№ 11а-54-2007
УХВАЛА

Іменем України

19
червня 2007 року м. Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України в складі: головуючого
генерал-майора юстиції КУЗЬМІНА А.С. ,
суддів: полковника юстиції ПАЛЕНИКА І. Г. та підполковника юстиції ПОЛОСЕНКА
B.C., при секретарі
ОСТАПОВІЙ І. В., за участю прокурора
відділу військової прокуратури Центрального регіону України старшого лейтенанта
юстиції МИКОЛАЙЧУКА А. М. , розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою громадянина
ОСОБА_1 на постанову судді військового місцевого суду Львівського гарнізону від
17 травня 2007 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою
військового місцевого суду Львівського гарнізону від 17 травня 2007 року скаргу
ОСОБА_1 на постанову старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів
при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства військової
прокуратури Західного регіону України підполковника юстиції РИБАЛКА О. М. від 23 квітня 2007 року про відмову в
порушенні кримінальної справи відносно громадянина ОСОБА_2 за ознаками
злочинів, передбачених ст.
ст. 358 ч. 2, 424 ч. 1 КК України, а також про відмову в порушенні кримінальної
справи відносно колишнього військового прокурора Західного регіону України
генерал-лейтенанта юстиції ОСОБА_3, колишнього військового прокурора Львівського гарнізону
полковника юстиції ОСОБА_4 та старшого
помічника військового прокурора Західного регіону України ( з питань роботи з
кадрами) полковника юстиції ОСОБА_5 за
ознаками злочинів, передбачених ст.
ст. 423, 424,
425 і 426 КК України, на
підставі ст. 6 п. 2 КПК України.

Не
погоджуючись рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляцію, в якій просить постанову
суду скасувати та винести нову постанову про скасування постанови військової
прокуратури Західного регіону України від 23.04.2007 року про відмову в
порушенні кримінальної справи відносно
колишнього слідчого військової
прокуратури Львівського

гарнізону
ОСОБА_2 та
посадових осіб прокуратури регіону на підставі п. 2 ст. 6
КПК України і направлення матеріалів для проведення додаткової перевірки.

В
обґрунтування скарги апелянт посилається на те,
що оскаржувана

постанова
підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування норм матеріального і
процесуального права, а також
невідповідності висновків суду матеріалам перевірки.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що за його неодноразовими скаргами
прокуратурою регіону проводилася перевірка,
в ході якої встановлено, що
ОСОБА_2 з 1997
по 2001 роки працював на посаді слідчого прокуратури гарнізону без вищої
юридичної освіти, тому не мав законних
підстав обіймати цю посаду. Однак посадові особи прокуратури регіону не вжили
заходів щодо звільнення ОСОБА_2з посади,
внаслідок чого останній незаконно проводив розслідування у кримінальних
справах, притягуючи людей до
кримінальної відповідальності, порушуючи
їх законні права та інтереси.

Далі
зазначає апелянт, що судом неодноразово
скасовувалися постанови прокуратури про відмову в порушенні кримінальної справи
за його скаргами. При цьому в останній постанові суду від 12.03.2007 року
зазначалося, що підставами для
скасування рішення прокуратури є невиконання вказівок суду, зазначених у попередніх 5

постановах
суду. Не зважаючи на те, що вказівки
суду так і не були виконані, військовий
суд виніс постанову про відмову в задоволенні скарги.

Крім
того, скаржник вказує, що суд вийшов за межі своїх повноважень, і в своїй постанові кваліфікував дії ОСОБА_2,
а також не погоджуючись з висновком прокуратури про
відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6
КПК України, посилаючись на ст. 49
КПК України, суд залишає в силі
постанову прокуратури, що суперечить
вимогам ст. 11-1 КПК України.

Заслухавши
доповідача, виступ прокурора, який вважав необхідним постанову суду
залишити без змін і апеляцію - без задоволення,
а також розглянувши представлені матеріали і обговоривши доводи
апеляції, суд регіону дійшов висновку, що

постанова
суду повинна бути залишена без змін,
виходячи з наступного.

Так, подана апеляція не містить переконливих
підстав, з якими закон пов'язує
можливість скасування постанови суду,
яка була винесена в порядку,
передбаченому ст. 236-2 КПК України.

При
цьому, одне з рішень, що передбачені вказаною статтею, суд приймає на підставі вивчених матеріалів
та пояснень особи, яка подала
скаргу, в залежності від того, чи були при відмові у порушенні справи
відповідними посадовими особами
прокуратури, дізнання виконані

вимоги ст. 99 КПК України.
Будь-які дані про порушення вимог
ст. 99 названого Кодексу в
представлених матеріалах відсутні, не
наведені вони і в апеляції.

До того
ж, суд регіону враховує і те, що на стадії порушення кримінальної
справи, відповідно до вимог, передбачених главою 8 КПК України, основним питанням при розгляді відповідної
заяви чи повідомлення про злочин є питання про достатність даних, які вказують на наявність в діях тієї чи
іншої особи ознак злочину, а не повнота
проведеної перевірки, яка згідно
вимог, передбачених ч. 4 ст. 97
КПК України, не є обов'язковою, а проводиться лише в разі необхідності.

Як
вбачається із судового рішення та матеріалів прокурорської перевірки, що дійсно на час проведення досудового
слідства у 1998 році у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, передбачених ст.
ст. 232 п. "а", 84 ч. 2 КК України в редакції 1960 року, старший слідчий військової прокуратури
Львівського гарнізону ОСОБА_2, мав
незакінчену вищу юридичну освіту. Однак він був зарахований на посаду слідчого
в органи військової прокуратури на підставі наказу військового прокурора
Західного регіону України, з ініціативи
Генерального прокурора України та по розпорядженню управління кадрів
Генеральної прокуратури України, тобто
встановленим для цього порядком та був уповноваженою особою щодо проведення
досудового слідства по кримінальних справах,
виконуючи обов'язки за посадою слідчого та старшого слідчого, здійснював провадження у кримінальних справах
відповідно до вимог КПК України.

При
цьому вироком військового місцевого суду Львівського ганізону від 13 жовтня
1998 року відносно ОСОБА_1, який
оскаржувався в апеляційному та касаційному порядку, але залишений без змін, підтверджується те, що свої обов'язки слідчого ОСОБА_2 виконував
на належноу рівні, тому всупереч доводам
апелянта його права під час проведення досудового слідства порушені не були.

Також
місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність будь-яких даних, які свідчили б про вчинення
суспільно-небезпечних, протиправних дій
з боку посадових осіб військових прокуратур Західного регіону та Львівського
гарнізону ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
спрямованих на незаконе
призначення у 1995 році майора ОСОБА_2на посади та перебування останнього в
органах військової прокуратури протягом 1997-2002 років.

Посилання
апелянта на те, що суд у своїй постанові
припустився кваліфікації дій ОСОБА_2та інших,
а також застосував до них ст. 49 КК України не вдповідає дійсності.

Так,
в постанові суду чітко визначено, що прокуратурою прийнято вірне рішення про
відсутність в діях ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 будь-якого злочину.

Між
тим, суд у своєму рішенні послався на
те, що ті злочини, які на думку апелянта, були скоєні ОСОБА_2 та іншими посадовими
особами прокуратури регіону віднесені до злочинів середньої тяжкості, тому навіть за умови встановлення в їх діях
складу злочину, притягнення цих осіб до
кримінальної відповідальності є неможливим у звязку з закінченням строків давності.

Дані
обставини не свідчать про те, що суд
застосував до вказаних осіб ст. 49 КК України.

Виходячи
з наведеного, посилання апелянта на
те, що висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам справи,
є безпідставними.

За таких
обставин, апеляційний суд не вбачає
законних підстав для задоволення апеляції і скасування постанови військового
місцевого суду Львівського гарнізону від 17 травня 2007 року, оскільки при розгляді скарги на постанову про
відмову в порушенні справи та винесенні зазначеної постанови не було допущено
порушень вимог закону.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 365,
366 і 377 КПК України, військовий
апеляційний суд Центрального регіону,

ухвалив:

Постанову
військового місцевого суду Львівського гарнізону від 17 травня 2007 року про
залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 на постанову старшого прокурора
відділу військової прокуратури Західного регіону України підполковника юстиції
РИБАЛКА О. М. від 23 квітня 2007 року
про відмову в порушенні кримінальної справи відносно громадян ОСОБА_2 за ознаками
злочинів, передбачених ст.
ст. 358 ч. 2 і 424 ч. 1 КК
України, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5
, кожного за ознаками злочинів, передбачених
ст. ст. 423,
424, 425, 426 КК України на підставі ст. 6
п. 2 КПК України, залишити без
змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без
задоволення.