УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/3047/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №296/3047/14-к за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури м. Житомира ОСОБА_6 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року відносно
обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичних обставин вчинення злочину обвинуваченим, доведеності його вини та кваліфікацію дій останнього, просить скасувати вирок суду першої інстанції з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_10 .. Вважає, що обране покарання є незаконним та не обґрунтованим, оскільки судом при призначенні покарання обвинуваченому не враховано те, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних тяжких злочинів, повторно скоїв ряд тяжких злочинів, що свідчить про небажання ОСОБА_10 ставати на шлях виправлення. При цьому, просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70, 72 КК України, частково приєднати до призначеного покарання, невідбуте покарання за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.07.2014 у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, призначивши остаточне покарання останньому у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просить відмовити в її задоволені та залишити вирок суду першої інстанції відносно нього без змін. При цьому, посилається на вірне врахування судом при визначенні покарання повного визнання ним своєї вини та його щирого каяття у вчиненому, того, що він має тяжку хворобу та на утриманні неповнолітню доньку.
Згідно вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70, 72 КК України, призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, частково приєднано до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 липня 2014 року у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, визначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Обрано ОСОБА_7 до набрання вироком чинності, запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання перебування під вартою за попереднім вироком з 22 січня 2014 року, із зарахуванням в цей строк перебування його під вартою з 13 по 14 серпня 2013 року.
Стягнуто в дохід держави з ОСОБА_7 процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в сумі 5067 грн., 8800,26 грн. та 980 грн..
Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 задовольнити.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 в період часу грудень 2012 року - січень 2014 року на території м. Житомира вчинив ряд таємного викрадення чужого майна при слідуючи обставинах.
Крім того, 18.12.2012 р. в обідній час, ОСОБА_7 перебував поблизу буд. АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна. З цією метою він підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички відчинив замок вхідних дверей, через які проник до даної квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_12 , а саме: золотий ланцюжок, вагою близько 4 грами 750 проби, золотий кулон, вагою 1 грам, намисто з перлин та медаль Заслуженого артиста України, всього на загальну суму 2600 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму та з місця вчинення злочину зник.
18.12.2012 р. у невстановлений слідством час, ОСОБА_7 перебував біля буд. АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел на таємне повторне викрадення чужого майна. З цією метою він підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички відчинив замок вхідних дверей, через які проник до квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_26 , а саме: гроші в сумі 5060 гривень; орден Великої Вітчизняної Війни № 632875 2?го ступеню; знак «Переможець Соціалістичних змагань 1975 року»; медаль «За відвагу» 1946 року № 2881634; знак «25 років Перемоги ВВВ»; ювілейну медаль «40 років Перемоги» 1985 року; медаль «За перемогу над Німеччиною» 1946 року; ювілейну медаль «30 років Перемоги» 1976 року; ювілейну медаль «50 років Збройним силам СРСР»; медаль «60 років Перемоги у ВВВ»; медаль «20 років Перемоги у ВВВ»; ювілейну медаль «За зразкову працю»; медаль «70 років Збройним силам СРСР»; медаль «Ветеран праці»; медаль «За бойові заслуги»; ювілейну медаль «60 років Збройним силам СРСР»; ноутбук «ASUS Х55А», вартістю 3279 гривень; сумку до вказаного ноутбуку, вартістю 180 гривень, а всього на загальну суму 8639 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_26 матеріальну шкоду на вказану суму та з місця вчинення злочину зник.
19.04.2013 р. у невстановлений слідством час ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_9 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. З цією метою він підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_10 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички, відімкнув замок вхідних дверей та проник до квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_28 а саме: грошові кошти в сумі 10 400 гривень, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму і з місця вчинення злочину зник.
11.09.2013 у невстановлений слідством час ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_15 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. З цією метою він підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_16 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички відімкнув вхідні двері та проник до квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_29 , а саме: ноутбук «НР», вартістю 5967 гривень; золоту каблучку, вагою 2, 5 грам, 585 проби, вартістю 1300 гривень; золоту каблучку, вагою 2, 5 грам, 585 проби, вартістю 1300 гривень, а всього на загальну суму 8600 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_29 матеріальну шкоду на вказану суму та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник.
17.11.2013 р у невстановлений слідством час ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_19 , де у нього виник злочинний умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна. З цією метою ОСОБА_7 підійшов до квартири АДРЕСА_3 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись у тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички, відімкнув замок вхідних дверей, через які проник до квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_17 , а саме: ноутбук «НР», вартістю 6000 гривень; золотий ланцюжок з хрестиком, вагою 3, 79 грам, 585 проби, вартістю 600 гривень; золотий ланцюжок з хрестиком, вагою 9, 85 грам, 585 проби, вартістю 1000 гривень, а всього на загальну суму 8500 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на вказану суму та з викраденим майном з місця злочину зник.
20.12.2013 р. у невстановлений слідством час ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_22 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. З цією метою ОСОБА_7 підійшов до дверей квартири АДРЕСА_23 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички відімкнув вхідні двері та проник до квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_32 , а саме: ноутбук «ASUS», вартістю 6007 гривень; срібну каблучку, вагою 1,6 грам, 925 проби, вартістю 400 гривень; 2 сережки, вагою по 2 грами кожна, 925 проби, вартістю 500 гривень, а всього на загальну суму 6907 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_32 матеріальну шкоду на вказану суму та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник.
26.12.2013 р у невстановлений слідством час ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_16 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. З цією метою ОСОБА_7 підійшов до дверей квартири АДРЕСА_26 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички відімкнув замок вхідних дверей та проник до квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_34 , а саме: телевізор «DIGITAL?3215» вартістю 2500 гривень, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник.
05.01.2014 року у невстановлений слідством час ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_30 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. З цією метою він підійшов до дверей квартири АДРЕСА_31 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички, відімкнув замок вхідних дверей та проник до квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_35 , а саме: ноутбук марки «АзрігеЛвег», вартістю 5100 гривень, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник.
17.01.2014 року близько 12 годин ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_33 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. З цією метою він підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_23 даного будинку та подзвонив у дверний дзвінок. Переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, оскільки двері ніхто не відчинив, ОСОБА_7 за допомогою принесеної з собою відмички відімкнув замок вхідних дверей та проник до квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_24 , а саме: гроші в сумі 1000 гривень, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму і з місця вчинення злочину зник.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала частково, просила призначити обвинуваченому покарання без застосування ст.72 КК України та визначити остаточне покарання із зарахуванням покарання відбутого частково за попереднім вироком, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Оскільки ніхто з учасників судового провадження не заявляв клопотань про повторне дослідження доказів та обставин, встановлених під час кримінального провадження, які з достатньою повнотою та без порушень були досліджені судом першої інстанції, апеляційний суд в порядку ч.3 ст.404 КПК України, здійснює апеляційний розгляд кримінального провадження без дослідження в судовому засіданні наявних в матеріалах провадження доказів та обставин.
На переконання апеляційного суду, вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції не взяв до уваги того, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.65 КК України при призначенні покарання враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. Винній особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (ч.2 зазначеної статті).
Згідно ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, зазначених вимог закону не дотримався.
Як видно з матеріалів кримінального провадження і встановлено вироком суду, обвинувачений вчинив 20 епізодів викрадення чужого майна, повторно, в поєднанні з проникненням у житло, тобто тяжкі злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.
Зважаючи на всі обставини вчинення злочинів, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції лише формально зазначив у вироку, що врахувує при призначенні покарання тяжкість злочинів, особу ОСОБА_7 , а фактично ці обставини, характер і ступінь суспільної небезпечності злочинів, особу обвинуваченого, належно до уваги не взяв, у зв`язку з чим, необґрунтовано, як за ч.3 ст.185 КК України, так і за ч.4 ст.70 КК України, призначив обвинуваченому покарання, яке за розміром є надто м`яким і явно несправедливим.
Так, судом першої інстанції, недостатньо було взято до уваги велику кількість корисливих злочинів вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 (20 злочинних епізодів), розмір заподіяної матеріальної шкоди потерпілим, яка на час ухвалення вироку залишилася не відшкодованою, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів.
Вище наведені обставини вказують на невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , що відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання та постановлення апеляційним судом в цій частині нового вироку.
Вид і розмір покарання апеляційним судом обираються ОСОБА_7 згідно вимог ст.65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими; обставин справи, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів; відсутність обставин справи, що обтяжували б покарання; особи винного, який не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, характеризується посередньо, має хворобливий стан здоров`я, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив велику кількість нових корисливих злочинів, заподіяну від яких шкоду потерпілим не відшкодував.
Беручи до уваги вище наведені обставини в їх сукупності, враховуючи відсутність правових підстав для застосування положень ст.ст.69, 69-1 та ст.75 КК Україна, апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим призначає йому покарання у виді реального позбавлення волі.
Остаточне покарання ОСОБА_7 призначається за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, оскільки обвинувачений вчинив інкриміновані злочини до постановлення попереднього вироку вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.07.2014 року, за яким його було засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, 72 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
Апеляційну вимогу прокурора про застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання положень ст.72 КК України, апеляційний суд визнає необґрунтованою, оскільки визначені кримінальним законом правові підстави для її застосування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд -
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Житомира ОСОБА_6 задовольнити частково. Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та постановити новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за вчинений злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, визначеного вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.07.2014 року у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, призначати ОСОБА_7 остаточне покарання 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Зарахувати в строк остаточного покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком. Початок строку відбування ОСОБА_7 покарання обчислювати з 22 січня 2014 року. Зарахувати в строк відбування покарання перебування його під вартою з 13 по 14 серпня 2013 року.
В решті вирок залишити без зміни.
На вирок Апеляційного суду Житомирської області учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою з моменту отримання копії вироку.
Судді