Справа № 136/2482/14-к
В И Р О К
іменем України

"08" квітня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 від 11.08.2014 року, за №0000026 від 23 січня 2015 року про обвинувачення
ОСОБА_3 , ся ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, освіта середня, українця, громадянина України, призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125, ч. 1 ст. 410 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
з боку захисту
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:

08.08.2014 року біля 23.00 години, ОСОБА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в АДРЕСА_1 , під час раптово виниклої словесної суперечки з ОСОБА_6 , умисно наніс останньому удар рукою в область обличчя, внаслідок чого останній втративши рівновагу поточився назад та впав спиною на землю і тим самим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в потиличній ділянці справа, синця на нижній повіці правого ока, синця на зовнішній поверхні лівого плеча.
Такі умисні дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, тобто спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.
Крім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби призваним у червні 2014 року під час мобілізації, на особливий період до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 на підставі наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 18 травня 2014 року, де проходить військову службу на посаді водія 2 відділення охорони 1 взводу охорони 2 роти охорони, в порушення ст. 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 58, 59, 82, 83, 98, 99 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, діючи з прямим умислом та з метою привласнити військове майно, що йому не належить, в один із днів січня 2015 року, поблизу місця свого проживання у АДРЕСА_1 , із закріпленого за ним автомобіля ГАЗ-66 взяв бойову гранату РГД-5, два набої калібру 5,45 мм та два набої калібру 7,62 мм, які вирішив не здавати до складу ракетно-артилерійського озброєння військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а зберігав за місцем свого проживання у с. Попівка, Липовецького р-ну, Вінницької області до 31 січня 2015 року, які були виявлення в ході обшуку працівниками Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області.
Такі дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч.1 ст.410 КК України, тобто привласнення боєприпасів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин зазначених в обвинувальних актах визнав у повному обсязі та підтвердив їх суду, щиро розкаявся у вчиненому, щодо задоволення цивільного позову заперечив вказуючи на відсутність доведеності заподіяння ним будь - якої шкоди.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду також розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.

В подальшому представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 висловив заперечення стосовно характеру тя тяжкості тілесних ушкоджень, в зв"язку з чим було змінено порядок та обсяг дослідження доказів, а саме було вирішено дослідити висновок експерта № 1368 від 14.08.2014 року, згідно якого у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в потиличній ділянці справа, синця на нижній повіці правого ока, синця на зовнішній поверхні лівого плеча, які утворились від дії твердих тупих предметів , відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Жодних інших доказів, які сторона обвинувачення відкрила стороні захисту, відповідно до положень статті 290 ЦПК України стороною обвинувачення, зокрема потерпілим, його представником чи то прокурором і які спростовують вказаний висновок експерта суду не було надано, в зв"язку чим суд виходить з обсягу тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, що зазначені в обвинувальному акті.
Відповідно ч. 12 ст. 290 КПК України, суд не має права допустити в якості доказів відомості, що містяться в виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, оскільки вказаний доказ не був відкритий стороні захисту, відповідно вимог ст. 290 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, тобто спричинення умисного легкого тілесного ушкодження; ч.1 ст.410 КК України, тобто привласнення боєприпасів.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.410 КК України, які відповідно до положень ст.12 КК України є відповідно кримінальними правопорушеннями невеликої тяжкості та тяжким, особу винного, а саме: ОСОБА_3 раніше не судимий; за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на що вказує довідка видана виконавчим комітетом Попівської сільської ради Липовецького району; на обліку в лікаря психіатра та нарколога згідно отриманої інформації з медичних закладів не перебуває; на даний час призваний Липовецько Погребищанським ОРВК по мобілізації до військової частини де й проходить військову службу, брав участь у антитерористичній операції згідно інформації наданої військовим комісаріатом; одружений; на утриманні має двоє неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції частин, за якими кваліфіковано його діяння, застосувавши ст. 70 КК України та визначивши йому остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі. При цьому, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання, застосувавши ст.75 КК України, оскільки з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та інших обставин, його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Суд вважає дане покарання необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 15 000 гривень та моральної шкоди в сумі 70 000 грн. Під час судового провадження від потерпілого надійшла заява про залишення позову в частині стягнення моральної шкоди без розгляду, яка відповідно вимог п. 5 ч. 1 ст.207 ЦПК України підлягає задоволенню .

Щодо стягнення матеріальної шкоди , то в судовому засіданні представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 , позицію якого підтримав потерпілий ОСОБА_6 , вказав, що вони наполягають на стягненні матеріальної шкоди в сумі 24 800 грн., однак письмової заяви про збільшення розміру позовних вимог, як того вимагає діюче законодавство не подав , в зв"язку з чим суд, вирішуючи питання щодо відшкодування матеріальної шкоди виходи з розміру матеріальної шкоди , зазначеної потерпілим в позовній заяві.

Вирішуючи питання, щодо відшкодвування матерільної шкоди, заподіяної потерпілому , суд важає за необхідне в задоволенні позову відмовити, оскільки розмір шкоди не підтверджується жодними допустимими доказами.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню в кримінальному провадженні наряду з іншими обставинами підлягає вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням

Жодних інших доказів, які сторона обвинувачення відкрила стороні захисту, відповідно до положень статті 290 ЦПК України стороною обвинувачення, зокрема потерпілим, його представником чи то прокурором і які підтверджують вид та розмір шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_6 суду не було надано, в зв"язку чим суд виходить з їх відсутності.
Відповідно ч. 12 ст. 290 КПК України, суд не має права допустити в якості доказів відомості, що містяться письмових документах, наданих потерпілим в підтвердження заподіяної матеріальної шкоди, оскільки вказані докази не був відкритий стороні захисту, відповідно вимог ст. 290 КПК України.
Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст.100, 126 КПК України.

В даному кримінальному провадженні запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 65 КК України, ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.410 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 ч.1 п. п. 2, 3 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки на протязі іспитового строку: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази : 1 набій калібру 5,45 мм, 1 набій калібру 7,62 мм та дві стріляних гільзи, які зберігаються в Липовецькому РВ УМВС України у Вінницькій області знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення балістичного та вибухотехнічного дослідження в сумі 2581 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят одну) гривню 80 коп.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1