УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
червня 2007 року м. Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі :

головуючого -
Вотьканича Ф.А..,

суддів -
Симаченко Л. І., Дорчинець С.
Г.,

з участю
прокурора - Сирохман Л. І.,

ОСОБА_1 та його захисника - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляцією старшого
помічника прокурора Тячівського району на постанову Тячівського районного суду
Закарпатської області від 18 грудня 2006 року.

Цією постановою
кримінальну справу щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця с. М. Угольки Тячівського
району Закарпатської області,
несудимого,

обвинуваченого
у вчиненні злочинів, передбачених ч.
5 ст.
191; ч. 2 ст. 15 ч. 5
ст. 191; ч. 2 ст.
366 КПК України повернуто прокуророві на додаткове розслідування.

Органом
досудового слідства ОСОБА_1
обвинувачувався у тому, що, працюючи головою фермерського господарства
«ОСОБА_1» та будучи службовою особою, на
протязі червня 1994 року - квітня 2000 року,
зловживаючи службовим становищем шляхом складання та послідуючого
надання в державні органи завідомо неправдивих документів вчинив розкрадання
державного майна в особливо великих розмірах на суму 1 762434 гривні, замах на розкрадання державного майна в
особливо великих розмірах на суму 1 510000 гривень та службове підроблення при
таких обставинах.

1 червня
1994 року він разом з ОСОБА_3
підготували та направили листи № 25 та № 28 у Міністерства фінансів та
сільського господарства, Фонд підтримки
фермерських господарств та в банк «Україна» про часткову компенсацію з
державного бюджету витрат на нібито незавершені будівництвом об'єкти соціальної
сфери, які самовільно були побудовані
ОСОБА_1 та на відшкодування яких він не
мав права.

Справа: to
11 - 332/06 p. номер
статистичного звіту 6

Головуючий у
першій інстанції: Розман м. м. доповідач:
Симаченко Л.І.

2

На початку липня 1994 року ОСОБА_1 склав довідку - розрахунок витрат на будівництво об'єктів
загальною вартістю 1390000 гривень, куди
вніс завідомо неправдиві відомості стосовно кошторисної вартості будівельних
робіт та обсягів будівництва, зокрема :
завищив розмір витрат на будіництво дитячого садка на суму 100000 гривень;
неповної середньої школи в с. М. Уголька в сумі 450000 гривень, будівництво якої насправді проводилось за
рахунок коштів сільради; вніс витрати,
які не підлягали відшкодуванню,
що стосувались будівництва їдальні,
готелю, амбулаторії в сумі 190000
гривень, житлового будинку в сумі 350000
гривень та робіт по благоустрою с. Угольки в сумі 300000
гривень.

Після підписання довідки посадовими особами Тячівської райдержадміністрації
Митровкою Ю. М. , Стойкою І. Ф. і
Пацалюком В. Г. від імені Габора І. М.
та видачі першим заступником начальника управління сільського господарства
і продовольства облдержадміністрації Рациним І. І. й начальником
облфінуправління Білеєм Ю. П. супровідних листів ОСОБА_1 направив ці документи у Міністерство Фінансів
України, яке підготувало довідку про
зміну балансу доходів і видатків ФГ «ОСОБА_1» на 1994 рік, на підставі чого Національним банком України
з бюджету цільовим призначенням було перераховано 69500 гривень, якими підсудний розпорядився на власний
розсуд.

В жовтні
1994 року він склав ще одну фіктивну довідку - розрахунок за 9 місяців 1994
року на загальну суму 340000 гривень, в
яку включив витрати на будівництво об'єктів соціальної сфери, у тому числі і тих самих, що були у попередній довідці, в результаті чого отримав компенсацію у
розмірі 69500 гривень. Зокрема, у
довідку були включені дані щодо робіт по будівництву зазначених в попередній
довідці : дитячого садка в сумі 100000 гривень; неповної середньої школи в с.
М. Уголька -145000 гривень;
житлового будинку - 35000 гривень; по благоустрою с.
Угольки в сумі 50000 гривень, а також по будівництву п'яти двоповерхових
будинків для тваринників в сумі 100000 гривень,
вказавши неправдиву інформацію щодо їх розташування у трудонедостатніх
населених пунктах.

Дана
довідка була підписана і завірена посадовими особами Тячівської райдержадміністрації
ОСОБА_3 і Митровкою Ю. М. . Після чого
начальник управління сільського господарства і продовольства
облдержадміністрації Сабелко О. М. та
начальник облфінуправління Білей Ю. П. видали до неї супровідні листи.
Однак, із - за відсутності необхідних
даних щодо будівництва житла у трудонедостатніх населених пунктах Міністерством
фінансів України у видачі компенсації було відмовлено.

Бажаючи довести злочинний намір до кінця,
ОСОБА_1 звернувся до

голови Тячівської райдержадміністрації Банка В. М. та
першого заступника голови

Закарпатської обласної ради Приходька В. О. з проханням видати відповідні
документи.

14 грудня 1994 року йому було видано лист № 274 за підписом Банка В. М.
, в якому

містилися неправдиві відомості
щодо розташування ФГ
«ОСОБА_1» у

трудонедостатньому
населеному пункті - присілку Мираво Тячівського району, а 19 грудня 1994 року - лист № 06 - 11 - 472
за підписом Приходька В. О. на адресу Міністерства фінансів та Міністерства
сільського господарства і продовольства України, в якому були підтверджені ці неправдиві
відомості. Дані листи ОСОБА_1 додав до
попередньо відправлених документів, в результаті
чого Міністерство Фінансів України підготувало довідку про зміну балансу доходів і видатків ФГ

«ОСОБА_1», а Національним банком України з бюджету
цільовим призначенням було перераховано 409500 гривень, якими ОСОБА_1
розпорядився на власний розсуд.

У січні 1995 року, діючи за цією ж
схемою, підсудний склав довідку
-розрахунок остаточних витрат за 1994 рік,
в яку втретє включив розходи на будівництво: дитячого садка в сумі 10000
гривень; неповної середньої школи в с. М.
Уголька - 195000 гривень; житлового будинку - 35000 гривень;
робіт по благоустрою с
Угольки в сумі 50000 гривень та вдруге - витрати на будівництво
п'яти двоповерхових будинків для тваринників в сумі 120000 гривень й
амбулаторії фізкультурно -оздоровчого типу в сумі 70000 гривень, зазначивши неправдиву інформацію щодо їх
належності до об'єктів соціальної сфери,
розміру фактичних витрат на будівництво та отримання компенсації в
попередні роки, розташування у
трудонедостатніх населених пунктах,
тощо. Після її підписання посадовими особами - ОСОБА_3 , Митровкою О. М. , Сабелком О. М. ,
Білеєм Ю. П. та видачі фіктивних листів №06 - 7/ 267 від 6 березня 1995
року та №1320 від 24 березня 1995 року,
підписаних Приходьком В. О. та Банком В. М. за розпорядженням Міністерства фінансів
Національний банк України прерахував на адресу ФГ «ОСОБА_1» у березні 1995 року
65260 гривень та у листопаді 1995 року - 74740 гривень.

У жовтні
1995 року підсудний у фіктивній довідці - розрахунку витрат за 10 місяців 1995
року зазначив, крім вказаних вище
об'єктів, витрати на будівництво будинку
для престарілих в сумі 200000 гривень і автодороги
в сумі 300000 гривень. Після підписання довідки й відповідних листів
посадовими особами Митровкою Ю. М. ,
Драбюком В. Г
, Середяком В. В., Данчою М. Д. та
Приходьком В. О. Міністерство фінансів провело зміну балансу доходів та
видатків, в результаті чого на адресу ФГ
«ОСОБА_1» було перераховано 275000 гривень,
якими підсудний розпорядився на власний розсуд.

В січні
1996 року ОСОБА_1 , не отримавши всіх
запланованих ним коштів з державного бюджету за 1995 рік, склав завідомо неправдиву довідку -
розрахунок, в яку включив ті ж самі
об'єкти на загальну суму 419000 гривень. Довідка була підписана ОСОБА_3 та Митровкою Ю. М. Підписи начальника облфінуправління Драбюка
В. Г. та заступника начальника управління сільського господарства і
продовольства облдержадміністрації Середяка В. В. підсудний підробив. Шляхом
монтажу він виготовив ксерокопії супровідного листа на адресу Міністерства
фінансів України та Міністерства сільського господарства і продовольства
України за № 2634/06 - 9 від 19 січня 1996 року та відправив телеграму за № 4/
701 на ім'я заступника міністра Яковенка В. П. від імені начальника управління
сільського господарства і продовольства облдержадміністрації Грички І. Ю. з
проханням включити до відшкодування заявлені витрати. Однак, перевіркою,
проведеною Міністерством сільського господарства і продовольства у
відшкодуванні витрат було відмовлено,
але 16 травня 1996 року комісією Закарпатської облдержадміністрації
розмір витрат було завищено на суму 2655500 гривень.

В грудні 1997
року ОСОБА_1 склав іншу завідомо
неправдиву довідку -розрахунок за 1995 рік,
в якій зазначив витрати на ті ж самі об'єкти в сумі 2395000 гривень.
Дану довідку підписали Табор
І. М. , Митровка Ю. М. Садварі Ю. Ю. і Драбюк В. Г.. В результаті
Міністерством фінансів України та Міністерством агропромислового комплексу було
прийнято рішення про проведення взаємозаліків по відшкодуванню

витрат.
7-8 липня 1998 року відповідно до наказу № 16,
виданого ОСОБА_3 ОСОБА_1 разом з керівниками 19 підприємств та
господарств Закарпатської області склали завідомо неправдиві акти звірки
розрахунків між розпорядниками коштів та платниками податків, на підставі яких була списана заборгованість
та на протязі липня

·
грудня 1998 року підсудний отримав від підприємств -
учасників взаємозаліку товарно

·
матеріальні цінності на загальну суму 868434 гривень.

Таким
чином, упродовж червня 1994 року -
квітня 2000 року шляхом зловживання службовим становищем ОСОБА_1 було викрадено державне майно загальною
вартістю 1 762 434 гривні та вчинено замах на викрадення 1 510 000
гривень, які він не отримав по
незалежним від його волі причинам.

Направляючи справу на додаткове розслідування, суд в постанові зазначив, що досудове слідство проведено однобічно та
неповно, по справі допущені порушення кримінально
- процесуального закону, які
унеможливили розгляд справи відповідно до вимог
ст. 22 КПК України. В порушення ст. 26
КПК України в окреме провадження було виділено справу по факту пособництва
посадових осіб Закарпатської облдержадміністрації, Міністерства фінансів України, Міністерства сільського господарства і
продовольства України у розкраданні бюджетних коштів та у посадовому підлогу, що перешкодило дослідженню обставин справи в
повному обсязі. По справі необхідно більш ретельно дослідити обставини щодо
оформлення документів всіма особами,
причетними до отримання ОСОБА_1
коштів з державного бюджету та усунути суперечності у пред'явленому йому
обвинуваченні щодо використання завідомо підроблених документів.

Не
погоджуючись з висновками суду, прокурор
в апеляції зазначив, що рішення про
направлення справи на додаткове розслідування є необгрунтованим і
передчасним. Слідством зібрано достатньо
доказів щодо винуватості ОСОБА_1 , які
суд не дослідив та не допитав всіх свідків,
зазначених в обвинувальному висновку.

Заслухавши
доповідь судді, думку прокурора, який просив скасувати постанову суду з
зазначених в поданні підстав, пояснення
ОСОБА_1 та його захисника про залишення
постанови суду без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 було пред'явлено

обвинувачення у вчиненні розкрадання бюджетних коштів шляхом зловживання

посадовою особою своїм посадовим становищем в особливо великих
розмірах, замаху

на таке розкрадання та службовому підлогу,
вчинених завдяки зловживанню владою

посадовими особами Тячівської райдержадміністрації Банком В. М. , ОСОБА_3
і

Митровкою Ю. М.
за пособництвом посадових осіб
Закарпатської

облдержадміністрації, Міністерства фінансів
України та Міністерства
сільського господарства і продовольства України.

Кримінальну
справу щодо посадових осіб Закарпатської облдержадміністрації, Міністерства фінансів України та Міністерства
сільського господарства і продовольства України під час досудового
слідства, а саме 14 серпня 2001 року
було виділено в окреме провадження. ( т. 68. а. с. 121 - 126).

Справу стосовно ОСОБА_1 , Банка В. М. ,
Габора I.
М. , Митровки Ю. М. , що надійшла з обвинувальним висновком до суду в частині
обвинувачення Банка В. М. , Габора І. М.
, Митровки Ю. М. було також виділено і направлено для
проведення додаткового розслідування. Підставою для додаткового розслідування
суд зазначив неповноту та неправильність досудового слідства, які полягали у порушенні слідством вимог ст. 26
КПК України щодо виділення в окреме провадження кримінальної справи відносно
посадових осіб Закарпатської облдержадміністрації, Міністерства фінансів України та Міністерства
сільського господарства і продовольства України. Суд вказав в постанові, що допущені цими особами порушення ряду
нормативних актів та вказівок щодо їх виконання не могли створити реальної
можливості для заподіяння тяжких наслідків державі без наявності відповідних
порушень з боку посадових осіб вищестоящих інстанцій, а тому з урахуванням специфіки злочинів, вчинених у сфері службової діяльності таке
виділення справи унеможливило всебічне,
повне й об'єктивне дослідження обставин справи й вирішення питання щодо
винуватості зазначених осіб.. При цьому ті ж самі доводи відносно ОСОБА_1 суд визнав на той час передчасними. (т. 79 а.
с. 60 - 83 ). Дана постанова набула
законної сили 13 червня 2006 року. ( т.
80 а. с 83-109 )

Продовживши слухання справи щодо ОСОБА_1
по суті та дослідивши зібрані докази,
суд все ж таки прийшов до висновку про необхідність її направлення на
додаткове розслідування з підстав неповноти та неправильності досудового
слідства, зокрема порушення слідством
вимог ст. 26 КПК України при виділенні в окреме
провадження справи щодо посадових осіб,
причетних до фінансування з державного бюджету витрат на будівництво
об'єктів соціальної сфери.

З даним
висновком суду не можна не погодитись, оскільки
відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11
лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на
додаткове розслідування» справи про злочини,
вчинені у співучасті, мають
розглядатись в одному провадженні. Встановлення всього кола осіб, причетних до вчинення злочинних дій є
обов'язком слідчого органу.

З
матеріалів справи вбачається, що без
оформлення відповідних документів зазначеними посадовими особами як
районного, так і обласного рівнів, а також посадовими особами відповідних
міністерств ОСОБА_1 не зміг би отримати
з державного бюджету вказані в обвинуваченні кошти. Його дії тісно пов'язані з
діями цих осіб, а тому виділення справ в
окреме провадження щодо будь - кого з них може негативно відбитися на
всебічності, повноті й об'єктивності
дослідження і вирішення даної справи,
правильності визначення ролі і ступеня вини кожного з його учасників. За
правилами ч. ч. 1, 2 ст. 26
КПК України виділення справи допускається тільки у випадках, які викликаються необхідністю, а таких по справі встановлено не було.

До того ж, відповідно до вимог ч. 2 ст.
21, ч. ч. 1, 2 ст. 24
Конституції України, громадяни України
мають рівні конституційні права і свободи і є рівними перед законом. Принцип невідчужуваності та непорушності прав
і свобод людини у повній мірі розповсюджується і на передбачені кримінально -
процесуальним законом права учасників кримінального процесу, а здійснення правосуддя на засадах рівності
згідно ст. 16 КПК України передбачає, що жодна обставина не може бути підставою для
запровадження будь - яких обмежень, що
виходять за межі приписів кримінально -процесуального закону щодо прав і
обов'язків всіх учасників процесу.

Крім того, в матеріалах справи містяться три постанови
прокурора про зміну обвинувачення ОСОБА_1
в суді. Постановою від 8 вересня 2005 року йому змінено обвинувачення зі ст.
86-1; ст. ст.
17, 86 - 1 та ч. 2 ст.
172 КК України в редакції 1960 року на ч. 5 ст.
185; ч. 2 ст. 15, ч.
5 ст.
185 та ч. 2 ст. 366 КК України в редакції 2001 року.
Постановою від 26 грудня 2005 року - з ч. 5
ст. 185; ч. 2 ст.
15, ч. 5 ст.
185 КК України на ч. 4 ст. 190; ч. 2
ст. 15, ч. 4
ст. 190 КК України і постановою
від

1
лютого 2006 року з ч. 4
ст. 190; ч. 2 ст.
15, ч. 4 ст.
190 КК України на ч. 5 ст. 191; ч.

2
ст. 15, ч.
5 ст.
191 КК України. При цьому в двох останніх постановах не зазначено
висновків прокурора щодо службового підлогу,
у вчиненні якого первісно обвинувачувався ОСОБА_1 та дії якого в цій частині були постановою
від 8 вересня 2005 року кваліфіковані за ч. 2
ст. 366 КК України. До того
ж, запропонована прокурором остання
зміна обвинувачення призвела до погіршення становища підсудного та до
невідповідності кримінально - правової оцінки вчинених ним дій встановленим
слідством фактичним обставинам справи. (т. 78 а. с. 173 - 215,
а. с. 274 -289, т.
79 а. с. 84 - 86).

Враховуючи, що зазначені недоліки
перешкоджають судовому розгляду справи і не можуть бути усунуті в судовому
засіданні, висновки суду про повернення
справи прокуророві для організації додаткового розслідування і в цій частині
повністю відповідають вимогам ч. 1
ст. 281 КПК України, є правильними і законними.

Посилання
апелянта на те, що рішення суду є
передчасним, оскільки по справі не
допитано всіх свідків, включених до
обвинувального висновку, є
надуманим. В апеляції не зазначено
навіть прізвищ цих свідків і не вказано для дослідження яких саме обставин, що мають значення для вирішення справи їх
необхідно допитати.

Будь -
яких інших заслуговуючих на увагу доводів щодо незаконності прийнятого рішення
в апеляції не наведено.

Постанова
суду є обґрунтованою, а зазначені в ній
недоліки підлягають усуненню під час проведення додаткового розслідування у
відповідності до вимог кримінально - процесуального закону.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

Постанову
Тячівського районного суду від 18 грудня 2006 року про повернення кримінальної
справи щодо ОСОБА_1 прокуророві на додаткове розслідування залишити без
зміни, апеляцію прокурора - без
задоволення.