АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/252/2015 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Києва, українки, громадянки України, з середньою освітою, офіційно непрацюючої, інваліда 2 групи, маючої на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 10.11.2000 року Дарницьким районним судом м.Києва зач.2 ст.140 КК України на 2 роки 6 місяців позбавленняволі;
- 21.11.2005 року Деснянським районним судом м.Києва зач.2 ст.190 КК Українина 3 роки позбавлення волі,із застосуванням ст.75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки;
- 27.08.2009 року Печерським районним судом м.Києва за ст.15, ч.2 ст.185,ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 30.11.2009 року Дніпровським районним судом м.Києва за ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 29.01.2014 року Дарницьким районним судом м.Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, із застосування ст.75 КК України,з іспитовим строком на 3 роки; ухвалою Дніпровськогорайонного суду м.Києва від 17.06.2014 року звільнена від покарання на підставі ст.1 п «в» Закону України «Про амністію», -
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням на неї відповідних обов`язків.

По справі вирішено питання щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Судом визнано доведеним, що 28.12.2013 року близько 14 год. 05 хв. ОСОБА_7 знаходячись в салоні маршрутного таксі №3+17(205) по маршруту «Ленінградська площа Індустріальний міст» в м.Києві, яке в цей час було переповнене пасажирами, під`їжджаючи до зупинки громадського транспорту «А.Головко» в м.Києві, побачила перед собою раніше незнайому ОСОБА_9 , яка тримала в своїх руках жіночу сумку коричневого кольору та вирішила повторно таємно викрасти чуже майно, а саме мобільний телефон, що в ній знаходився.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 своєю рукою відкрила блискавку жіночої сумки та повторно таємно викрала мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Tab3» білого кольору, вартістю 3000гривень, в якому містилась карта мобільного оператора«Лайф», вартістю 15 гривень, на рахункугрошових коштів не було, а також з флеш картою «micro SD»об`ємом 64 Гб, вартістю 150 гривень.
В подальшому на зупинці громадськоготранспорту «А.Головко» в м.Києві ОСОБА_7 залишиласалон маршрутного таксі та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_7 спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальнусуму 3165 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2014 року, в частині призначеного покарання,скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, апелянт посилається на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Апелянт вважає, що застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України є незаконним; судом першої інстанції не достатньо враховано те, що обвинувачена ОСОБА_7 неодноразово судима за вчинення умисних злочинів проти власності. Вказана обставина свідчить про те, що непрацююча ОСОБА_7 на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила, а вчинення корисливих злочинів визнала у якості джерела отримання засобів для існування. Незважаючи на неодноразове застосування до обвинуваченої положень ст.75 КК України, мети кримінального покарання, визначеної ст.50 КК України досягнуто не було. Тому, апелянт вважає, що звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням не буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше судима, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , стан її здоров`я.

Крім цього, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, її щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченій і чи повинна вона її відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання.

Саме з урахуванням всіх цих обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування покарання з іспитовим строком, що на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, з чим і погоджується колегія суддів.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України за даним вироком ОСОБА_7 скоїла до винесення попереднього вироку від 29.01.2014 року Дарницького районного суду м.Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України. Згідно якого їй призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі, із застосування ст.75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки. Відповідно ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 17.06.2014 року ОСОБА_7 звільнена від покарання на підставі ст.1 п «в» Закону України «Про амністію».

Тому доводи прокурора щодо неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, колегія суддів вважає не обгрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Інших переконливих доводів, які були б підставою для скасування вироку, прокурором не наведено.
Таким чином, вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства. Підстави для його скасування - відсутні, а тому апеляційна скарга заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4