Справа № 373/3205/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/450/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 06.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
27 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Переяслав-Хмельницької міжрайонної прокуратури Київської області на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року, якою відмовлено у скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_7
в с т а н о в и л а:
Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання - 4 роки позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 2 роки, не вчинить нового злочину та виконає покладенні на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання, роботи.
До суду надійшло подання начальника Переяслав-Хмельницького МВ КВІ про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2013 року. В обґрунтування доводів подання указано на те, що засуджений умисно не з`являється до кримінально-виконавчої інспекції для проведення профілактичної роботи та, не повідомивши інспекцію, зник з постійного місця проживання з метою ухилення від відбування покарання.

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд послався на те, що засуджений ОСОБА_7 змінив постійне місце проживання у зв`язку із складними життєвими обставинами, пов`язаними із труднощами у працевлаштуванні та врахував відсутність фактів притягнення засудженого до адміністративної відповідальності. Поряд із тим, указав на наявність у засудженого постійного місця проживання та роботи, а також те, що засуджений ОСОБА_7 добровільно з`явився на виклик до кримінально-виконавчої інспекції.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність ухвали, оскільки вона не ґрунтується на вимогах закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що будучи ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, засуджений ОСОБА_7 на місці постійного проживання був відсутній, на виклик КВІ не з`являвся, у зв`язку із чим до нього було застосовано привід та пізніше оголошено у розшук. Також, ОСОБА_7 не виконував обов`язки, які були покладені на нього судом. Просив ухвалу суду скасувати та задовольнити подання начальника Переяслав-Хмельницького МВ КВІ.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого, який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 78 КК України, ч.2 ст. 166 КВК України суд, за поданням кримінально-виконавчої інспекції про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, може прийняти рішення про направлення засудженого для відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 під час іспитового строку змінив місце свого проживання, про що не повідомив кримінально-виконавчу інспекцію. Прри апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_7 на даний час проживає в АДРЕСА_1 у своєї бабусі, номер мобільного телефону НОМЕР_1 .

Проаналізувавши суть та причини невиконання обов`язків, покладених на засудженого ОСОБА_7 вироком суду та вивчивши дані про його особу, який не вчиняв правопорушень, які б потягли за собою адміністративні стягнення, працевлаштований та має постійне місце проживання, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_7 та обґрунтовано відмовив у задоволенні подання кримінально-виконавчої інспекції.
Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що виконання не у повному обсязі покладених на засудженого обов`язків, викликане складними життєвими обставинами, які полягали у труднощах працевлаштування, а тому підстав для направлення засудженого для реального відбування покарання немає.

Поряд із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що намагання ОСОБА_7 знайти законне джерело доходу, свідчить про його бажання стати на шлях виправлення. При таких обставинах, доводи прокурора щодо незаконності рішення суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. Підстав для скасування ухвали суду, на думку колегії суддів, з врахуванням доводів апеляційної скарги, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 -залишити без змін.

Головуючий
Судді
З оригіналом згідно