Справа № 738/1005/15-к
№ провадження 1-кп/738/94/2015
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року

Менський районний суд Чернігівської області

в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Мена кримінальне провадження №0000200 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а останній раз: 08.11.2013 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. 10.11.2014 року ухвалою цього ж суду скасовано іспитовий строк і направлено ОСОБА_3 до відбування покарання у вигляді 2 років обмеження волі, відбуваючий покарання в Домницькому виправному центрі № 135,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 390 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 будучи неодноразово судимий, та відбуваючи покарання в Домницькому виправному центрі № 135 управління ДПтС України в Чернігівській області за вироком Прилуцького міського суду Чернігівської області від 08.11.2013 року, на шлях виправлення не став та, незважаючи на проведену з ним профілактичну і виховну роботу адміністрацією установи виконання покарань, скоїв новий умисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 390 КК України, а саме самовільно залишив місце обмеження волі.

Так, 23.05.2015 року ОСОБА_3 згідно наказу № 64 начальника Домницького виправного центру № 135 від 22.05.2015 року знаходився за межами виправного центру на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Менської центральної районної лікарні, за адресою: м. Мена, вул. Шевченка, 61 А. Відповідно до частини 1 пункту 5 розділу 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції № 2186 від 29.12.2014 року, межа місця відбування покарання для засуджених, які проходять стаціонарне лікування або медичний огляд в державних або комунальних закладах охорони здоров`я, встановлюється по території цього закладу.

Таким чином, межі території Менської центральної районної лікарні, які самовільно залишив ОСОБА_3 являлися межами установи виконання покарань, тобто Домницького виправного центру № 135 УДПтС України в Чернігівській області, де останній відбував покарання.

Всупереч вимогам встановлених правил проживання в установі та вимогам ст. 59 КВК України в частині порядку і умов відбування покарання у виді обмеження волі, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України, ОСОБА_3 умисно, самовільно залишив лікувальний заклад.

31.07.2015 року в судовому засіданні суду було надано угоду про визнання винуватості ОСОБА_3 .

Відповідно до даної угоди прокурор прокуратури Менського району Чернігівської області ОСОБА_4 уклав угоду з підозрюваним ОСОБА_3 щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 390 КК України, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а також покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Угодою передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 ч. 2 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглянувши питання про затвердження угоди, суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 468 ч. 1 п. 2 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 390 КК України, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Під час розгляду справи з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, цілком розуміє права, визначені ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд перед прийняттям рішення про затвердження угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості з`ясував, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_6 цілком та в повній мірі розуміє права, передбачені ст. 474 ч. 4 КПК України, зокрема, що кримінальне провадження відносно нього може бути розглянуто у судовому засіданні, де обвинувачений буде мати весь обсяг прав, серед яких заява клопотань про виклик свідків, надання доказів, що свідчать на його користь.

Беззаперечне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 є добровільним і не залежить від волі правоохоронних органів чи інших сторонніх осіб.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого і відповідає вимогам загальних засад призначення покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити раніш обраний - тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 314, 371, 374, 473 475, КПК України суд,

З А С У Д И В:
Угоду від 23 червня 2015 року по кримінальному провадженню №1-кп/738/94/2015 укладену між прокурором прокуратури Менського району Чернігівської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 про визнання винуватості затвердити.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 390 ч.1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08.11.2013 року і остаточно визначити до відбуття ОСОБА_3 термін для відбуття покарання 1 ( один ) рік 1 ( один ) місяць позбавлення волі .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити раніш обраний - тримання під вартою, строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дати затримання з 29.05.2015 року.
Вирок може бути оскаржено до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 діб з моменту його проголошення через Менський районний суд Чернігівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні копія вироку направляється не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1