Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
22 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
Розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та прокурора матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004523, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Севастополь, АР Крим (Кримська область), жителя АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.121 КК України, на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2014 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_8
виправданого - ОСОБА_7
захисників виправданого адвокатів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2014 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України і виправдано.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід залишено у виді особистого зобов`язання.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 майнової та моральної шкоди завданої злочином відмовлено.
У задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах фінансового управління Рівненської обласної державної адміністрації Рівненської обласної клінічної лікарні про стягнення з ОСОБА_7 5473,56 гривень витрат на лікування потерпілого відмовлено.
Судом вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 10 серпня 2013 року, він, біля 21 год. 50 хв., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_5 , маючи на меті умисне заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_5 один удар колюче ріжучим предметом у ділянку грудної клітини, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення лівої половини грудної клітки з наявністю рани в 5-му міжребер`ї по передній аксілярній лінії з пораненням лівої легені ускладненим лівобічним гемотораксом, які згідно висновку додаткової судово медичної експертизи №910/Д-1082 від 01.10.2013 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя. Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Пред`явлене обвинувачення ґрунтується на показах потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_11 , висновках експертиз, протоколах огляду, впізнання і показаннях свідків.
Однак, суд, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші як самі по собі, так і у сукупності прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.
Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_5 мало місце, однак з врахуванням доказів, котрі були досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що саме ОСОБА_7 умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_5 . Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України не доведена.
Не погодившись з вироком суду представник потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , а також прокуророскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій представником потерпілого адвокатом ОСОБА_6 апеляційній скарзі з доповненнями він вважає що вирок є незаконним й таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з допущеною неповнотою з`ясування обставин, що мають значення для справи, котрі суд визнав встановленими, а також невідповідністю висновків викладених у вироку обставинам справи й неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд. Свою позицію, зокрема, мотивує тим, що: покази потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 є правдивими та послідовними стосовно підтвердження події злочину; механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 , на думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , стверджується судово медичною експертизою № 914 від 13 серпня 2014 року; вважає, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 протирічать одне одному в частині того, що саме потерпілий ОСОБА_5 був ініціатором конфлікту. Зазначає, що покази ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є надуманими та спрямованими на спростування причетності ОСОБА_7 до події злочину. Також стверджує, що вилучення під час огляду місця події, змивів речовин з капоту автомобіля відбувалось з порушенням норм чинного законодавства, оскільки особи, які брали участь у його проведенні не були ознайомлені з правами понятих, були відсутні під час маніпуляцій зі змивами, та не ознайомлювались зі змістом протоколу слідчої дії та додатками до нього. Крім того, стверджує, що диск аудіозапису судового засідання, на котрий технічно фіксувалося судове засідання Рівненського міського суду належним чином не відтворюється, в результаті чого прослухати, дати оцінку та проаналізувати запис судового засідання не можливо.

Прокурор, у поданій ним апеляційній скарзі з доповненнями до останньої просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального законодавства, що не дали суду можливості постановити законне та обґрунтоване рішення у справі, а також неправильним застосуванням кримінального закону. Кримінальне провадження просить направити на новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги та не дано оцінки показам допитаних під час судового слідства свідка ОСОБА_11 , який був безпосереднім очевидцем події та вказував під час досудового та судового слідства на причетність ОСОБА_7 до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

Також, незрозумілим на думку прокурора є те, що у вироку суд відкидає як докази обвинувачення покази свідка ОСОБА_14 , однак під час досудового та судового розгляду свідок з такими анкетними даними не допитувався. Крім того, судом не взято до уваги покази й інших свідків, допитаних під час судового розгляду а саме, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Вказує, що крім цього, суд, не надавши оцінку протоколам огляду місця події від 10.08.2013 року та додатковим протоколом огляду місця події, проведеного судом, протоколу слідчого експерименту, протоколу впізнання, протоколу огляду речей (одягу) потерпілого з фототаблицею, висновкам судово медичних експертиз №910 від 11.08.2013 року та №910/Д-1082 від 01.10.2013 року, висновкам судово імунологічних експертиз безпідставно відкинув вказані докази, мотивуючи тим, що вони не підтверджують участь ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. Вважає, що наведені докази повинні бути ретельно досліджені судом першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора щодо скасування вироку та направлення матеріалів провадження на новий судовий розгляд, доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , котрий підтримав свою та прокурора позицію щодо скасування вироку суду та направлення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд, думку виправданого та його захисників щодо залишення вироку суду першої інстанції в силі та їх заперечення щодо апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги до задоволення не підлягають виходячи з наступного.
У відповідності до ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законність вироку означає ухвалення вироку згідно з нормами матеріального права. Як вбачається з матеріалів справи цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Так, ухвалюючи виправдувальний вирок суд дотримався вимог чинного законодавства, зокрема ст.7 КПК України, щодо верховенства права й презумпції невинуватості, а також ст.62 Конституції України, щодо тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 10 серпня 2013 року, він, біля 21 год. 50 хв., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_5 , маючи на меті умисне заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_5 один удар колюче ріжучим предметом у ділянку грудної клітини, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення лівої половини грудної клітки з наявністю рани в 5-му міжребер`ї по передній аксілярній лінії з пораненням лівої легені ускладненим лівобічним гемотораксом, які згідно висновку додаткової судово медичної експертизи №910/Д-1082 від 01.10.2013 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При розгляді кримінального провадження суд першої інстанції вірно оцінив кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що в основу обвинувачення їх покласти не можна, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші як самі по собі, так і в сукупності не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.
Так, ОСОБА_7 як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції винним себе не визнав і показав, що потерпілий підійшовши до автомобіля, відкрив двері, взяв його ліву руку і намагався витягнути його з автомобіля. Пояснив, що до цього у нього не було жодних конфліктів і справ з потерпілим. Вказав, що нападаючих було троє потерпілий, другий старший, сивий чоловік, та третій молодий, близько 25 років. Удари йому наносили потерпілий та молодий чоловік, старший чоловік удари не наносив. Під час ударів в голову він закрився руками та відчувши різку біль в руці, когось відштовхнув, почав тікати й побачив, що з руки йде кров. Зазначив, що не бачив, щоб хтось наносив потерпілому удар, особисто потерпілого не бив, в машині сторонніх колюче ріжучих предметів, чи ножа не було.
Стосовно проведення впізнання пояснив, що дана слідча дія відбувалась біля першої години ночі, в кабінеті де були присутні слідча та два міліціонери, всіх з статистами було шість чоловік. В нього була перемотана бинтом рука, у статистів руки не були перемотані. Статисти не були подібні на нього, один був русий і високий, другий чорнявий, вищий за нього, третій лисий і нижчий за нього. Йому ніхто не пояснював, що проводиться слідча дія впізнання. Коли зайшов сивий чоловік, перед впізнанням він розмовляв з ним.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 10.08.2013 року він разом з тестем повертався з святкування хрестин, де вживав алкоголь, але перебував у адекватному стані. У дворі будинку виник конфлікт з ОСОБА_7 . У обвинуваченого сторонніх предметів не бачив. Удар йому був нанесений в ліву частину тіла, в ділянку серця. Сам момент удару не бачив, але вважає, що його наніс ОСОБА_7 . Чим був нанесений йому удар, не бачив.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що бачив, що у ОСОБА_5 з лівого боку, з грудної клітини йшла кров. Хто наносив удар і чи були у обвинуваченого якісь предмети в руках він не бачив. Коли потерпілий сказав, що його підрізали, було зрозуміло, що ці слова відносяться до обвинуваченого, бо інших осіб не було.

Обвинувальні покази потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 щодо ОСОБА_7 , ґрунтуються на тому, що ножове поранення було нанесене саме ОСОБА_7 , оскільки інших учасників даної події не було. В цій частині покази потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 , суд вважає суперечливими і такими, що не в повній мірі узгоджуються із встановленими обставинами справи.

Згідно показів свідка ОСОБА_12 - невідомий намагався витягнути чоловіка з автомобіля. Витягнувши його, вони підійшли до переду автомобіля. Почалась шарпанина, візуально бачила біля чоловіка ще одного третього чоловіка, який з`явився ззаду автомобіля, який вдарив її чоловіка ногою. Чи бив ОСОБА_7 потерпілий вона не бачила. Ножа в руках ні в кого не бачила. Не бачила, щоб її чоловік наносив удари потерпілому. ОСОБА_7 , розповів, що його побили, в нього була порізана рука, попросив, щоб вона закрила двері в машині та викликала швидку допомогу та міліцію.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_13 він бачив двох чоловіків, які були напідпитку, які спускалися в двір з боку супермаркету «Вопак». Молодший чоловік сказав, що навчить ставити автомобіль. Потерпілий ніби витягував водія, а той пручався. Почалася шарпанина. Старший чоловік казав, щоб вони зупинились. Ззаду автомобіля з`явився ще один чоловік і наніс удар водію в живіт, з будинку хтось кричав, що викличе міліцію. Водій вирвався і почав бігти в під`їзд. Хтось крикнув «кров» і зігнувся, це було відразу після того, коли водій автомобіля побіг. Коли була шарпанина, він не міг бачити, чи був у водія ніж.

З аналізу показів обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , судом встановлено, що вони вказували на те, що під час конфлікту приймало участь не три особи, а чотири, одна особа з яких не встановлена.

Про вказану обставину обвинувачений ОСОБА_7 повідомив слідчого на своєму першому допиті.

Одними з основних доказів сторони обвинувачення в даному кримінальному провадженні є наявність крові на автомобілі обвинуваченого, наявність крові в під`їзді та на сходинковій клітці де проживає обвинувачений ОСОБА_7 та факт його впізнання свідком ОСОБА_11 .

Зазначені обставини прокурор в судовому засіданні підтверджував наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 10.08.2013 року, згідно якого було виявлено сліди крові на автомобілі, в дворі будинку АДРЕСА_2 , у під`їзді та на сходинковій клітці другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 ;

- висновками судових імунологічних експертиз № 87, № 88, № 91, № 89, № 90 речових доказів по справі;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11 серпня 2013 року.

Наведені докази, а саме висновки імунологічних експертиз № 88, № 91, № 89, № 90, протокол огляду місця події від 10.08.2013 року, протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.08.2013 року, суд першої інстанції правомірно не вважав належно здобутими, а отже, і допустимими для встановлення винності обвинуваченого.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що кримінальне правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_5 мало місце, але з врахуванням доказів, котрі були досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд обґрунтовано вважав, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що саме ОСОБА_7 умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_5 .

Водночас колегія суддів оцінює покликання прокурора та представника потерпілого ОСОБА_6 щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотних порушень судом вимог кримінального процесуального законодавства, а також неправильного застосування кримінального закону як безпідставні та необґрунтовані, оскільки колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при ухваленні вироку в повній мірі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства.
На думку колегії суддів, доводи прокурора щодо не надання судом оцінки, з огляду на викладене, протоколам огляду місця події від 10.08.2013 року та додатковим протоколом огляду місця події, проведеного судом, протоколу слідчого експерименту, протоколу впізнання, протоколу огляду речей (одягу) потерпілого з фототаблицею, висновкам судово медичних експертиз №910 від 11.08.2013 року та №910/Д-1082 від 01.10.2013 року, висновкам судово імунологічних експертиз, підтвердження механізму заподіяння тілесних ушкоджень, на думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 висновком судово медичної експертизи №914 від 13.08.2014 року, а також щодо суперечності та наявності протиріч у показах обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_12 й ОСОБА_13 в частині того, що ініціатором конфлікту був потерпілий ОСОБА_5 то наведені твердження прокурора та представника потерпілого є юридично невірними та необґрунтованими.
Так, відповідно до положень ч.2 п.5 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» №1 від 15.05.2006 року виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
Питання дослідження доказів у ході апеляційного розгляду провадження прокурор та представник потерпілого у поданих ними апеляційних скаргах з доповненнями до них не ставлять.
Стосовно покликань апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , щодо ненадання судом оцінки показам допитаного під час судового слідства свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем події і вказував на причетність ОСОБА_7 до заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, то такі покликання на увагу не заслуговують.

Зокрема, сам свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив, що за секунди до початку події у дворі «Якийсь чоловік проходив повз них, нічого не говорив, не зупинявся, участі у конфлікті не приймав».

Те, що у дворі на час події 10.08.2013 року, могли знаходитись й сторонні особи, крім самого ОСОБА_11 , вказують й покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , безпосередній виїзд суду та учасників процесу на місце події та складення відповідного протоколу.

Така ж ситуація з покликаннями прокурора щодо не взяття до уваги судом першої інстанції показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , оскільки вказані особи не були безпосередніми очевидцями події 10.08.2013 року, в зв`язку з чим жодним чином ствердити вину ОСОБА_7 у заподіянні ушкоджень ОСОБА_5 не можуть.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 щодо відсутності належного для прослуховування відтворення диску аудіозапису судового засідання, на котрий здійснювалася технічна фіксація засідання, то колегією суддів встановлено, що носій аудіо інформації компакт диску у К/п №569/19509/13-к, серійний номер 2013.11.27-09.22., - прослуховуються, технічні записи судових засідань Рівненського міського суду від 19.11.2013 р., 26.11.2013 р., 18.12.2013 р., 16.01.2014 р., 21.01.2014 р., 28.01.2014 р., 11.02.2014 р., 05.03.2014 р., 13.03.2014 р., 08.04.2014 р., 15.04.2014 р., 25.04.2014 р., 15.05.2014 р., 04.06.2014 р., коли здійснювалися усі процесуальні дії у кримінальному провадженні наявні. Якість запису не відмінна, однак для прослуховування, з`ясування обставин та дослідження письмових та усних доказів й їх аналізу на думку колегії суддів, достатня. (Аналіз звукозапису судових засідань можливий).

Виходячи з приписів п.7 ст.412 КПК України, колегія суддів розцінює неточності та порушення при застосуванні технічних засобів фіксування кримінального провадження, виявлені судом апеляційної інстанції як такі, що не є підставою для скасування судового рішення за умови фактичної наявності вказаних об`єктів.

Щодо тверджень апеляційної скарги прокурора стосовно відкинення судом першої інстанції, як доказу сторони обвинувачення, показів свідка ОСОБА_14 , попри недопитування свідка з такими анкетними даними під час досудового та судового розгляду, то у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що зазначений у вироку суду свідок ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_11 (тесть потерпілого ОСОБА_7 ) є однією й тією ж особою, тобто ініціали свідка ОСОБА_11 » , помилково зазначені як « ОСОБА_24 ».

Стосовно покликань представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 щодо вилучення з порушенням норм чинного законодавства під час огляду місця події змивів речовин з капоту автомобіля, оскільки особи, які брали участь у його проведенні не були ознайомлені з правами понятих, були відсутні під час маніпуляцій зі змивами, та не ознайомлювались зі змістом протоколу слідчої дії та додатками до нього, то даному факту була дана оцінка судом першої інстанції.

Зокрема, як вірно встановлено у ході судового слідства, змиви з місця події, що надавались на експертні дослідження, вилучені під час огляду місця події проведеного 10.08.2013 року з порушенням норм чинного процесуального законодавства, відповідно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведені на підставі таких вилучених доказів експертні дослідження (судово - медично імунологічні експертизи) - достовірними та допустимими доказами в даному кримінальному провадженні визнаватись не можуть.

Так, судовим слідством вірно встановлено, що з протоколу огляду місця події, а також показів наданих в судовому засіданні допитаними в якості свідків понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , вбачається проведення вказаної слідчої дії з цілим рядом порушень. Зокрема, у якості понятої була запрошена родичка дружини потерпілого, яка на переконання суду не була незаінтересованою особою; плями крові понятій ОСОБА_16 були показані без участі другого понятого ОСОБА_22 ; після такого огляду вона залишила місце події, які були маніпуляції з слідами не знає. У присутності другого понятого процедури вилучення змивів слідів крові, а в подальшому їхнього упакування, ОСОБА_16 не бачила, протокол огляду не читала, що була понятою не усвідомлювала, крім того, не заперечила той факт, що в той вечір вживала спиртні напої на хрестинах, а тому на час огляду місця події понятою була в нетверезому стані. Обидва понятих підтвердили, що фотографування самого місця події в їх присутності не відбувалось, бинти зі змивами у їхній присутності працівники міліції не опечатували, зміст протоколу їм не зачитувався. Обоє понятих підтвердили, що їхні процесуальні права, як понятим їм не роз`яснювались.

У статті 409 КПК України наведено виключний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. В поданих апеляційних скаргах та доповненнях до них не наведено обґрунтованих доказів, якими підтверджується невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Однією з підстав, яка дає право залишити вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2014 року без змін є додержання судом першої інстанції положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо справедливого, неупередженого судового розгляду та додержання вимог Кримінального процесуального закону щодо охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Пунктом 1 ч.1 статті 407 КПК України апеляційному суду надано право залишити вирок без змін.

Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2014 року у кримінальному провадженні №0004523 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її повного тексту судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3