Справа № 183/2388/15
№ 1-кп/183/389/15
В И Р О К
іменем України
16 червня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003785 від 27.09.2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Веньов Тульської області РФ, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
26 вересня 2014 року приблизно о 13.00 годині ОСОБА_6 прийшов до будинку АДРЕСА_3 з метою реалізувати свій умисел, що виник раніше, на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, 26 вересня 2014 року приблизно о 13.05 годин ОСОБА_6 , знаходячись за вищевказаною адресою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через огорожу вказаного домоволодіння, тим самим таємно проник на територію домоволодіння, де безперешкодно біля господарського приміщення взяв велосипед моделі «НТЛ-001Д», підкотив його до огорожі з метою перекинути його через паркан. В цей час дії ОСОБА_6 були помічені ОСОБА_8 , який в цей час проходив по АДРЕСА_3 та який став кричати ОСОБА_6 , щоб той повернув велосипед назад.

Незважаючи на те, що злочинні дії ОСОБА_6 , розпочаті як крадіжка, були виявлені, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, продовжив свої дії, направлені вже на відкрите заволодіння чужим майном, для чого перекинув велосипед через паркан, переліз сам через нього, після чого поїхав на викраденому велосипеді з місця скоєння злочину, в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 1.440 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, повідомивши суд про те, що він посварився з сином потерпілої та вирішив його покарати за образу. 26.09.2014 року він прийшов до будинку потерпілої, переліз через паркан домоволодіння, взяв велосипед. Коли він став перекидати велосипед через паркан, побачив хлопчика, який став йому казати, щоб він повернув велосипед. Однак він сів на велосипед та поїхав. Хотів велосипед повернути через декілька днів. В скоєному розкаюється.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- показання потерпілої ОСОБА_4 про те, що 26 вересня 2014 року вона зранку пішла на роботу. Їй подзвонила сусідка та повідомила, що ОСОБА_6 викрав її велосипед. Вона приїхала додому, де хлопчик ОСОБА_8 розповів, що бачив як ОСОБА_6 перекидає велосипед з її двору на вулицю. ОСОБА_8 став казати ОСОБА_6 , щоб той залишив велосипед, однак останній сів на нього та поїхав. Мати ОСОБА_6 їй передала гроші за велосипед, тому претензій до ОСОБА_6 вона не має;

- показання свідка ОСОБА_9 про те, що 26.09.2014 року вона знаходилася в своєму дворі т побачила як ОСОБА_6 проходив по двору потерпілої з велосипедом останньої. З вікна дому вона побачила як ОСОБА_6 вже за двором сідав на велосипед та поїхав. До дому забіг її син та повідомив, що бачив як ОСОБА_6 перекидав через паркан велосипед потерпілої, він став кричати, щоб той залишив велосипед, але ОСОБА_6 не послухав та поїхав;

- показання свідка ОСОБА_8 про те, що він повертався з магазину та побачив, що ОСОБА_6 перекидає велосипед сусідки через паркан. Він став кричати, що це велосипед сина потерпілої, та щоб ОСОБА_6 залишив велосипед, однак останній сів на велосипед та поїхав;

- витяги з кримінального провадження № 0003785 від 27.09.2014 року, згідно якого 26.09.2014 року невідома особа шляхом вільного доступу, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 таємно викрала велосипед, що належить ОСОБА_10

(а.п. 21);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.09.2014 року, згідно якого ОСОБА_11 просить притягнути до відповідальності чоловіка на ім`я ОСОБА_12 , який мешкає по АДРЕСА_2 , який 26.09.2014 року приблизно о 13.00 години скоїв крадіжку велосипеда, вартістю 1500 грн.

(а.п. 22);

- протокол огляду місця події від 26.09.2014 року, в ході проведення якого оглянута територія домоволодіння АДРЕСА_3 та зафіксоване місце, де знаходився велосипед

(а.п. 23-24);

- протокол огляду від 10.01.2015 року, в ході якого було оглянуто документи на велосипед «НТЛ-001Д» добровільно видані ОСОБА_10

(а.п. 25);

- речові докази у вигляді копій документів на велосипед «НТЛ-001Д», які зберігаються в матеріалах кримінального провадження

(а.п. 26-28);

- висновок судово-товарознавчої експертизи № 341-15 від 17.03.2015 року, згідно якого ринкова вартість велосипеда «НТЛ-001Д» станом на 27.09.2014 року складає 1.440 грн.

(а.п. 31-34).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням в інше сховище.

Державним обвинуваченням дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), скоєне повторно, поєднане з проникненням в інше сховище. Однак суд вважає, що така кваліфікація знайшла своє підтвердження в судовому засіданні частково. Так, в матеріалах кримінального провадження є довідка Новомосковського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції № 655 від 20.03.2015 року, згідно якої ОСОБА_6 знятий з обліку 19.11.2014 року згідно ухвали суду від 10.11.2014 року про звільнення від покарання. Вказана ухвала суду набрала чинності та ніким не оскаржена.

Згідно ст.. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються, в тому числі, особи, засуджені відповідно до статті 75 КК України, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом, тому суд вважає, що в силу ст.. 89 КК України, ОСОБА_6 не має судимостей, а тому кваліфікаційна ознака повторності в його діях повинна бути виключена як така, що не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначені ст.. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначені ст. 66 КК України, суд вважає розкаяння в скоєному, та відшкодування заподіяної шкоди.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно.

Санкція ч. 3 ст. 186 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, наслідків даного кримінального правопорушення, позиції потерпілої щодо покарання для обвинуваченого, а також обраної позиції обвинуваченого, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді максимального розміру покарання, визначеного санкцією вказаної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання, визначеного санкцією даної статті, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Однак суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 не можливо призначити покарання із застосуванням ст.. 75 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі. Строк відбування покарання вважати з моменту фактичного початку відбування покарання.

Обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту з залу суду негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк та в тому ж порядку після отримання ним копії вироку.

Суддя ОСОБА_1