АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/2214/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/33/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теміртау Карагандинської області Казахстану, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:19.05.1997 року Кременецьким районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.140, ч.3 ст.141, ст.ст.44, 42 КК України (1960 року) до чотирьох років позбавлення волі; 12.05.1999 року за ч.2 ст.196-1 КК України (1960 року) до одного року позбавлення волі; 16.07.2002 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 03.03.2004 року за ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.1 ч.4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі; 18.12.2008 року за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі

засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 02 год. 45 хв. 10 лютого 2015 року.

Вироком також вирішено питання щодо стягнення з засуджених судових витрат та щодо речових доказів.

Згідно з вироком 12 серпня 2014 року приблизно о 11 год. 00 хв. до будинку ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 , прийшов ОСОБА_7 на той час у будинку ОСОБА_9 перебувала його дружина - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка проживала по АДРЕСА_1 . Перебуваючи у приміщенні будинку, між ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_11 на грунті особистих неприязних відносин, які раптово виникнули, розпочався словесний конфлікт.

Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до ліжка, де в цей час лежала у горизонтальному положенні ОСОБА_11 , і розпочав наносити обома руками, зажатими в кулак, численні удари по різних частинах тіла останньої, а після цього стягнув її за руки та ноги з ліжка на підлогу, дотягнув її до шафи із дзеркалом, що знаходилися поряд із ліжком, де лежала ОСОБА_11 , і схопивши за волосся у тім`яній ділянці голови, ззаду наніс декілька ударів головою об дверцята вказаної шафи із дзеркалом. Після того ОСОБА_7 , відпоустивши волосся ОСОБА_11 , далі продовжив свої злочинні дії, а саме -знаходячись біля лежачої на підлозі у горизонтальному положенні потерпілої ОСОБА_11 розпочав обома ногами взутими у туфлі, наносити їй удари по різних частинах тіла та в область голови.

Після того ОСОБА_7 вийшов на вулицю та через декілька хвилин повернувся до приміщення вказаного будинку і, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя потерпілої, наніс їй декілька ударів ногами, взутими в туфлі, по різних частинах голови, а після цього з метою убивства схопив ОСОБА_11 правою рукою за шию та став стискати її горло, наносячи при цьому удари її головою об меблі та підлогу і вбив.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, пом`якшити йому міру покарання, призначивши його в мінімальному розмірі, Апелянт вважає, що він діяв в стані афекту, оскільки застав свою дружину з любовником. При призначенні йому міри покарання суд першої інстанції не врахував, що потерпілий ОСОБА_12 претензій до нього не має, і просить призначити йому мінімальну міру покарання. Також суд не взяв до уваги того, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, хворіє турбекульозом, має на утриманні маму похилого віку, яка хворіє. Експертиза на стан сп`яніння проведена через 3-4 години після його затримання, на час вчинення злочину стверджує, що він був тверезий.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, пом`якшити його підзахисному міру покарання, призначивши його в мінімальному розмірі, передбаченому ч.1 ст.115 КК України. Захисник вважає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 є єдиним сином своєї матері ОСОБА_13 , яка пенсійного віку, вдова, перебуває на обліку лікаря терапевта і потребує постійного лікування. ОСОБА_7 вину свою у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаюється і фактичних обставин, вмінюваного йому обвинувачення, не оскаржує. Також просить взяти до уваги заяву потерпілого ОСОБА_14 , долучену до апеляційної скарги, в якій він заявляє про відсутність претензій до ОСОБА_7 , і просить призначити йому мінімальну міру покараня за вчинений злочин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та думку його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника задоволенню не підлягають, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, за яких ОСОБА_7 вбив, тобто умисно, протиправно заподіяв смерть ОСОБА_11 і висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у цьому кримінальному правопорушенні та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, визнаниними судом доведеними, грунтується на сукупності зібраних і належно оцінених доказів, є правильним і в апеляційних скаргах не заперечується. Тому ці обставини колегією суддів не переглядаються відповідно до ст.404 КПК України.

Що стосується призначеного розміру покарання, то воно призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України у межах, установлених у санкції ч.1 ст.115 КК України, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що визначений ОСОБА_7 розмір покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, з чим колегія суддів погоджується.

Призначивши ОСОБА_7 покарання в розмірі 10 років позбавлення волі, коли санкція статті закону, за якою його засуджено, передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, тим самим суд першої інстанції в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та сукупність обставин, що пом`якшують його відповідальність, в тому числі і ті, які вказані в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував позицію потерпілого ОСОБА_12 , а тому його заява долучена до апеляційної скарги захисника про те, що він просить призначити обвинуваченому мінімальну міру покарання, не є підставою для зміни вироку в цій частині.

Стверджування ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про його перебування в стані афекту, в зв`язку з чим йому слід пом`якшити міру покарання, не відповідають дійсності і колегією суддів до уваги не беруться, оскільки фізіологічний афект не виключає осудності.

Крім того, згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, який був досліджений в суді першої інстанції, ОСОБА_7 в період вчинення інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту не перебував.

Також не відповідають дійсності стверджування ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно врахував його перебування в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, оскільки в процесі вчинення ним інкримінованого правопорушення він був тверезий.

Факт перебування ОСОБА_7 в період вчинення інкримінованого йому діяння в стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №405 та показаннями свідка ОСОБА_10 , що було досліджено в суді першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції як ОСОБА_7 , так і його захисником ОСОБА_8 не наведено достатніх доводів, які б давали підстави змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому, а тому підстав для задоволення їх апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду від 27 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді - три підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2