Справа № 159/1802/15-к Провадження №11-кп/773/318/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000162 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2015 щодо

ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Вірменія, уродженця м. Єреван, Республіки Вірменія, неодруженого, на утримання має неповнолітню дитину, з середньою освітою, непрацюючого, мешканця м. Тулуза, Французької Республіки, судимого:

1) 25.06.2003 року вироком Ленінського районного суду міста Чернівці за ч.1 ст. 289 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково постановою Краснолучського міського суду Луганської області від 20.05.2004 року на 11 місяців 9 днів;

2) 30.01.2006 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.1 ст. 186 КК України до штрафу в сумі 850 гривень;

3) 08.02.2008 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків повністю приєднано покарання за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 30.01.2006 року та остаточно призначено покарання у виді 2 років обмеження волі та 850 гривень штрафу,

Обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. В якій, не оспорюючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, вказує на незаконність вироку суду у зв`язку із суворістю призначеного покарання. Зазначає, що судом не взято до уваги ряду пом`якшуючих покарання обставини, а саме те, що в нього на утриманні знаходиться дружина з двома неповнолітніми дітьми. Не взяв суд до уваги і думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, так як їй заподіяна шкода повністю відшкодована. З огляду на ці обставини, а також те, що він хворіє і потребує постійного медичного нагляду просить застосувати ст. 69 КК України, пом`якшивши йому призначене покарання судом першої інстанції.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Строк покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 13 березня 2014 року.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_6 , будучи судимий 08.02.2008 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі та 850 гривень штрафу, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_6 , повторно, 01.10.2010 року, близько 22 год. 40 хв., навпроти магазину Бульвар, який розташований по бульварі Л.Українки, 18 в м. Ковелі, підбіг до ОСОБА_10 , яка рухалась у попутному напрямку, схопив її сумку та різко потягнув до себе. Після цього, з метою подолання опору потерпілої, яка не відпускала сумку, застосував до останньої насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме: штовхнув потерпілу рукою в плече, від чого вона впала на землю та вирвав сумку з рук останньої, відкрито заволодів майном потерпілої, а саме жіночою сумкою, вартістю 100 грн. в якій знаходились гаманець вартістю 30 гривень, гроші в сумі 218 гривень, 20 євро, що згідно офіційного курсу валют НБУ становить 219,29 гривень, 100 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ становить 791,16 гривень, банківська картка Експрес банк, дисконтні картки магазинів Нова лінія, ДЦ, Вопак, документи на ім`я ОСОБА_10 , зокрема посвідчення водія, талон попередження, паспорт громадянина України, посвідчення працівника залізниці, диплом про вищу освіту, атестат про середню освіту з додатками, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтво про розлучення, а також свідоцтво про народження та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_11 , косметичка вартістю 100 гривень, 3 записні книжки загальною вартістю 23 гривень, 2 кулькові ручки загальною вартістю 6 гривень, 8 ключів до врізних замків загальною вартістю 120 гривень, чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1607,45 гривень.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги обвинуваченого, яку підтримав ОСОБА_6 та його захисник, думку прокурора, про законність вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні повторного відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну правову оцінку.
Доводи в апеляційній скарзі проте, що обставини викладені у вироку суперечать дійсним обставинам справи є безпідставними. Про вчинення ОСОБА_6 01.10.2010 року у вечірній час відкритого викрадення майна в потерпілої ОСОБА_10 підтвердила у судовому засіданні остання. ОСОБА_10 показала, що до неї підбіг ОСОБА_6 і схопив рукою за сумку. Оскільки сумки вона не відпускала, то він штовхнув її рукою у ліве плече від чого остання впала, а обвинувачений вирвав сумку. В якій знаходилися гроші, банківська картка, дисконтні картки та документи. Про цей злочин вона повідомила правоохоронні органи.
Ці обставини у судовому засіданні підтвердив і сам ОСОБА_6 , показавши, що по дорозі сумку, яку він вирвав у потерплої викинув за паркан сусідньої території, що видно з носія технічного запису інформації.
Про те, що даний злочин скоїв ОСОБА_6 підтверджується протоколами вилучення та огляду предметів, а саме жіночої сумки, висновком дактилоскопічної експертизи від 24.11.2010 року, згідно якої на речах, які знаходилися у сумці ОСОБА_10 із вилучених слідів пальців рук, один слід пальця руки залишений ОСОБА_6 ( а.п. 59- 65).
Отже суд на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду обґрунтовано прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2ст.186 КК України.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості скоєного ним злочину і його особі, є також безпідставними.

Згідно вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 за вчинений ним злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, суд, відповідно до вимог закону, обгрунтував прийняте рішення та навів відповідні мотиви.

Як видно з вироку, при призначені покарання судом, враховано тяжкість вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Судом враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, а саме: щире каяття ОСОБА_6 , його активне сприйняття у розкритті злочину, відшкодування заподіяної потерпілій шкоди і те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина, обвинувачений страждає опійною наркоманією, що підтверджується висновком наркологічної експертизи ( а.п. 100) та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Разом з тим, обґрунтовуючи визначений вид та міру покарання обвинуваченому, суд врахував і те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення навмисних корисливих злочинів та знову вчинив злочин проти власності, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.
Суд також прийняв до уваги і поведінку ОСОБА_6 , який тривалий час переховувався за межами України від органів досудового розслідування та суду, був оголошений в розшук, що свідчить про намагання уникнути ним кримінальної відповідальності.
Вірно судом застосовано і норми закону про судимість відповідно до положення ч. 5 ст. 90 КК України.
Отже, враховуючи вищевказані пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин протилежного змісту, відшкодування заподіяної шкоди потерпілій та те, що остання не наполягала на суворому покаранні суд першої інстанції призначив майже мінімальне покарання ОСОБА_6 , передбачене санкцією статті Закону, за яким його засуджено.
Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене покарання ОСОБА_6 за ч.2ст.186 КК України, відповідає вимогам ст. 50,65 КК України, принципам законності і справедливості, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з повідомлення, яке є в матеріалах кримінального провадження( а.п. 91), ОСОБА_6 у Франції утримувався під вартою з метою екстрадиції до України з 13.03.2014 до 06.03.2015 року і цей строк суд обґрунтовано зарахував йому у строк відбуття покарання.
Однак, ОСОБА_6 як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді вказує, що він був затриманий поліцією Франції у зв`язку зі скоєним злочином в Україні 23 серпня 2013 року і з цього часу до екстрадиції його в Україну перебував під вартою.
Ці доводи ОСОБА_6 підтверджуються службовою телеграмою керівника апарату Інтерполу, з якої видно, що за орієнтуванням укрбюро Інтерполу поліцією Франції 23.08.23013 року затриманий громадянин Вірменії ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується УМВС України у Волинській області за вчинення злочину, передбаченого ч.2ст.186 КК України, дослідженої апеляційним судом.
Підстав для визнання цього доказу недопустимим, неналежним чи недостовірним апеляційним судом не встановлено.
Інших доказів на спростування цих доводів стороною обвинувачення суду надано не було. Тому, апеляційний суд вважає, що оскільки відповідно до вищевказаного доказу ОСОБА_6 був затриманий поліцією Франції у зв`язку із розшуком його по даній справі 23 серпня 2013 року і з цього часу він перебував в установі для заарештованих у Французькій Республіці до екстрадиції його в Україну, тому у строк відбування покарання йому необхідно зарахувати строк з часу його затримання, а саме з 23 серпня 2013 року до13 березня 2014 року, оскільки строк з 13.03.2014 року до 06.03.2015 року зарахований судом першої інстанції.
Разом з тим, враховуючи характер та суспільну небезпечність даного злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ОСОБА_6 ст. 69 КК України, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі останній.
Підстав, передбачених п.1 ч.1ст. 408 КПК України, а саме, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, про що вказує ОСОБА_6 у скарзі, апеляційний суд не вбачає. Тому, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково. Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2015 року змінити: зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк з моменту його затримання в Французькій Республіці з 23 серпня 2013 року до 13 березня 2014 року.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4