Справа № 11-38/ 07року Головуючий
в 1-інстанції Радчишин О. І.
111ч.1,357 ч.3 КК України Доповідач
УХВАЛА

Ім'ям України

24 січня 2007
року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Хмельницької області у складі:

головуючого-судці:
Кульбаби В.М.

суддів: Курдзіля
В.Й., Суслова М.І.

з участю
прокурора: Підлісного О.В.

захисника:
ОСОБА_4. розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляцією
засудженої ОСОБА_1. на вирок Білогірського районного суду від 20 листопада 2006
року

Цим вироком:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженку с.Самчики, Старокостянтинівського району, Хмельницької
області, громадянку України, мешканку смт.АДРЕСА_1, з середньою спеціальною
освітою, без постійного місця роботи, раніше не судиму,

засуджено:
за ч.І ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.357 КК України
на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.
70 КК України остаточно призначено 3 роки позбавлення волі..

Згідно із ст.75 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування покарання з
випробуванням, з встановленням іспитового строку на 2 роки.

На ОСОБА_1.
покладені обов'язки передбачені ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. 2364 грн. матеріальної та 900 грн.
моральної шкоди.

ОСОБА_1. засуджено за те, що вона 6 жовтня 2004 року під час проведення
ремонтних робіт в житловому будинку ОСОБА_3таємно викрала у неї 1050 грн. Окрім
того, ОСОБА_1. 8 серпня 2006 року за місцем роботи в приміщенні роздягальні ТОВ
„Білогір'ямолпродукт" шляхом крадіжки, незаконно заволоділа кредитною
карткою ОСОБА_2. по якій зняла 2320 грн. через банкомат Приватбанку по вул. Миру, 1 в смт.Білогір'я.

За змістом апеляції засуджена вважає вирок незаконним,
просить його скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

На думку апелянтки її вина не доведена, зазначає, що
грошей у ОСОБА_3вона не крала, а висновок суду ґрунтується лише на вигадках
потерпілої.

Визнає, що кредитну карточку
у ОСОБА_2. взяла, але гроші повернула і повністю з нею розрахувалась.

Також вважає, що у суду не було підстав для задоволення позову про
відшкодування моральної шкоди.

В своїх запереченнях потерпіла ОСОБА_3. зазначає, що висновки суду є
правильними і вина ОСОБА_1. повністю доведена.

Потерпіла ОСОБА_2. вважає рішення суду законним і обґрунтованим. Зазначає,
що ОСОБА_1. гроші їй не повертала і її доводи є неправдивими.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора на
заперечення, засудженої та її захисника на підтримання апеляції, вивчивши
матеріали справи, колегія суддів вважає апеляцію такою, що піддягає частковому
задоволенню.

Висновок суду 1 інстанції про винність ОСОБА_1. у
викраденні кредитної картки, яка є важливим особистим документом потерпілої
ОСОБА_2. при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам справи і
ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, сама засуджена визнала, що дійсно викрала кредитну картку ОСОБА_2., з
якої зняла 2340 грн., проте стверджує, що цю суму повернула потерпілій в своїй
квартирі.

Потерпіла ОСОБА_2. пояснила, що саме ОСОБА_1. викрала її кредитну картку, і
зняла з неї 2340 грн.

Твердження засудженої про повернення грошей потерпіла
заперечила і пояснила, що у її квартирі ніколи не перебувала.

Наведеним доказам суд дав належну оцінку і правильно
кваліфікував дії ОСОБА_1. за ст. 357 ч.3 КК України.

При цьому судом обґрунтовано не прийняті до уваги
показання свідка ОСОБА_5., на які посилається засуджена як на доказ повернення
грошей, оскільки зазначена особа не була очевидцем цьому.

Що ж стосується обвинувачення ОСОБА_1. за с 185 ч.І КК України, то колегія суддів приходить до
наступного.

За вироком суду ОСОБА_1. засуджено в цій частині за те,
що вона 6 жовтня 2004 року під час проведення ремонтних робіт в житловому
будинку ОСОБА_3. викрала належні їй 1050 грн., тобто у розмірі який не завдав
значної шкоди потерпілій.

Проте, всупереч цьому очевидному факту органом досудового слідства
постановою від 12 вересня 2006 року (а.с. 56) проти ОСОБА_1. порушена справа за
ст. 185 ч.3 КК України за кваліфікуючої ознаки крадіжки чужого майна, що
завдала значної шкоди потерпілій.

Ст.6 ч.І п.4 КПК України установлено, що кримінальну справу не може бути
порушено, а порушена справа підлягає закриттю внаслідок акту амністії.

Ст.ст. 1 п."б", 6 Закону України від 31 травня 2005 року „ Про
амністію" передбачено звільнення від кримінальної відповідальності осіб,
що вчинили умисні злочини, за які може бути призначено покарання менш суворе,
ніж позбавлення волі на строк не більше 5-ти років та мають неповнолітніх
дітей.

ОСОБА_1. обвинувачується у злочині покарання за який передбачено до 3-х
років позбавлення волі.

За даними актових записів № 26 від 12 листопада 1990 p., №20 від 26
серпня 1992 р. у ОСОБА_1.
є донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2року народження та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3року
народження.

ОСОБА_1. на
застосування до неї амністії погодилась.

За таких обставин і враховуючи, що справа щодо ОСОБА_1. у зазначеній
частині порушена незаконно, вирок підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Що ж стосується покарання за ст. 357 ч.З КК України, то колегія суддів
вважає, що таке відповідає вимогам ст.65 КК України і зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України,
колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляцію
засудженої ОСОБА_1. задоволити частково.

Вирок
Білогірського районного суду від 20 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1в частині
засудження за ст. 185 ч.І КК України скасувати, звільнивши її від кримінальної
відповідальності за цією статтею на підставі ст.ст. 1 п."б", 6 Закону
України від 31 травня 2005 року "Про амністію" та справу закрити.

Вважати ОСОБА_1. засудженою за ст.357 ч.3 КК України на 1 рік обмеження
волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, згідно ст. 75 КК України.

В решті цей же вирок залишити без зміни.