Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 1 109/10
ВИРОК

Іменем України

14 вересня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Мішуровського В.В.

потерпілої ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого:

за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 127 КК України

встановив:

Підсудний ОСОБА_3 вчинив умисні злочини проти здоровя особи за таких обставин:

19 листопада 2009 року, близько 16-00 год. ОСОБА_2 знаходячись в приміщенні АДРЕСА_1 /за адресою, де на той момент постійно проживав/, після розпиття спиртних напоїв, під час ініційованою ним на ґрунті ревнощів сварки зі своєю бувшою співмешканкою ОСОБА_1, умисно, з метою покарати останню за зраду, шляхом застосування термічного фактору увімкненої до електромережі праски, заподіяв потерпілій сильного фізичного болю, спричинивши чисельні термічні опіки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості з тривалим розладом здоровя.

Сам підсудний не заперечив тієї обставини, що 19 листопада 2009 року близько 16-00 год. між ним та бувшою співмешканкою дійсно виникла сварка, причиною якої стала образа, висловлена ОСОБА_1 на його адресу. Під час сварки він ударив потерпілу по обличчю, а потім, під впливом нанесеної образи кинув в сторону ОСОБА_1 праску. Заперечив в своїх діях наявність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень та катування потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_1 підтвердила суду, що дійсно, протягом певного часу перебувала з підсудним в подружніх стосунках, які вони припинили місяця за три до подій 19 листопада 2009 року. В той день вона прийшла до нього, щоби забрати особисті речі. ОСОБА_2 саме розпивав спиртні напої із своїм знайомим ОСОБА_4, і одразу почав докоряти їй за зраду, між ними почалася сварка, після чого вона відчула удар по голові і втратила свідомість. До тями прийшла від сильного болю підсудний тримав гарячу праску на її стегні, і повідомив їй, що тепер вона така нікому не буде потрібна. Отримані опіки намагалась лікувати самостійно, в лікарню була госпіталізована 01 грудня 2009 року, де знаходилась на стаціонарному лікуванні до 18 грудня 2009 року. Аналогічні показання були надані потерпілою під час досудового слідства, в т.ч. при відтворенні обставин та події злочину. Злочинними діями підсудного їй було завдано матеріальної шкоди та значних моральних страждань, в звязку з чим заявляє по справі цивільний позов.

Як вбачається з оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_4Р.(а.с. 75), 19 листопада 2009 року він розпивав спиртні напої в квартирі у ОСОБА_2, і став свідком сварки, виниклої між підсудним та потерпілою. Після того, як ОСОБА_2 ударив ОСОБА_1 по обличчю, пішов додому, а наступного дня ОСОБА_1 показала йому опіки на тілі і пояснила, що вилила на себе окріп.

За висновком судово-медичної експертизи (а.с.70-71,84) у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків на тулубі та стегнах П-Ш ступеню, загальною площею 8-10 %, які утворились від дії високої температури, можливо внаслідок неодноразових опіків праскою, і за ступенем тяжкості відносяться до ушкоджень середнього ступеню, які викликали тривалий розлад здоровя, а показання потерпілої, надані нею під час відтворення обставин та події злочину (а.с. 77-80) можуть відповідати обєктивним судово-медичним даним, отриманим при її судово-медичному обстеженні.

Обєктивно вина підсудного підтверджена по справі також непрямими доказами - показаннями свідків: ОСОБА_5 матірю потерпілої, та свідком ОСОБА_6 племінником підсудного, зі слів яких про обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій вони дізнались зі слів самої ОСОБА_1.

Оцінюючи показання підсудного в частині заперечення умислу на катування та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій та чисельні спроби у будь-який спосіб піддати сумніву докази, що обєктивно підтверджують факт заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_1, враховуючи обставини вчиненого злочину та висунуту ОСОБА_2 версію щодо необережно кинутої праски, та його пояснень стосовно наміру прасувати білизну під час розпиття спиртних напоїв, суд вважає її нічим іншим, як спробою уникнути покарання за вчинені умисні злочини проти здоровя людини.

Вирішуючи питання щодо правової оцінки дій підсудного, суд виходить з наступного:

На стадії досудового слідства дії ОСОБА_2 було кваліфіковано за ч.2 ст.122 КК України за ознакою кваліфікуючої ознаки з метою залякування потерпілої. За тією ж кваліфікуючою ознакою орган досудового слідства кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч.1 ст.127 КК України.

Разом з тим, наявність такої кваліфікуючої ознаки в діях підсудного не знайшла свого підтвердження в суді. Так, підсудний і потерпіла не заперечували тієї обставини, що певний час проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, і подружні стосунки припинили приблизно в серпні 2009 року. За показаннями потерпілої, саме докори з приводу подружньої зради /на той момент вона проживала з іншим чоловіком/, висловлені підсудним на її адресу, стали причиною сварки між ними, а його висловлювання після заподіяних їй опіків, остаточно упевнили її в тому, що його дії стали проявом помсти, виниклої на грунті образи за вчинені нею дії. Інший мотив дій підсудного /а саме мета залякування потерпілої/, по справі не доведений, тому, з огляду на положення ст.62 Конституції України, згідно з якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, дії підсудного в даному випадку, через недоведеність його вини мети залякування потерпілої, мають бути кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, згадана кваліфікуюча ознака також підлягає виключенню із предявленого за ч.1 ст.127 КК України обвинувачення.

Отже, оцінивши всі зібрані по справі докази, враховуючи характер, кількість і локалізацію завданих тілесних ушкоджень, вину підсудного в інкримінованих злочині проти здоровя особи суд вважає доведеною повністю, і наголошує на тому, що дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 127, ч.1 ст.122 КК України, оскільки він умисно, з метою покарати потерпілу за скоєні нею дії, заподіяв останній сильний фізичний біль шляхом застосування термічного фактору, внаслідок чого спричинив потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження..

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 вчинив ряд умисних злочинів проти здоровя людини. Схильний до асоціального способу життя, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.178, 197 КУпАП. Під час розгляду кримінальної справи відносно підсудного був складений адміністративний протокол за ст. 185-3 КУпАП /явка в судове засідання в нетверезому стані/. Не працює, існує за рахунок випадкових заробітків у фізичних осіб. За місцем проживання характеризується негативно, як особа, на яку надходять неодноразові скарги від мешканців будинку.

За висновком ЛКК є практично здоровим, працездатним і таким, що може виконувати фізичну працю, примусового лікування від наркоманії та алкоголізму не потребує.

Вирішуючи питання про вид та міру кримінального покарання, враховуючи характер вчинених ОСОБА_2 злочинів та дані про його особу, схильність до асоціального способу життя, з врахуванням положень ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів, суд вважає, що відбувати покарання ОСОБА_2 повинен в лише в умовах ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою ОСОБА_1 позову, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з розясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків, стороннього догляду, тощо.

ОСОБА_1 предявлено позов про стягнення матеріальної шкоди на суму 846 грн. 56 коп., яка зі слів потерпілої складається з сум, витрачених нею на лікування та відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 грн.

Розмір понесених на придбання ліків витрат доведений потерпілою відповідними товарними чеками на суму 742.63 грн. ( а.с. 193-196 ). В іншій частині сума позову потерпілою не доведена і з зазначених підстав задоволенню не підлягає.

Покладаючи на підсудного обовязок відшкодувати понесені в звязку з придбанням ліків витрати, суд виходить з встановленого законом правила про те, що шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпіла зазначила, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 зазнала сильного фізичного болю та морального страждання, тривалий час знаходилась на лікуванні, через що була позбавлена можливості весті звичайний для неї спосіб життя. Душевні страждання відчуває до наступного часу. Моральну шкоду оцінює в розмірі 3 000 грн.

Висновок щодо протиправності діяння підсудного та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.

Наявність моральної шкоди обґрунтована потерпілою обставинами, які вона довела повністю.

Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги характер та обсяг страждань потерпілої, позов в частині вимоги відшкодування завданої моральної шкоди суд вважає обґрунтованим повністю, і розмір моральної шкоди, що має бути відшкодованою, визначає в розмірі 3 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324, 328 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України до одного року позбавлення волі, за ч.1 ст.127 КК України до двох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань остаточно, за сукупністю вчинених злочинів, до відбуття ОСОБА_2 призначити три роки позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід у відношенні засудженого змінити, взявши під варту з залу суду.

Строк покарання відраховувати з 14 вересня 2010 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягти з засудженого на користь потерпілої завдані матеріальні збитки в розмірі 742.63 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Вирок суду протягом 15 діб з часу його проголошення, засудженим в той же строк з часу вручення копії вироку, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_7

З оригіналом вірно:

Суддя Т.В. Окунь