Категорія: ч.2 ст. 190 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0002655 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду від 17 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, з вищою освітою, неодружений, українець, гр. України, раніше судимий:
10.07.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.190 ч.1 КК України до 240 годин громадських робіт, засуджений за:
- ч.2 ст.190 КК України, до покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком ОСОБА_7 частково приєднно невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.07.2014 року, перевівши за правилами ст.72 КК України менш суворий вид покарання в більш суворий, виходячи із співвідношення, що одному дню арешту відповідають 8 годин громадських робіт, і остаточно визначено до відбування покарання ОСОБА_7 1 рік 3 місяці 15 днів позбавлення волі.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в доход держави судові витрати по справі за проведення товарознавчої експертизи в сумі 294,84 грн.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 13 вересня 2014 року близько 21.00 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , повторно, умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману потерпілої ОСОБА_9 , під приводом проведення ремонту її мобільного телефону, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та повертати телефон, заволодів мобільним телефоном марки «Айфон 5-S», вартість 7 315 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вище вказану суму.
Обвинувачений в своїй апеляції, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, просить вирок щодо нього переглянути. При цьому посилається, що він кошті потерпілій відшкодував і остання до нього претензій немає.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок в частині обрання покарання стосовно ОСОБА_7 змінити, застосувати ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку. Вказує на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини, а саме: збіг тяжких обставин, молодий вік, відшкодування збитків, щире каяття та визнання вини.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які апеляційні скарги підтримали, думку прокурора, який апеляційні скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні шахрайських дій відносно потерпілої ОСОБА_11 , відповідають фактичним обставинам справи, а діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка учасниками судового розгляду не оспорюється.

Твердження обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та про наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який негативно характеризується по місцю проживання, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, те, що завдані збитки відшкодовані, а потерпіла наполягала на обранні покарання у вигляді позбавленні волі. Також судом взято до уваги, що ОСОБА_7 раніше судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував усі ті обставини, на які обвинувачений та захисник вказують в поданій апеляції.

Твердження захисника про те, що суд безпідставно не відніс до обставин, що пом`якшують покарання, збіг тяжких обставин, молодий вік, відшкодування збитків, щире каяття та визнання вини, не заслуговують на увагу, так як призначене покарання обране ближче до мінімальної межі покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченої санкцією відповідної статті Кримінального закону, що свідчить про їх врахування в повній мірі судом першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 .

Врахувавши всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі, а тому доводи захисника щодо призначення покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст.75 КК України є безпідставними.

Підстав для зміни вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляції, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 17 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий:

Судді: