Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,

суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16.,

при секретарі ОСОБА_17.,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000342 за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки та мешканки АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_18,

представника потерпілого ОСОБА_2,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує, що у порушення вимог закону, суд першої інстанції вибірково та неналежно дослідив докази, на які посилається сторона обвинувачення, безпідставно визнав неналежними докази, які підтверджують пред'явлене обвинувачення, що призвело до незаконного виправдання ОСОБА_1, безпідставно відхилив низку клопотань сторони обвинувачення. Вважає, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення вимог закону увагу не звернув та не виправив їх. Зазначає, що рішення постановлені з порушенням вимог ст. ст. 370, 374, 419 КПК України.

В письмових запереченнях ОСОБА_1 судові рішення вважає законними і обґрунтованими просить їх залишити без зміни, а скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора і представника потерпілого ОСОБА_2 на підтримку касаційних вимог, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнана невинуватою у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та виправдана на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України

Цивільний позов відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Луцьку до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином - залишено без розгляду.

Вирішені питання про речові докази та арештоване майно.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року вирок залишено без зміни.

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувалася у тому, що вона в період з 6 по 7.05.2006 року у невстановлений органом досудового розслідування час, перебуваючи на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах у позаробочий час отримала травму, у зв'язку з чим 7.05.2006 року була госпіталізована у відділення травматології Луцької міської клінічної лікарні з діагнозом «Закритий компресійний перелом тіла L1 хребця І-ІІ ст.». Достовірно знаючи про те, що дана травма отримана у позаробочий час і вона не пов'язана з виробництвом, з метою заволодіння шляхом обману чужим майном - одноразової та щомісячної допомоги Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, 03.04.2009 року написала заяву, що 06.05.2006 року з нею в приміщенні відділу Пенсійного фонду, що за адресою - м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 32, стався нещасний випадок.

На підставі отриманих від ОСОБА_1 завідомо неправдивих відомостей 29.04.2009 року комісією з розслідування нещасного випадку (утворена згідно наказу №25 управління Пенсійного фонду в м. Луцьку від 08.04.2009 року) складено акти форми Н-1, Н-5 з висновком про те, що нещасний випадок 06.05.2006 року пов'язаний з виробництвом.

Відповідно до цих актів Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань по Волинській області їй незаконно призначено та за період з 20.05.2009 року по 31.08.2013 року виплачено за рахунок бюджетних коштів 100157,61 грн.: одноразову допомогу в зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності в сумі 40140 грн., допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в сумі 11493,40 грн., витрати на медикаменти 1267,46 грн., а також щомісячні страхові виплати на загальну суму 47256,75 грн.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред'явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що зібрані стороною обвинувачення, так і тих, що були зібрані стороною захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Цих вимог закону суд дотримався.

Спростовуючи пред'явлене ОСОБА_1 обвинувачення, суд навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші і обґрунтовано дійшов висновку про її невинуватість, вказавши у мотивувальній частині вироку підстави виправдання.

Як убачається з матеріалів справи, суд, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому слідстві та досліджені в судовому засіданні докази, на підставі яких ОСОБА_1 було пред'явлене обвинувачення, надавши їм належну оцінку.

Докази, зазначені та надані сторонами кримінального провадження, суд першої інстанції дослідив у повному обсязі, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами в наданні інших доказів не встановлено.

Суд досліджує докази безпосередньо, оцінює їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Будь-які докази не мають наперед встановленої сили.

Виправдовуючи ОСОБА_1, суд зазначив, що не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, оскільки його вчинення не підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 давала послідовні показання стосовно фактичних обставин обвинувачення, зазначаючи, що злочину вона не вчиняла, нещасний випадок стався з нею за місцем роботи в приміщенні управління пенсійного фонду. Спускаючись по сходах вона впала, внаслідок чого отримала травму. Також зазначила, що не допускала порушень при складанні акту про нещасний випадок на виробництві, тобто не мала умислу на складання завідомо неправдивого документу, оскільки її трудова книжка зберігалася у міському управлінні ПФУ.

Суд дослідив показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - безпосередніх очевидців події, які підтвердили, що у 2006 році в Управлінні пенсійного фонду ОСОБА_1 впала на східцях. Також повідомили, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 схиляли їх до зміни показань по факту падіння ОСОБА_1 Оскільки ОСОБА_4 відмовився змінювати свої показання, то був звільнений з роботи в управлінні пенсійного фонду, хоча формальною причиною звільнення стало досягнення пенсійного віку. ОСОБА_3 же спочатку змінила свої первинні показання та залишилася працювати.

Ці показання свідка ОСОБА_4 узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту, згідно з яким у 2006 року в приміщенні управління пенсійного фонду у м. Луцьку ОСОБА_1 посковзнулася, внаслідок чого впала нижньою частиною спини на сходи та протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_1, яка зазначила, що посковзнулась та впала на східцях.

Обґрунтовано суд послався на показання свідка ОСОБА_7 про те, що він працював на різних посадах в управлінні Пенсійного фонду України в м. Луцьку. У 2006 році з ОСОБА_1 у приміщенні фонду стався нещасний випадок. Обставин падіння особисто не бачив, дізнався про подію в той же день від ОСОБА_3 Спустившись вниз побачив ОСОБА_1, яка була біля входу у приміщення, а її підтримував ОСОБА_4 У 2009 році його було ознайомлено з наказом про створення комісії (головою якої був він) про розслідування обставин вищезгаданого нещасного випадку. Провівши розслідування, за участю представника Фонду соціального страхування та свідків-очевидців події, було прийнято рішення, що даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, про що складено акт за формою Н-1. Жодних неправомірних дій при його розслідуванні вчинено не було, усі документи перевірялись, в тому числі і працівниками фонду соціального страхування, які дійшли однозначного висновку про обгрунтованість усіх складених документів, прийняли відповідне рішення та провели нарахування виплат.

Згідно п. 14 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 25.08.2004 року №1112 визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися у період перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці, пов'язаному з виконанням роботи, починаючи з моменту прибуття працівника на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства».

Наказом першого заступника начальника управління пенсійного фонду в м. Луцьку №25 від 08.04.2009 року утворено комісію з розслідування нещасного випадку, що трапився ОСОБА_1 у приміщення відділу пенсійного забезпечення під час виконання службових обов'язків, у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (представник Фонду соціального страхування), ОСОБА_10

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку форми Н-5, що стався 06.05.2006 року, затвердженого першим заступником начальника управління Пенсійного фонду в м. Луцьку ОСОБА_11 29.04.2009 року, 06.05.2006 року в приміщенні управління, по вул. Кривий Вал, 32, на сходовій клітці між першим та другим поверхами з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, в результаті якого остання (у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4.) оступилась, в результаті чого вона впала, вдарившись нижньою частиною спини об кам'яні сходи. Відповідно до висновку комісії даний нещасний випадок визнаний пов'язаним з виробництвом, про що складено акт за формою Н-1 та підписано головою та членами комісії. При цьому вказано, що ОСОБА_1 порушила ст. 14 Закону України «Про охорону праці» .

Згідно копії акту №1 за формою Н-1 (належним чином завіреної) причиною нещасного випадку на виробництві є особиста необережність потерпілої під час спуску сходами у взутті на високих підборах, порушення нею ст.14 Закону України «Про охорону праці» , свідками нещасного випадку ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що як під час розслідування нещасного випадку у квітні 2009 року, так і при повторному розслідуванні у липні-серпні 2013 р., а також безпосередньо у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_7 підтвердили факт падіння ОСОБА_1 06.05.2006 року у приміщенні відділу Пенсійного Фонду в м. Луцьку за адресою м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 32. Наявність у ОСОБА_1 тілесного ушкодження у вказаний період об'єктивно підтверджується дослідженою медичною документацією та висновками обох судово-медичних експертиз. Підстави ставити їх під сумнів у касаційній скарзі не наведені.

Досліджено судом і копію виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії ВНЛ № 024837 20.05.2009 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% (наказ №238 п.6в), у зв'язку з трудовим каліцтвом.

Суд проаналізував всі матеріали кримінального провадження, належним чином дав оцінку як висновкам судово-медичних експертиз так і показанням судово-медичних експертів, обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання прокурора про проведення їх одночасного допиту та у призначенні додаткової повторної комісійної судово-медичної експертизи.

Неспроможні і твердження прокурора про те, що відмовляючи в проведенні одночасного допиту експертів, суд позбавив сторону обвинувачення можливості з'ясувати причини розбіжностей у висновках судово-медичних експертиз, оскільки на думку колегії суддів, судом першої інстанції було досліджено і проаналізовано достатньо доказів, на підставі сукупності яких було прийняте законне і обґрунтоване рішення.

Суд у вироку вірно зазначив, що аналізуючи окремі докази сторони обвинувачення з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв'язку визнає їх суперечливими, здобутими із порушенням встановленого порядку та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом.

Отже, посилання прокурора на те, що висновки суду не ґрунтуються на доказах, здобутих у кримінальному провадженні і що судом «перекручено» показання свідків є безпідставним.

Надана судом оцінка і доводам прокурора про необґрунтованість висновку суду про неправдивість показань свідка обвинувачення ОСОБА_12 щодо обізнаності про нещасний випадок з ОСОБА_1 Суд зазначив, що ці показання ОСОБА_12 спростовуються підписаним керівником установи ОСОБА_12 балансом за 2009 рік Головного управління ПФУ у Волинській області, відповідних звітів про виплати. Окрім того, ОСОБА_1 особисто повідомляла йому про нещасний випадок.

При цьому згідно письмової відповіді від 14.02.2014 року №1366/04-10-40 Управління пенсійного фонду України в м. Луцьку баланс виконання кошторису видатків апарату за 2009 рік було вилучено прокуратурою Волинської області 05.02.2014 року, після закінчення досудового розслідування, тобто з грубим порушенням кримінально-процесуального закону.

Що стосується викладення обставин отримання травми, які нібито ОСОБА_1, не змогла відтворити, то остання показала, що при проведенні слідчого експерименту, відображаючи момент і механізм свого падіння, вона достеменно цього не пам'ятала, так як падіння було раптовим, щоб потім в деталях його відтворити, і, крім того, з часу нещасного випадку минуло 7 років. Ці показання обвинуваченої будь-якими доказами не спростовані.

Відповідно до висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи у ОСОБА_1 мав місце компресійний перелом з клиноподібною деформацією 1 хребця поперекового відділу хребта, морфологічні особливості якого могли відповідати даті події - 06.05.2006 року. За даними спеціальної медичної літератури компресійний перелом є найбільш поширеним видом перелому хребта (до 60% переломів тіл хребців). Утворення клиноподібної деформації хребців обумовлено вертикальною компресією (стисненням по осі) зі згинанням хребта. Найбільш частіше утворюються компресійні переломи тіл 11,12 грудних та 1 поперекового хребців (перехідного відділу хребта) внаслідок падіння з висоти на ноги, сідниці. Як убачається із протоколів слідчих експериментів від 27.09.2013 року, 01.10.2013 року при падінні ОСОБА_1 на сходинковому марші, місцем контакту з поверхнею приземлення (горизонтальна поверхня сходинки) були сідниці. Біомеханізм ушкодження поперекового хребця складався з осьового навантаження в комбінації зі згинанням на межі нижньо-грудинного та поперекового відділів хребта. Вектор дії травмуючої сили при Докази винуватості ОСОБА_1, на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судовими інстанціями та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов'язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Всі клопотання учасників процесу розглянуті у відповідності з вимогами закону, а тому доводи прокурора про безпідставне незадоволення низки клопотань безпідставні.

Доводи прокурора щодо безпідставності виправдання ОСОБА_1, які аналогічні доводам його касаційної скарги, ретельно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, її законність сумнівів у колегії суддів не викликає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16