УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Шилової Т.С.,

суддів: Широян Т.А., Романець Л.А.,

за участю прокурора Таргонія О.В.

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника засудженого на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 3 грудня 2013 року

Вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, такий, що не має судимості, засуджений

· за ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки без конфіскації засобів лову;

· за ч. 1 ст. 209 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом на суму 609281 грн., з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих та господарських функцій в установах, організаціях та підприємствах будь-якої форми власності строком на 2 роки.

За сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом на суму 609 281 грн., з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих та господарських функцій в установах, організаціях та підприємствах будь-якої форми власності строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки без звільнення на підставі ст. 77 КК України від додаткового покарання у виді конфіскації коштів, одержаних злочинним шляхом на суму 609 281 грн., без конфіскації майна та з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих та господарських функцій в установах, організаціях та підприємствах будь-якої форми власності строком на 2 роки, а також на нього покладено обов'язки відповідно до ч. 1 п. 3,4 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він, обіймаючи посаду керівника - отамана громадської організації «Генічеський курінь козацького війська Запорізького низового», достовірно знаючи, що за рішенням Господарського суду Херсонської області від 8 грудня 2005 року державна реєстрація зазначеної організації була ліквідована, діючи умисно із корисливих спонукань, використовуючи печатку ліквідованої організації, надав у Державний комітет рибного господарства України пакет документів з метою отримання квоти на вилов водних живих ресурсів та отримав таку квоту на 2007 рік для здійснення промислу в Азовському морі з притоками, лиманами, затоками водних живих ресурсів - риби різного найменування в межах загального ліміту. У подальшому він від імені організації «Генічеський курінь …» укладав із фізичними особами тимчасові трудові угоди, видаючи на їх підставі талони на діяльність по вилову водних живих ресурсів на користь роботодавця.

Внаслідок використання зазначених талонів було фактично незаконно виловлено водних живих ресурсів - пеленгасу, бичків на загальною вагою 8 670 т. на суму 27 606 грн., якими ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд.

За таких же обставин він отримав квоту на вилов водних живих ресурсів на 2008, 2009, 210 роки, використавши їх у такий же спосіб та спричинивши матеріальної шкоди рибним запасам України на загальну суму відповідно: у 2008 році - 201140 грн., у 2009 році - 332610 грн., у 2010 році - 47 925 грн.

Він же у ході зазначеної незаконної діяльності у період 2007-2010 роках, отримавши у незаконний спосіб грошові кошти на загальну суму 609 928 грн., вчинив дії по їх легалізації, зокрема, частину з цих грошей він використав у якості плати за отримання ліцензії Мінагрополітики на право зайняття рибним промислом, частину - для щорічного отримання квоти Державного Комітету рибного господарства України, а також для забезпечення нормальної роботи засобів і знарядь лову, в тому числі спрямував 4982 грн. на сплату податків та штрафних санкцій.

У касаційних скаргах:

· прокурор просить вирок та ухвалу суду змінити, виключити застосування додаткового покарання за ч. 1 ст. 209 КК України у виді конфіскації майна, оскільки за сукупністю злочинів засуджений був звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

· захисник засудженого просить скасувати постановлені щодо засудженого судові рішення скасувати і справу направити на новий судовий розгляд. Вважає, що суд повно та всебічно не визначив об'єктивну сторону злочину за ч. 1 ст. 249 КК України, за який ОСОБА_1 засуджено, не дав належну оцінку усім доказам у справі. Оскільки засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 209 КК України пов'язане із засудженням його за ч. 1 ст. 249 КК України, то, на його думку, вирок суду підлягає скасуванню у повному обсязі.

Крім того, наголошує на порушенні судом вимог ст. 55 КК України щодо недопустимості повторної участі судді апеляційного суду під час розгляду справи у апеляційному порядку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційної скарги прокурора та часткову підтримку касаційної скарги захисника засудженого, а тому просив скасувати ухвалу суду і справу направити на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони (касаційні скарги) підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ст. 275 КК України, суд розглядає справу в межах пред'явленого обвинувачення. Відповідно до змісту ст. 132, 223 КПК України документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати усі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як убачається із матеріалів справи, дії ОСОБА_1 по отриманню державної квоти на вилов риби в Азовському морі і подальшому використанню даної квоти шляхом укладання трудових угод з фізичними особами первинно було кваліфіковано за ч. 1,2,4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

Після скасування за апеляцію прокурора через м'якість призначеного йому покарання вироку суду щодо ОСОБА_1, яким він був засуджений за цим законом, при новому судовому розгляді прокурором проявлене обвинувачення за ст. 190 КК України було змінено, і ці його дії було кваліфіковано за ч. 1 ст. 249 КК України. При цьому обґрунтування нового обвинувачення не потерпало змін.

Ч. 1 ст. 249 КК України передбачає відповідальність за незаконне зайняття, в тому числі і рибним промислом, якщо воно завдало істотну шкоду.

Оскільки диспозиція ч. 1 ст. 249 КК України є бланкетною, то обвинувачення у цьому злочині, виходячи з положень ст. 334 КПК України, повинно містити формулювання із посиланням на законодавство, яке регулюює правовідносини, пов'язані із використанням та охороною відповідного природного ресурсу та чітко викладати об'єктивну сторону даного злочину.

У зміненому прокурором обвинуваченні у суді ці вимоги закону не дотримані.

Об'єктивна сторона злочину за ч. 1 ст. 249 КК України передбачає наявність у сукупності трьох ознак :

· діяння - незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом;

· наслідки у вигляді істотної шкоди;

· причинний зв'язок між діянням та наслідками.

Зокрема належним чином не викладена об'єктивна сторона злочину, не зазначено у чому полягає незаконність дій ОСОБА_1 відносно незаконного зайняття рибним промислом, які правила рибальства (промислового чи любительського) ним порушено, як його дії співвідносяться із невиконанням вимог законів та підзаконних актів щодо охорони, раціонального використання й відтворення тваринного світу.

Окрім того, слід правильно, знову ж таки із посиланням на відповідні закони, визначити розмір спричиненої шкоди. У пред'явленому ОСОБА_1 обвинуваченні таке обґрунтування відсутнє.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що пред'явлене ОСОБА_1 обвинувачення за ч. 1 ст. 249 КК України є неконкретним і не давало можливості суду для постановлення будь якого вироку у справі.

Апеляційний суд, залишаючи вирок суду щодо ОСОБА_1 без зміни, повторив його недоліки і, таким чином, постановив незаконне рішення.

Оскільки обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 249 КК України пов'язане із обвинуваченням за ч. 1 ст. 209 КК України, то засудження його за цим законом є сумнівним.

Окрім того, призначаючи ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суди припустились помилки щодо призначення йому додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, судові рішення у кримінальній справі постановлені з істотним порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону, тому у відповідності до ст. 370 КПК України, вони підлягають скасуванню із направленням справи на нове розслідування, під час якого необхідно повно, об'єктивно і всебічно дослідити всі обставини справи та вирішити питання про подальший рух справи.

Залежно від з'ясування цих обставин слід прийняти законне і обґрунтоване рішення щодо наявності чи відсутності в діях засудженого складу злочину, а в разі пред'явлення обвинувачення викласти його формулювання відповідно до вимог закону з відображенням усіх обов'язкових елементів складу злочину.

На підставі наведеного, керуючись статями 394-396 КПК України 1960 року, п. 11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника та прокурора задовольнити частково, вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 3 грудня 2013 року щодо ОСОБА_1 скасувати і справу направити на нове розслідування.

Судді

____________ ____________ _____________

Т.А. Широян Т.С. Шилова Л.А. Романець