ПОСТАНОВА

23.12.2011

Суддя Франківського районного суду
м.Львова Мартьянова С.М.

при секретарі Вербицькій О.А

з участю прокурора Ковальчука Т.О.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали кримінальної
справи про обвинувачення ОСОБА_3 у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст.
368, ч.3 ст.364 КК України,-

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні захисник
підсудного ОСОБА_2 заявив клопотання
про зміну підсудному ОСОБА_3
запобіжного заходу у виді взяття під
варту та обрати йому запобіжний захід
не пов»язаний з позбавленням волі ,
оскільки стан здоров»я підсудного
погіршується, відмічається динаміка
розвитку захворювань в сторону
погіршення, що в умовах утримання під
вартою може мати виключно тяжкі
наслідки для його здоров»я та життя.
ОСОБА_3 раніше до кримінальної
відповідальності не притягався,
виключно позитивно характеризується
за місцем проживання та служби, має
постійне місце проживання та на його
утриманні перебувають малолітні діти -
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній потребує за
станом здоров»я догляду в домашніх
умовах.

Підсудний заявлене клопотання
підтримав.

Прокурор у судовому засіданні
заперечив проти задоволення даного
клопотання.

Заслухавши думку учасників
процесу, вивчивши клопотання та
матеріали справи, суд дійшов висновку
про необхідність зміни запобіжного
заходу підсудному, виходячи з такого.

Відповідно до постанови
Галицького районного суду м.Львова від
10.12.2010року ОСОБА_3 обрано запобіжний
захід у виді тримання під вартою.

Статтею 29 Конституції України
передбачено, що «кожна людина має право
на свободу та особисту
недоторканність» і що «ніхто не може
бути заарештований або триматися під
вартою інакше, як за вмотивованим
рішенням суду і тільки на підставах та
в порядку, встановлених законом».

Указані гарантії права на свободу та
особисту недоторканність, які
передбачені ст. 29 Конституції України,
поєднуються з такими ж положеннями ст. 5
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, яка
відповідно до вимог ч. 1 ст. 9
Конституції України, ратифікована 17
липня 1997 р. Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції».

У п. 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що
«Україна повністю визнає на своїй
території дію статті 46 Конвенції щодо
визнання обов'язковою і без укладення
спеціальної угоди юрисдикцію
Європейського Суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції», а статтею 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського Суду з прав людини» від
23.02.2006 р. також передбачено, що «при
розгляді справ суди застосовують
Конвенцію та практику Суду як джерело
права».

Так у справі «Єлоєв проти України» від
06.11.2008р. (п.53) Європейський суд з прав
людини встановив, що «відсутність
чітко сформульованих положень, які б
визначали, чи можливо належним чином
продовжити (якщо так, то за яких умов)
застосування на стадії судового
слідства запобіжного заходу у вигляді
тримання під вартою, обраного на
визначений період на стадії досудового
слідства, не відповідає критерію
«передбачуваності закону» для цілей
пункту 1 статті5 Конвенції».

Крім цього, Європейський Суд з прав
людини у цій справі зазначив, що
«практика, яка виникла у зв»язку з
законодавчою прогалиною і яка зумовлює
тримання особи під вартою протягом
необмеженого і непередбачуваного
строку, за обставин, коли таке тримання
не передбачається ні конкретним
положенням законодавства, ні будь-яким
судовим рішенням, сама по собі
суперечить принципу юридичної
визначеності, який становить один із
основних елементів верховенства
права.»

Підсудний ОСОБА_3 раніше не судимий, має
постійне місце проживання в м. Львові,
за яким характеризується позитивно, до
затримання позитивно характеризувався
за місцем служби, так 16.12.2008року його
нагороджено відзнакою - медаллю «За
сумлінну службу» 3ступеня, 26.10.2009року
нагороджено відзнакою «За заслуги в
боротьбі з економічною злочинністю»
2ступеня, 02.07.2010р. - нагрудним знаком «За
відзнаку в службі» 1 ступеня. Крім цього
підсудний має на утриманні двох
малолітніх дітей - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, останній відповідно до
довідок-висновків медичних ЛКК №787 від
13.12.2010р. та №181 від 31.03.2011р. потребує
догляду в домашніх умовах за станом
здоров»я. Згідно довідки Національної
Академії внутрішніх справ про доходи
№658 від 26.10.2011року дружина підсудного
ОСОБА_6 доходів за період з квітня по
вересень 2011року не мала. А також суд
бере до уваги те, що стан здоров»я
підсудного ОСОБА_3 погіршився
відповідно до довідки ЛСІ №7578 від
28.11.2011р., та згідно довідок №4997 від
25.08.2011року, №5585 від 23.09.2011р., виданих ЛСІ
ДДУ з питань виконання покарань у
Львівській області ОСОБА_3 страждає
хронічним бронхітом в ст..нестійкої
ремісії, антено-невротичним синдромом,
сечокислим діатезом.

З часу затримання та обрання
запобіжного заходу у виді взяття під
варту ОСОБА_3, тобто з 10.12.2010року по
даний час, необхідність продовження
його нічим не обґрунтовується.

Як постановив Європейський Суд з прав
людини у справі «W.v. Switzerland", що питання,
«чи був строк тримання під вартою
розумним не може оцінюватись
абстрактно. Питання розумності
знаходження обвинуваченого під вартою
повинно оцінюватися у кожній справі
відповідно до її специфічних рис.
Тривале тримання під вартою може бути
виправданим у конкретній справі, якщо є
специфічні ознаки суспільного
інтересу, який, незважаючи на
презумпцію невинуватості, переважає
правило поваги до свободи особи»

Виходячи з наведеного, з урахуванням
положень ст..ст.150,151, 165-1 КПК України,
беручи до уваги клопотання захисту та
підсудного ОСОБА_3, що він не буде
переховуватись від слідства і суду,
перешкоджати встановленню істини по
справі,

продовжувати злочинну діяльність, а
також забезпечуватиме виконаня
процесуальних рішень, а також те, що
підстав стверджувати, що ОСОБА_3
чинитиме тиск на потерпілого, свідків і
в такий спосіб перешкоджатиме
здійсненню правосуддя, немає, суд
вважає за необхідне змінити міру
запобіжного заходу з тримання під
вартою на підписку про невиїзд з
постійного місця проживання.

Керуючись ст..ст.148, 150,151,165,274 КПК
України, -

Постановив :

Змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з
тримання під вартою у СІЗО УДДУПВ у
Львівській області на підписку про
невиїзд з постійного місця проживання,
звільнивши його з під варти в залі суду.

Роз»яснити ОСОБА_3 під розписку
обов»язки, які покладаються на нього у
зв»язку із застосуванням запобіжного
заходу у виді підписки про невиїзд та
попередити, що у разі порушення
покладених на нього обов»язків та
неналежної поведінки до нього може
бути застосовано більш суворий
запобіжний захід.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:
Мартьянова Світлана Мирославівна