Справа № 761/2886/13- к
Провадження №1-кп/761/114/2013
У Х В А Л А

іменем України

18 березня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді Козятник Л.Г.

за участю секретаря
Медицької У.І.

прокурора
Маценко А.К.

потерпілої
ОСОБА_1

підозрюваного
ОСОБА_2,

провівши в приміщенні Шевченківського
районного суду м. Києва підготовче
судове засідання у кримінальному
провадженні № 0000541
щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК
України,

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2013 року в провадження судді
надійшов обвинувальний акт з реєстром
матеріалів досудового розслідування у
кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК
України, внесеного в Єдиний реєстр
досудових розслідувань за
№ 0000541 від 05 грудня 2012 року,
та з угодами про примирення, укладеними
між підозрюваним ОСОБА_2 і потерпілими
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 лютого 2013 року було
призначено підготовче судове
засідання.

Прокурор в підготовчому судовому
засіданні не заперечила щодо укладених
угод про примирення між підозрюваним
ОСОБА_2 та потерпілими ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та просила затвердити ці угоди.

Потерпіла ОСОБА_1 у підготовчому
судовому засіданні просила суд
затвердити угоду про примирення між
нею та підозрюваним ОСОБА_2, зазначивши,
що останній повністю відшкодував їй
матеріальну шкоду та вона не має до
нього ніяких претензій.

Підозрюваний ОСОБА_2 просив затвердити
укладені між ним та потерпілими угоди,
оскільки він повністю визнає свою
винуватість у вчиненому, добровільно
відшкодував потерпілим заподіяну їм
шкоду та примирився з потерпілими.

Вислухавши думку прокурора, потерпілої
ОСОБА_1 та обвинуваченого, вивчивши
угоди про примирення, укладені між
останнім та потерпілими ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1 в кримінальному провадженні №
0000541, суд приходить до висновку
про їх невідповідність нормам чинного
законодавства України, виходячи з
наступного.

Згідно з вимогами ст. 471 КПК України в
угоді про примирення, зокрема,
зазначаються формулювання підозри чи
обвинувачення та його правова
кваліфікація із зазначенням статті
(частини статті) закону України про
кримінальну відповідальність,
узгоджене покарання та згода сторін на
його призначення.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК
України суд відмовляє в затвердженні
угоди, якщо умови угоди суперечать
вимогам цього Кодексу та/або закону;
умови угоди не відповідають інтересам
суспільства; умови угоди порушують
права, свободи чи інтереси сторін або
інших осіб; існують обґрунтовані
підстави вважати, що укладення угоди не
було добровільним, або сторони не
примирилися; очевидна неможливість
виконання обвинуваченим взятих на себе
за угодою зобов'язань; відсутні
фактичні підстави для визнання
винуватості.

Як убачається зі змісту угод у даному
кримінальному провадженні, вони не
відповідають вказаним вимогам закону,
зокрема, в них відсутній виклад змісту
правової кваліфікації дій
підозрюваного ОСОБА_2, лише
констатовано факт вчинення останнім
кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.

Окрім того, в угоді про примирення,
укладеної між підозрюваним ОСОБА_2 та
потерпілою ОСОБА_3 вказано про те, що
сторони погоджуються на призначення
покарання за ч. 1 ст. 185 КК України,
натомість у цій же угоді вказано про
вчинення ОСОБА_2 кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185
КК України.

Таким чином, зазначена угода містить
суперечності в кваліфікації дій ОСОБА_2

Також дані кримінального провадження
свідчать про те, що ОСОБА_2 раніше
притягався до кримінальної
відповідальності, у тому числі за
злочини проти власності, та має не
зняту і не погашену судимість.

З огляду на наведене, є
неправильною кваліфікація дій
ОСОБА_2 за епізодом таємного викрадення
13 січня 2010 року майна потерпілої ОСОБА_3
за ч. 1 ст. 185 КК України.

Окрім того, з урахуванням даних про
особу підозрюваного ОСОБА_2, суд
прийшов до висновку, що погодження
сторонами призначення покарання
останньому у виді позбавлення волі на
строк 3 роки зі звільненням його від
відбування покарання з випробування на
строк 2 роки суперечить загальним
засадам призначення покарання та не
може бути необхідним і достатнім для
його виправлення й попередження нових
злочинів.

Крім того, узгодження сторонами
відповідно до вимог ст. 75 КК України
звільнення від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком без
визначення ОСОБА_2 обов'язків,
передбачених ст. 76 КК України, не
ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 314, 474 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

відмовити в затвердженні угод про
примирення, укладених 17 січня 2013 року
між підозрюваним ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та потерпілими ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, у кримінальному
провадженні № 0000541.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя