Ухвалаіменем україни

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5.,

суддів ОСОБА_6., ОСОБА_7.,

за участю прокурора ОСОБА_8.,

засудженої ОСОБА_1,

секретаря ОСОБА_9.

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004595, за касаційною скаргою засудженої на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та мешканку АДРЕСА_1, раніше не судиму,

в с т а н о в и л а:

вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 8 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2014 року вирок районного залишено без зміни.

У касаційній скарзі та доповненні до неї засуджена ставить питання про зміну вироку та ухвали суду, в зв'язку із суворістю призначеного покарання, застосування ст. 69 КК України. Стверджує, призначаючи покарання, суд безпідставно послався на обтяжуючу обставину - її стан алкогольного сп'яніння, оскільки це не підтверджено доказами. Судом не враховано всіх обставин, що пом'якшують покарання та є підставою для призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК України. Зокрема, вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, надавала медичну допомогу потерпілому на місці злочину, на її утриманні перебуває малолітня дитина та мати похилого віку. Апеляційний суд не розглянув усі доводи її апеляційної скарги, та помилку суду першої інстанції не виправив.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона, 17 грудня 2013 року в квартирі АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_2, умисно нанесла останньому удар кухонним ножем у грудну клітку, від якого потерпілий загинув на місці події.

Заслухавши доповідь судді, засуджену та захисника, котрі підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти скарги засудженої та вважав, що судові рішення зміні не підлягають, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга засудженої не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 в умисному вбивстві іншої людини ґрунтується на сукупності доказів, зібраних відповідно до вимог КПК України, а кваліфікація злочину за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною, що не оспорюється у скарзі.

Доводи скарги про призначення засудженій суворого, несправедливого покарання є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановленої відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або суворість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За матеріалами справи ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, який за класифікацією відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких.

Відповідно, ступінь тяжкості вчиненого засудженим є високим, про що обґрунтовано стверджується у судових рішеннях.

Як убачається з мотивувальної частини вироку судом призначено покарання засудженій з урахуванням тих обставин що пом'якшують покарання, на які вона посилається у касаційній скарзі.

Колегія суддів не бере до уваги твердження засудженої про неврахування всіх пом'якшуючих обставин, які дають можливість застосувати ст. 69 КК України, оскільки, призначення покарання із урахуванням наведеного положення є правом, а не обов'язком суду.

Вважати призначене ОСОБА_1 покарання явно несправедливим внаслідок суворості підстав немає.

Доводи скарги засудженої про те, що суд, призначаючи покарання необґрунтовано врахував обтяжуючу обставину - стан алкогольного сп'яніння спростовуються показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зокрема, ОСОБА_4 показав, що мати після вживання пива готувала їжу, а ОСОБА_3 стверджував, що в день вчинення злочину засуджена знаходилася в стані алкогольного сп'яніння.

Перевіркою справи встановлено, що призначаючи винній покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд прийняв до уваги обставини, на які посилається засуджена.

Разом із тим, із урахуванням особливої тяжкості вчиненого злочину, характеру та способу його вчинення, суд визнав обґрунтованим призначити ОСОБА_1 покарання у виді 8 років позбавлення волі, яке близьке до мінімальної санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50 ч. 2, 65 КК України.

Доводи про суворість призначеного покарання засудженій перевірялись судом апеляційної інстанції, висновки якого належно обґрунтовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 119 КПК України.

За відсутності інших підстав для зміни судових рішень, у задоволенні касаційної скарги належить відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу засудженої залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2014 року, щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7. ОСОБА_5