Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 1-477/10
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Хрипун С.В.

при секретарі Бесчастній В.В.

за участю прокурора Балійчука Р.І.

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28.03.2010 року в період часу з 14 години по 16 годину ОСОБА_2, працюючи менеджером з продажу в ТОВ «Крокус Компані» та перебуваючи на своєму робочому місці, не являючись матеріально-відповідальною особою, скориставшись відсутністю сторонніх осіб з автомобіля НОМЕР_1 з причепом д/н АА 86-56 XX, який знаходився на території TOB «Крокус Компані» за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки, вул. Васильківська, 2-А, таємно викрав 10 мішків цукру загальною вагою 500 кг, вартістю 7 грн.27 коп. за 1 кг. на загальну суму 3635 грн., які завантажив на автомобіль «Форд Ескорт» д/н 463-79 KT під керуванням ОСОБА_3, який не знав про злочинні наміри ОСОБА_2

Після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв TOB «Крокус Компані» матеріального збитку на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_2 29.03.2010 року близько 06 години, працюючи менеджером з продажу в ТОВ «Крокус Компані» та перебуваючи на своєму робочому місці, не являючись матеріально-відповідальною особою, скориставшись відсутністю сторонніх осіб з автомобіля НОМЕР_1 з причепом д/н АА 86-56 XX, який знаходився на території TOB «Крокус Компані» за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки, вул. Васильківська, 2-А, таємно викрав 5 мішків цукру загальною вагою 250 кг., вартістю 7 грн. 27 коп. за 1 кг. на загальну суму 1817 грн. 50 коп., який завантажив на які завантажив на автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який не знав про злочинні наміри ОСОБА_2

Після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв TOB «Крокус Компані» матеріального збитку на вказану суму.

Своєю злочинною діяльністю ОСОБА_2 завдав TOB «Крокус Компані» матеріального збитку на суму 5452,50 грн.

Викраденим розпорядився на власний розсуд.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у предявленому йому обвинуваченні визнав частково та суду пояснив, що в березні 2009 року він влаштувався на роботу менеджером ТОВ «Крокус Компані» в с. Новосілки по вул. Васильківській, 2-А на TOB «Крокус Компані». В його функціональні обов'язки входило продаж продовольчих товарів, виписувати накладні на продовольчі товари, а саме цукор. 28 березня 2010 року у нього появився клієнт, яка захотіла купити цукор. 28.03.2010 року він вирішив приїхати на склади в с. Новосілки, вул. Васильківська, 2-А, щоб здійснити поставку цукру вказаному клієнту Він попросив свого знайомого на ім'я ОСОБА_3, який працює біля будинку, де він проживає, по ремонту взуття, щоб допоміг йому, так як у нього є автомобіль марки «Форд». Він попросив, щоб він на автомобілі перевіз йому цукор в мішках, за що йому пообіцяв грошову винагороду в сумі 200 гривень. Близько 14 години 28.03.2010 року вони заїхали на територію TOB «Крокус Компані», де знаходився вантажний автомобіль МАЗ з причепом, двері причепа на замок були не замкнуті та не опломбовані. Він відчинив двері причепу та заліз всередину. Потім вони з ОСОБА_3 завантажили в автомобіль марки «Форд» 5 мішків цукру і поїхали з території підприємства. Викрадений цукор він відвіз та здав на оптову базу «Волинська», що в м. Києві, приватному підприємцю жінці по 7 гривень за 1 кг. цукру, тобто за весь товар він отримав гроші в сумі 1700 гривень. Він сказав підприємцю, що зараз привезе ще 250 кг. цукру, на що вона погодилась. Після цього він з ОСОБА_3 знову поїхав до місця своєї роботи. Приїхавши в с. Новосілки на територію ТОВ «Крокус Компані» вони під'їхали до того ж причепу та завантажили звідти три мішки в багажне відділення, а 2 мішки з цукром до салону автомобіля. Після цього вони знову поїхали на оптову базу «Волинська» до жінки підприємця, якій продали цукор. Після розрахунку, вони поїхали додому. По дорозі він дав ОСОБА_3 гроші в сумі 200 гривень. Олег знав, що він працює на даній фірмі в с. Новосілки та не здогадувався, що цей цукор він викрадає. Він повідомив, що це йому потрібно по роботі. Олег підвіз його додому. Цього ж дня ввечері близько 21 години він зателефонував своєму колишньому однокласнику ОСОБА_4 та попросив його 29.03.2010 року зранку з'їздити з ним до нього на роботу, щоб взяти цукор, за що пообіцяв йому грошову винагороду в сумі 150 гривень, на що ОСОБА_4 погодився. 29.03.2010 року близько 06 години вони зустрілися в м. Київ по вул. Саксаганського, 103. ОСОБА_4 був на своєму автомобілі «Мутсубісі Галант» сріблястого кольору. Вони поїхали в с. Новосілки до місця його роботи. Заїхавши на територію товариства, знову під'їхали до того ж причепу і завантажили звідти три мішки цукру в багажне відділення, а 2 мішки до салону автомобіля. Після цього вони поїхали на «Деміївський ринок» в м. Київ. Поблизу даного ринку він запропонував невідомому чоловіку придбати у нього 250 кг цукру по 7 гривень за 1 кг, на що той погодився. Після цього вони розвантажили цукор з автомобіля і завантажили на візок. Невідомий чоловік дав йому гроші в сумі 1750 грн. Після цього вони поїхали. ОСОБА_2 дав ОСОБА_4 гроші в сумі 150 гривень. Цього ж дня він на роботу не вийшов, сказав, що погано себе почуває. Гроші в сумі 5000 гривень він віддав своїй знайомій Наталії, які він винен був гроші.

28.03.2010 року перед тим, як він вирішив приїхати на склад в с. Новосілки на вул. Васильківську, 2-А, він зателефонував комірнику ТОВ «Крокус Компані» ОСОБА_5 та повідомив його, що має намір приїхати та взяти на реалізацію цукор, тому просив його приїхати та відчинити йому склад. Він йому сказав, що приїхати не зможе, але сказав, що на території стоїть незачинений вантажний автомобіль і запропонував, щоб він приїхав і взяв сам цукор з нього. Про те, що на території стоїть незамкнутий вантажний автомобіль він дізнався з вищевказаної телефонної розмови з ОСОБА_5, оскільки він 26.03.2010 року пішов з роботи приблизно о 16 годині, а зі слів ОСОБА_5 йому стало відомо, що вантажний автомобіль приїхав 26.03.2010 року пізно ввечері. Тому він і телефонував ОСОБА_5, щоб той приїхав та відкрив склад, тому що ключ від складу є лише у нього.

Не визнає своєї вини у проникненні до сховища, оскільки він, як менеджер товариства мав право у випадку наявності клієнта брати цукор і зі складу і з автомобілів, які привезли цукор і, які не встигли розвантажити.

На досудовому слідстві ОСОБА_2 дав показання в якості обвинуваченого 14.05.2010 року (а.с.52-54), де зазначив, що він викрав цукор, щоб розрахуватися з боргом.

Крім частково визнання підсудним своєї вини, його винність у вчиненні крадіжки підтверджується іншими доказами, дослідженими в процесі судового слідства.

Свідок ОСОБА_6, яка суду пояснила, що напротязі приблизно 10 останніх років вона працює на Волинській оптовій базі в м. Київ приватним підприємцем з продажу продуктів харчування. 28.03.2010 року близько 14 години, коли вона знаходилась на своєму робочому місці, до неї підійшов невідомий чоловік, котрий не представився. Він їй запропонував придбати у нього цукор. Вона запитала в нього, чи цукор не крадений, на що невідомий чоловік відповів, що цукор не крадений, а належить фірмі, де той працює менеджером. Після цього він запропонував придбати їй по 7 грн/кг 5 мішків цукру загальною масою 250 кг., на що вона погодилась. При цьому вона була впевнена, що невідомий чоловік був представником якоїсь фірми і цукор не крадений. Після цього вони з автомобіля іноземного виробництва розвантажили 5 мішків цукру по 50 кг в кожному мішку. Потім даний чоловік сказав, що може ще привезти 250 кг цукру, на що вона погодилась. Приблизно через 30 хвилин даний чоловік знову приїхав до неї та привіз 5 мішків цукру, по 50 кг в кожному мішку. Також він повідомив, що може привезти ще цукру, але в нього немає вантажного автомобіля. Після цього вона з ним розрахувалася за 10 мішків цукру на загальну суму 3400 гривень.

Свідок ОСОБА_3, пояснив суду, що 28.03.2010 року біля 13 години йому зателефонував ОСОБА_2 та попросив відвезти його на своєму автомобілі марки «Форд» до нього на роботу, щоб забрати звідти 10 мішків цукру, за що пообіцяв заплатити 200 грн. Він погодився і вони вдвох з ОСОБА_2 на його автомобілі приїхали в с. Новосілки, де заїхали на територію якогось товариства та з вантажного автомобіля повантажили до його автомобіля 5 мішків цукру. Після цього вони поїхали на Волинську базу, де ОСОБА_2 здав цукор якомусь підприємцю. Після цього вони повернулись до вантажного автомобіля звідки знову взяли 5 мішків цукру та знову відвезли їх на Волинську базу. Після цього вони поїхали додому. ОСОБА_2 дав йому 200 грн. Про те, що ОСОБА_2 крав цукор, він не знав.

Свідок ОСОБА_4, який суду пояснив, що 28.03.2010 року йому зателефонував колишній однокласник ОСОБА_2 і попросив на його автомобілі НОМЕР_3 перевезти з місця роботи ОСОБА_2 цукор в інше місце. ОСОБА_4 погодився, але повідомив, що може або до роботи або після роботи. ОСОБА_2 сказав, що це буде зранку. 29.03.2010 року близько 06 години він зустрівся з ОСОБА_2 поблизу свого будинку і вони разом на вищевказаному автомобілі поїхали до с. Новосілки до місця роботи ОСОБА_2 Вони заїхали на територію підприємства, де під'їхали до вантажівки з причепом. ОСОБА_2 відчинив двері причепа та попросив його допомогти розвантажити мішки, на що він погодився. Три мішки вони поклали до багажного відділення, а два мішки до салону автомобіля. Коли вони завантажили 5 мішків, то ОСОБА_2 зачинив двері причепу і вони поїхали на «Деміївський ринок» в м. Київ, де ОСОБА_2 продав невідомому чоловіку 5 мішків цукру. Невідомий чоловік завантажив мішки з цукром на візок та повіз на територію ринку, куди саме, не знає. Після цього він поїхав на роботу, а ОСОБА_2 поїхав додому. За те, що він допоміг ОСОБА_2, той дав йому грошову винагороду в сумі 150 грн. Він не знав, що ОСОБА_2 викрав даний цукор, а вважав, що це йому потрібно по роботі, так як ОСОБА_2 працює менеджером з продажу цукру.

Свідок ОСОБА_7, який суду пояснив, що 28.03.2010 року він заступив на зміну о 08 годині. Близько 14 години до КПП під'їхав автомобіль марки «Форд» з ОСОБА_2, який підійшов до нього та повідомив, що йому потрібно заїхати на територію. Він дав дозвіл на в'їзд, так як ОСОБА_2 працював менеджером в товаристві. Що саме ОСОБА_2 робив на території, він не знає. При виїзді він автомобіль не перевіряв, так як це не входить в його обов'язки. 28.03.2010 року близько 15 години ОСОБА_2 знову повернувся на вищевказаному автомобілі. 29.03.2010 року близько 06 години 40 хвилин до КПП знову приїхав ОСОБА_2 з водієм на автомобілі НОМЕР_4. Він підійшов до нього та повідомив, що йому потрібно знову заїхати на територію. Він запитав ОСОБА_2, чому він так рано приїхав, на що йому ОСОБА_2 відповів, що йому потрібно терміново по справах. Він автомобіль пропустив. При виїзді також автомобіль не перевіряв. Приблизно через два дні він дізнався від працівників TOB «Крокус Компані», що з їх товариства був викрадений цукор.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що працює старшим менеджером ТОВ «Крокус Компані» з 2007 року. ОСОБА_2 також працював у цьому товаристві на посаді менеджер з продажу. В обовязки останнього входило продаж сировини на виробництво кондитерських та хлібопекарських виробів. Вїзд на територію ТОВ «Крокус Компані» здійснюється за перепустками, які видає менеджер з продажу. Автомобіль, з якого ОСОБА_2 взяв цукор, належить ТОВ «Крокус Компані». Вказаний автомобіль з цукром приїхав перед вихідними, тому повинен був розвантажуватися в понеділок. Двері в цей автомобіль не були опломбовані. Згідно з практикою менеджери з продажу мали доступ до автомобілів та складів з дозволу завідуючого складом.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що 28.03.2010 року, коли він перебував в м. Києві до нього зателефонував менеджер TOB «Крокус Компані», який повідомив, що йому потрібно терміново відвантажити цукор. Він сказав ОСОБА_2, що його зараз немає на роботі, що вихідний день. Потім 30.03.2010 року він дізнався, що ОСОБА_2 вивіз з території TOB «Крокус Компані» цукор в мішках, гроші за цукор до каси не вніс, на роботу не зявився. Менеджери товариства мають вільний доступ до приміщень товариства.

Крім того, вину підсудного ОСОБА_2 у вчиненні крадіжки повністю підтверджують докази, які є в матеріалах справи і які були досліджені в ході судового слідства, а саме:

-протокол заяви ОСОБА_9, в якій він просить прийняти міри до ОСОБА_2, який 30.03.2010 року з його підприємства ТОВ «Крокус Компані», що знаходиться в с. Новосілки по вул. Васильківській, 2а, викрав 2 т 50 кг цукру (а.с. 5);

-протокол огляду місця події. обєктом якого являється ділянка місцевості, що розташована на території ТОВ «Крокус Компані» по вул. Васильківській, 2-а в с. Новосілки Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 8-12);

-інвентаризаційний опис № 3 на 31.03.2010 року, згідно якого на складі знаходиться цукор в мішках в кількості 26099,2 кг. За результатами інвентаризації виявлено недостачу 2050 кг цукру на загальну суму 14907 грн. 59 коп. (а.с. 13);

-копія свідоцтва про реєстрацію ТОВ «Крокус Компані» (а.с. 14);

-копія наказу про прийняття на роботу на випробувальний термін ОСОБА_2 в ТОВ «Крокус Компані» на посаду менеджера (а.с. 17);

-протокол про зявлення із зізнанням ОСОБА_2 (а.с. 18);

-заява директора ТОВ «Крокус Компані» про відсутність у нього матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_10 (а.с. 38).

Суд визнає, що свідки ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 давали суду правдиві показання, які відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з іншими доказами по справі.

Достовірними суд визнає визнавальні показання ОСОБА_2, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються з іншими доказами по справі. Вказані показання ОСОБА_2 давав в присутності свого захисника, що виключає можливість застосування до підсудного органами досудового слідства недозволених методів. Дане твердження підсудного не знайшло свого підтвердження під час проведення перевірки заяви останнього прокуратурою Києво-Святошинського району Київської області.

Таким чином, аналіз зібраних та досліджених по справі доказів свідчить про те, що вина підсудного у вчиненні крадіжка доказана повністю, але органами досудового слідства не вірно кваліфіковані його дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, оскільки згідно показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_5 менеджери з продажу, в тому числі і підсудний мали вільний доступ до складу товариства та не розвантажених автомобілів товариства, а тому суд кваліфікує дії підсудного за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу підсудного.

Призначаючи покарання підсудному, суд бере до уваги, що вчинені злочини відносяться до злочинів середньої тяжкості, ОСОБА_2 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, обставиною, яка помякшує покарання підсудного, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, та призначає покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.1 та ч.2 ст. 185 КК України.

Враховуючи особу підсудного ОСОБА_2, який раніше не судимий, відшкодував завдані збитки, суд вважає, що його виправлення можливе без реального відбування покарання і на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням, покладаючи на нього частину обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185 та ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

-за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з моменту проголошення вироку.

На підставі ст. 76 КК України зобов′язати засудженого ОСОБА_2 в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично зявлятись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 15 (пятнадцяти) діб з дня його проголошення.

Суддя