АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/59/15 Справа № 443/1935/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

25 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_13 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , адвокатів діючих в інтересах засудженого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Криничанського району Дніпропетровської області, одруженого, інваліда 3 групи, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого до засудження по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, і призначено йому покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Стягнуто з ОСОБА_6 на відшкодування шкоди на користь законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_12 - 50000 грн.,

встановила:
Вироком суду першої інстанції встановлено, що у період часу з травня 2011 року по червень 2011 року, ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на вчинення розпусних дій

Справа № 11/774/59/15 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 156 КК України Головуючий в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
щодо малолітньої особи, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , неодноразово, умисно, здійснював розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_14 , 2004 року народження.

Так, в травні 2011 року ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в саду за місцем свого проживання, за вищевказаною адресою, умисно вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_14 , у спосіб та за обставин відображених у вироку місцевого суду.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на розбещення малолітньої ОСОБА_14 , на початку червня 2011 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні будинку за місцем свого проживання, за вищевказаною адресою, умисно вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_14 , у спосіб та за обставин зазначених у вироку суду.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на розбещення малолітньої ОСОБА_14 , в середині червня 2011 року, ОСОБА_6 , перебуваючи на задньому сидінні автомобіля ВАЗ, який був розташований на території двору вищевказаного домоволодіння, умисно вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_14 , які викладені в судовому рішенні.

На вищенаведений вирок суду першої інстанції засуджений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 , адвокати діючі в інтересах засудженого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12 , прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції принесли апеляції.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_6 просить вирок щодо нього скасувати і визнати його невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, і закрити кримінальну справу.

В обґрунтування доводів принесеної апеляції засуджений вказує на те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. В апеляції звертається увага на тому, що обвинувальний вирок постановлено упереджено, на підставі показань наданих заінтересованими особами. При цьому, засудженим вказується на те, що суд проігнорував застосування до нього недозволених методів ведення досудового слідства, задля надання ним пояснень по справі, які б вказували на його винуватість.

В доповненнях до апеляції засуджений ОСОБА_6 просить вирок скасувати, а справу направити на новий розгляд в зв`язку з порушенням його права на захист під час судового розгляду. Також вказує на суворість призначеного йому покарання.

Захисник засудженого ОСОБА_7 в апеляціях та доповненнях до неї просить вирок відносно ОСОБА_6 , скасувати, прийняти окрему ухвалу щодо грубих порушень суддею ОСОБА_1 кримінально-процесуальних норм та присяги судді, визнати ОСОБА_6 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, та закрити кримінальну справу.

В апеляції захисник посилається на незаконність вироку щодо ОСОБА_6 , оскільки, на її думку, він побудований на показаннях свідків, які обмовляють ОСОБА_6 .. В решті твердження даної апеляції аналогічні з доводами апеляції засудженого, і зводяться до обвинувального ухилу та упередженості зі сторони суду, невинуватості ОСОБА_6 .

В доповненнях до апеляції ОСОБА_7 вказує на те, що обвинувальний вирок було постановлено без жодного свідка, за відсутності будь-яких матеріальних доказів події злочину. На думку автора, малолітніх дітей, які були свідками по справі, передчасно готували для дачі неправдивих показань, однак суд визнав ці показання як доказ винуватості ОСОБА_6 .. Захисник вказує, що матеріали кримінальної справи сфальсифіковано органами досудового слідства та прокуратури, на підставі надуманих свідчень та недопустимих доказів. Малолітня потерпіла обмовляла ОСОБА_6 через застосування тиску з боку її матері та адвоката ОСОБА_15 .. Автором апеляції стверджується, що судом були покладені в основу вироку показання свідків, які умисно обмовляли засудженого. Також, зазначається на безпідставне вирішення судом питання щодо долі речових доказів. Поряд з цим, ОСОБА_7 вказує на те, що зауваження на протокол були подані вчасно, однак суд залишив їх без розгляду, що на її думку, підтверджує упередженість місцевого суду.

Адвокати ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , що діють в інтересах засудженого ОСОБА_6 просять в апеляції та доповненнях до неї скасувати оскаржуваний вирок, постановити свій вирок щодо ОСОБА_6 , яким визнати його невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, на підставі пункту 1 статті 6 КПК України, за відсутністю події злочину, звільнивши його з-під варти із зали суду.

Адвокатами зазначається, що вирок є незаконним, необґрунтованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, в основу обвинувального вироку судом були покладені фактичні дані, які, на думку адвокатів, є недопустими доказами по справі, оскільки були зібрані з порушенням вимог КПК України. При цьому, зазначається на те, що висновки психологічних експертиз, зроблені ОСОБА_16 , не можуть бути визнані як належне джерело доказів з причин їх проведення некомпетентною особою, а відтак і не мали бути покладені в основу вироку, чим булі порушені права ОСОБА_6 на захист, а також проігнорований принцип презумпції невинуватості. Крім того, звертається увага на не встановлення досудовим слідством часу, місця, способу вчинення злочину, що на думку апелянтів, свідчить про відсутність події злочину. За твердженням адвокатів, в діях їх підзахисного відсутня об`єктивна сторона інкримінованого злочину, а також умисел на вчинення даного діяння, що підтверджує невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12 просить скасувати вирок щодо ОСОБА_6 та постановити новий вирок, яким засудити останнього за ч. 2 ст. 156 КК України до 8 років позбавлення волі та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

В якості доводів принесеної апеляції ОСОБА_12 вказує на невідповідність призначеного судом покарання, що за її переконанням є занадто м`яким, ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, який не розкаявся у вчиненому та не усвідомив наслідків, отриманих малолітньою ОСОБА_11 , в результаті його дій. Також, в скарзі порушується питання щодо необґрунтованого розгляду цивільного позову, так як сума стягнута судом з ОСОБА_6 , на думку автора апеляції, є заниженою, та такою, що не відповідає діянням вчиненим засудженим відносно малолітньої дитини.

Прокурор в поданій апеляції просить вирок, в частині призначеного покарання, скасувати, постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 156 КК України у виді 7 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в решті вирок залишити без змін.

Сторона обвинувачення обґрунтовує такі вимоги, тим, що призначене покарання не відповідає, як особі засудженого, так і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину відносно малолітньої дитини. Так, прокурор звертає увагу на те, що дії ОСОБА_6 носили неодноразовий характер та потягли за собою психологічну травму отриману дитиною.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляцію та просив її задовольнити. Апеляції засудженого ОСОБА_6 та його захисників прокурор вважав безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_12 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_13 також просили задовольнити їх апеляцію та призначити засудженому ОСОБА_6 більш суворе покарання.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисники підтримали свої апеляції, повторили доводи, викладені в них, та просили вирок скасувати, а провадження по справі закрити на підставі пункту 1 статті 6 КПК України 1960 року за відсутністю події злочину.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Стверджуючи про безпідставність засудження ОСОБА_6 , засуджений та його захисники в своїх апеляціях акцентують увагу на тому, що матеріали кримінальної справи були сфальсифіковані на підставі надуманих свідчень та недопустимих доказів. Вважають, що потерпіла та свідки обмовили засудженого, а в якості мотиву для обмови вказали апеляційному суду на корисливість матері малолітньої потерпілої.

Однак, аналіз матеріалів кримінальної справи свідчить про безпідставність та надуманість таких доводів вказаних апеляцій.

Матеріалами кримінальної справи підтверджено, що сім`я ОСОБА_12 та засуджений ОСОБА_6 , хоча і проживали в одному населеному пункті, проте будь-яких відносин не підтримували та не спілкувалися.

Стосовно наявності відносин, будь-якого характеру, між ОСОБА_6 та малолітньою ОСОБА_17 , матері останньої було не відомо.

Першим джерелом, від кого ОСОБА_12 дізналась про те, що засуджений вчиняв відносно її дочки розпусні дії, була сусідка ОСОБА_18 , якій про це стало відомо від малолітньої ОСОБА_19 .. Не повіривши сусідці та перевіряючи цю інформацію, ОСОБА_12 звернулась як до малолітньої ОСОБА_20 так і до її матері ОСОБА_21 .. Останні підтвердили, що зі слів Влади їм стало відомо про розпусні дії ОСОБА_6 .. Крім того, ОСОБА_18 та ОСОБА_21 підтвердили, що вони бачили, як ОСОБА_6 під`їжджав на автомобілі до Влади, розмовляв з нею, забирав її з собою в автомобіль.

Таким чином, саме від вказаних свідків ОСОБА_12 стали відомі факти розпусних дій, що їх вчиняв ОСОБА_6 відносно малолітньої дівчинки.

Хронологія та характер подій, джерела, від яких ОСОБА_12 стало відомо про протиправні дії ОСОБА_6 виключають будь яку корисливу зацікавленість представника малолітньої потерпілої і свідків, та підозру в обмові засудженого вказаними особами.

Під час розгляду справи судом першої інстанції малолітня потерпіла ОСОБА_14 безпосередньо суду підтвердила факти розпусних дій, які вчиняв відносно неї ОСОБА_6 ..

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та інші також вказали суду на відомі їм факти щодо протиправних дій ОСОБА_6 відносно малолітньої дівчинки.

На атипічну поведінку ОСОБА_6 в побуті звернули увагу суду свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Так, свідок ОСОБА_25 бачила на телефоні засудженого фотознімки порнографічного характеру, а свідок ОСОБА_26 спостерігала, як по своєму двору ОСОБА_6 ходив з оголеним половим органом.

Зважаючи на те, що свідок ОСОБА_21 під час судового слідства змінила свої покази та відмовилась від тих показань, які вона давала під час досудового слідства, суд обґрунтовано навів у вироку, як доказ, її показання під час досудового слідства, в яких свідок підтверджувала той факт, що вона бачила, як ОСОБА_6 забирав в свій автомобіль Владу, а потім привіз її назад. На наступний день їй стало відомо, що ОСОБА_6 вчиняв відносно малолітньої ОСОБА_14 розпусні дії.

З огляду на той факт, що законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_12 дізналась про розпусні дії ОСОБА_6 відносно її доньки саме від ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , вказане рішення суду щодо показів свідка ОСОБА_21 є вмотивованим та правильним.

Аналізуючи покази потерпілої сторони та свідків, колегія суддів приходить до висновку про те, що показання зазначених осіб є послідовними, достовірними, належними та достатніми, а в своїй сукупності вони підтверджують інкриміновані ОСОБА_6 факти розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_14 ..

Об`єктивних підстав вважати, що мати малолітньої потерпілої вступила в змову зі свідками на те, щоб обмовити ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину та таким чином позбавити його волі і заволодіти його майном, по справі не має.

Безпідставними є доводи апеляцій ОСОБА_6 та його захисників щодо недопустимості як доказу висновку судово-психологічної експертизи відносно малолітньої потерпілої з причини проведення її некомпетентною особою.

Відповідно до вказаної експертизи рівень психічного розвитку малолітньої ОСОБА_11 невисокий, в межах вікової норми, а підвищеної схильності до фантазування та стороннього впливу малолітня не виявляє.

З експертизи слідує, що під час її проведення були досліджені матеріали кримінальної справи, а саме показання класного керівника, близьких родичів, показання інших свідків та проведено психологічне дослідження малолітньої ОСОБА_11 .

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_27 підтвердила суду свої повноваження як експерта та правомочність проведеної нею експертизи, вказавши на те, що психологом-експертом відділення судово-психіатричних експертиз вона працює на протязі 25 років.

Суд першої інстанції, посилаючись у вироку на висновки судово-психологічної експертизи, не надав їм будь якої переваги над іншими доказами, а висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, зробив на підставі сукупності доказів, які були досліджені під час судового слідства.

Під час розгляду справи судом першої інстанції були досліджені результати обстеження малолітньої ОСОБА_11 , з метою визначення психоемоційного стану дитини, проведені спеціалістами Дніпропетровського обласного психолого-медико-педагогічного центру. Відповідно до результатів цього обстеження було з`ясовано, що в емоційній сфері домінуючим станом є досить високий рівень ситуативної тривожності та наявність страху. Найбільш негативне ставлення у ОСОБА_28 викликає «дядя ОСОБА_29 » та його машина. Про стосунки з ним дитина розповідає неохоче і доволі стисло. Виявлені факти свідчать про наявність стресового стану у дитини, який може бути пов`язаний із ситуацією використання дитини з метою задоволення сексуальних потреб. /а.с. 22-23 т.1/

Як доказ, який не має наперед встановленої сили, судово-психологічна експертиза узгоджується з іншими доказами по справі, а підстави вважати цю експертизу некомпетентною або недостовірною, відсутні.

Необґрунтованими є і доводи апеляції засудженого про порушення його права на захист та про те, що під час досудового слідства до нього були застосовані недозволені методи його ведення, оскільки вимоги кримінально-процесуального закону щодо забезпечення обвинуваченого правом на захист були дотримані. Предметом перевірки місцевим судом була і заява засудженого щодо недозволених методів, однак свого підтвердження вона не знайшла. Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд не навів у вироку, як доказ, будь-які показання ОСОБА_6 , в яких би він себе обмовляв. По справі такі покази взагалі відсутні.

Таким чином, як випливає з матеріалів кримінальної справи і протоколу судового засідання органами слідства і судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи. Порушень в ході досудового слідства або в судовому засіданні вимог кримінально-процесуального законодавства, які б були підставою для зміни або скасування вироку, перевіркою матеріалів справи не виявлено. Докази, зібрані по справі є допустимими, достатніми і достовірними.

Задовольняючи частково цивільний позов потерпілої сторони, місцевий суд врахував відсутність доказів, які б підтверджували певні витрати, а тому підстав для повного задоволення цивільного позову, як про це вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_12 , не має.

Призначена ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 156 КК України реальна міра покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Обираючи такий вид та розмір покарання, суд об`єктивно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого.

Таке покарання в повній мірі відповідає передбаченим ст. 65 КК України загальним засадам призначення покарання, є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, за вказаних обставин, підстав для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, як про це вказують в апеляціях прокурор та потерпіла сторона, не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів,-

ухвалила:
апеляції засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , адвокатів діючих в інтересах засудженого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області