Справа № 132/2058/14-к
Провадження №11-кп/772/156/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула 18 лютого 2015 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №000057 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше не судимого;

засуджено за ч.1 ст.172 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510грн.

В задоволенні позову ОСОБА_11 про відшкодування 5 600грн моральної шкоди відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнено із ОСОБА_6 на її користь 17 000грн матеріальної шкоди та 2 000грн моральної шкоди.

За участю прокурора: ОСОБА_12

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_6 просить вирок місцевого суду в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 скасувати та повернути матеріали провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального законів при його вирішенні.

ОСОБА_6 за вироком суду засуджений за те, що являючись згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця №755579 від 16.11.2004 року приватним підприємцем, що має право приймати на роботу працівників та звільняти їх з роботи, будучи наділеним організаційно розпорядчими функціями, з жовтня 2012 року і по січень 2014 року, з метою ухилення від сплати страхових внесків у державні цільові фонди, з метою спрощення ведення обліку роботи та бухгалтерського обліку, діючи умисно, з інших особистих мотивів, порушуючи вимоги п.6 ч.І ст.24, ст. 24-1, ч.2 ст. 2 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», залучив до роботи на колишньому КСП «Дружба» за адресою: АДРЕСА_1 , використовував працю ОСОБА_11 як доярки, ОСОБА_8 як свинарки, ОСОБА_10 як тракториста, ОСОБА_13 як доярки, ОСОБА_14 як тракториста, ОСОБА_15 в якості різноробочого, ОСОБА_16 як доярку, ОСОБА_17 в якості будівельника, без укладання з ними трудових угод з послідуючою їх реєстрацією у Калинівському районному центрі зайнятості, порушивши тим самим передбачені ст.ст. 43.46 Конституції України та законодавством України права громадян на працю й соціальний захист, грубо порушив законодавство про працю.

Так, в порушення вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», ФОП ОСОБА_6 , використовуючи працю громадян ОСОБА_11 - в період часу з 11.10.2012 року по квітень 2013 року, ОСОБА_8 - з 05.08.2012 року по 07.01.2014 року, ОСОБА_10 - з квітня 2013 року по жовтень 2013 року, ОСОБА_13 - з січня 2013 року по березень 2013 року, ОСОБА_14 - з березня 2012 року по 12.10.2012 року, ОСОБА_15 - з весни 2011 року по 2013 рік, ОСОБА_16 - з 25.11.2013 року по 07.02.2014 року, ОСОБА_17 - з квітня 2013 року по червень 2013 року, не забезпечив достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та витрат на оплату праці у встановленому порядку. Зокрема, ФОП ОСОБА_6 не запроваджено ведення табелів обліку використаного робочого часу та відомостей нарахування та виплати заробітної плати вказаних найманих працівників.

Відсутність достовірного обліку робочого часу працівників порушує встановлений зазначеною нормою закону порядок управління та є наслідком позбавлення працівників права на отримання заробітної плати за роботу в надурочний час, роботу у вихідні та святкові дні. Крім того, відсутність первинних облікових бухгалтерських документів позбавляє можливості дослідити порядок та розміри виплати заробітної плати, наявності чи відсутності заборгованості з виплати заробітної плати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , підтримавших доводи апеляційної скарги; заперечення потерпілої ОСОБА_8 проти її задоволення; потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які поклались на законність рішення суду; прокурора, що вважав обґрунтованими апеляційні вимоги обвинуваченого; виступи учасників апеляційного провадження в судових дебатах, в підтримання висловлених позицій; обвинуваченого із останнім словом; дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги із наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, не піддаються сумніву та ніким не оскаржуються.

Проте, розгляд цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 проведений місцевим судом без достатнього з`ясування характеру і розміру заподіяної потерпілій матеріальної шкоди.

Суд всупереч вимог ст.ст.127, 129, 374 КПК України, без дослідження підстав до задоволення цивільного позову, його обґрунтованості доказами, послався на обставини, викладені в позовній заяві, підтримані потерпілою, визнав, що позовні вимоги ОСОБА_8 підлягають до задоволення, оскільки вони достовірно встановлені.

Цивільний позов у кримінальному провадженні, як і у цивільному, має бути обґрунтований належними і достовірними доказами.

Підтримання потерпілою своїх позовних вимог при запереченні їх обвинуваченим та відсутності інших доказів у їх підтвердження, не давало підстав суду до його задоволення.

Із прослуханого аудіозапису судового процесу в місцевому суді вбачається, що покази інших потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 стосуються обставин, трудових стосунків із обвинуваченим, а не підтвердження чи спростування заявлених позовних вимог.

Тому посилання у вироку на дані покази в підтвердження позовних вимог є необґрунтованими.

Більш того, виходячи зі змісту ст.128 КПК України, право пред`явлення позову у кримінальному провадженні належить особі, що зазнала збитків від злочину, за яким винний звинувачується.

В зв`язку з цим, претензії матеріального характеру можуть пред`являтися і вирішуватись в межах даного звинувачення, всі інші вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності, підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як встановлено судом по вироку, ОСОБА_6 був визнаний винним у грубому порушенні законодавства про працю, проте він не лише не засуджувався, а і не обвинувачувався у невиплаті потерпілим заробітної плати.

Незважаючи на що, суд в даному провадженні вирішив цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , який стосувався оплати її праці.

Зважаючи, що дані питання по суті не вирішуються в апеляційній інстанції при розгляді кримінального провадження, вирок суду в цій частині підлягає скасуванню із поверненням матеріалів провадження в районний суд для розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовільнити частково.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 скасувати,

Кримінальне провадження в цій частині повернути на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд, в іншому складі суддів.

В решті вирок суду залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом вірно: