 30 січня 2006 року разом з підсудними він йшов по вул. К.Лібкнехта. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 йшли попереду. Він помітив, як вони біля готелю « Дружба» зупинили якогось хлопця, який був з дівчиною.
Потім вони почали його бити. Інші хлопці також побігли до них. Після цього
потерпілий почав тікати. ОСОБА_5, ОСОБА_3, та ОСОБА_1 наздогнали його і знову
стали бити. Потерпілий повідомив, що загубив мобільний
телефон і тоді, він разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5ом
пішли його шукати. Коли повернулися, того хлопця вже не було.

Протоколом пред»явлення фотознімків
для впізнання від 2 березня 2006 року, відповідно
до якого серед пред»явлених фотознімків ОСОБА_6 впізнав
ОСОБА_1, який 30 січня 2006 року збив його з ніг та наносив
удари ногами та руками ( а. с. 105 ).

Протоколом
пред»явлення фотознімків для впізнання від 2 березня 2006
року, відповідно до якого серед пред»явлених фотознімків потерпілий впізнав
ОСОБА_3, який 30 січня 2006 року наносив
йому удари руками біля гаража та у дворі будинку (а. с. 107).

Протоколом
пред»явлення фотознімків для впізнання від 2 березня 2006
року, відповідно до якого серед пред»явлених фотознімків потерпілий впізнав
ОСОБА_4, який 30 січня 2006 року наніс йому
удар кулаком в голову біля гаража (а. с. 103 ).

Протоколом очної
ставки між потерпілим ОСОБА_6
та ОСОБА_4, відповідно до якої потерпілий підтвердив свої покази, що
саме ОСОБА_4, який був у шкіряній кепці, наніс йому удар в обличчя біля гаража (а. с. 113).

Протоколом
виїмки від 22 травня 2006 року, відповідно
до якого у ОСОБА_4 було вилучено шкіряну кепку, в якій він перебував під час
побиття потерпілого ( а. с. 115).

Протоколом
огляду речових доказів, відповідно до якого було оглянуто вилучену у ОСОБА_4
шкіряну кепку ( а. с. 226).

Протоколом
огляду місця події від 30
січня 2006 року,
відповідно до якого у ОСОБА_4 було вилучено мобільний телефон « Сіменс С-35»,
який належить ОСОБА_6 (
а. с 6).

Протоколом огляду
речових доказів, відповідно до якого було оглянуто вилучений у ОСОБА_4
мобільний телефон (а. с. 228).

Висновком
судово-медичної експертизи №55
від 14 лютого 2006 року, відповідно
до якої у потерпілогоОСОБА_6
виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів лівої тім»яної ділянки,
в області лоба, на повіках правого ока, лівої щелепної області, саден на спинці
носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу
здоров»я (а. с. 121).

Суд знаходить
вину ОСОБА_1 в скоєнні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого
групою осіб, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України,
повністю доведеною.

Вину ОСОБА_2 в
скоєнні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до
суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб,
тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Вину ОСОБА_3 в скоєнні грубого порушення громадського порядку з мотивів
явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого
групою осіб, тобто в скоєнні злочину,
передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Вину ОСОБА_4 в
скоєнні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до
суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб,
тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Призначаючи
покарання усім підсудним, суд враховує, що хуліганство - це один з
небезпечних і поширених злочинів проти громадського порядку. Він завдає шкоди
особистим інтересам людей, їх здоров»ю.

Призначаючи
покарання підсудному ОСОБА_1, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину -
злочин середньої тяжкості, особу винного, який характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної
відповідальності, однак, відповідно до ст. 89 КК України, вважається
несудимим.

Призначаючи
покарання підсудному ОСОБА_2, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину -
злочин середньої тяжкості, особу винного, який характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної
відповідальності, однак, відповідно до ст. 89 КК України, вважається
несудимим.

Призначаючи
покарання підсудному ОСОБА_3, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої
тяжкості, особу винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_4, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного,
який характеризується посередньо, раніше судимий.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом»якшують покарання
підсудним ОСОБА_1 та ОСОБА_4, судом не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом»якшує покарання
підсудному ОСОБА_3, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом»якшує покарання
підсудному ОСОБА_2, суд визнає добровільне
відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання
підсудним ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, та
ОСОБА_4, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного
сп»яніння.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення
підсудному ОСОБА_1 покарання у вигляді
позбавлення волі, оскільки вважає, що лише повна ізоляція підсудного від суспільства буде необхідною й достатньою для його
виправлення та попередження нових злочинів.

Підсудному ОСОБА_2 суд також призначає покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки вважає, що лише повна ізоляція підсудного
від суспільства буде необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових
злочинів.

Підсудному ОСОБА_4 суд призначає покарання у вигляді позбавлення волі,
оскільки вважає, що лише повна ізоляція підсудного від суспільства буде
необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 72 ч.З КК України, основне покарання у вигляді штрафу
складанню з іншими видами покарань не підлягає, тому вирок Бердичівського
міськрайонного суду відносно ОСОБА_4 від 21 серпня 2004 року
підлягає самостійному виконанню.

Підсудному ОСОБА_3 суд також призначає покарання у вигляді позбавлення
волі, однак враховуючи, що він скоїв злочин будучи
неповнолітнім, раніше не притягувався до кримінальної
відповідальності, характеризується позитивно, суд вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнити його від
відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його
виправлення та попередження нових злочинів.

Судових витрат по справі немає.
Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 за ст. 296 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

ОСОБА_2 за ст. 296 ч.2 КК України на 1 рік 10 місяців позбавлення
волі.

ОСОБА_4 за ст. 296 ч.2 КК України на 2 роки 5 місяців позбавлення
волі.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду відносно ОСОБА_4 від 21 серпня 2004
року виконувати самостійно.

ОСОБА_3 за ст. 296 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування
покарання з випробування протягом дворічного
іспитового строку, якщо він прогятом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на
нього обов»язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов»язати засудженого
ОСОБА_3 періодично з»являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу засудженим не
змінювати, залишити підписку про невиїзд.

Речові докази по справі - мобільний телефон « Сіменс С-35», що знаходиться на зберіганні у потерпілогоОСОБА_6, залишити потерпілому. Шкіряну кепку
засудженого ОСОБА_4, що знаходиться на його
зберіганні, залишити ОСОБА_4

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту
проголошення.