Номер провадження: 11-кп/785/424/15
Номер справи місцевого суду: 498/1044/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі кримінальне провадження №0000127 від 30.06.2014 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.01.2015 року щодо,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лапушино, Хинчештського району, Республіки Молдова, громадянки Республіки Молдова, маючої базову середню освіту, одруженої, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, -

встановив:
Згідно з вироком суду, 29 червня 2014 року, обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Ближній Хутір Республіки Молдова у своєї знайомої ОСОБА_8 , яка проживає за адресою : АДРЕСА_1 , спілкувалася з особою без громадянства ОСОБА_9 , який проживає в цьому ж будинку і попросила останнього про допомогу у полагодженні даху її будинку , який розташований за адресою : АДРЕСА_2 . На вказане прохання ОСОБА_9 відповів згодою, однак повідомив, що в нього немає жодних документів, які надають йому право законного перетину державного кордону України. Обвинувачена ОСОБА_7 переслідуючи власні інтереси у вирішенні побутових проблем сказала, що зможе провести його через державний кордон України поза пунктом пропуску. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, 29.06.2014 року, близько 22:00 годин ОСОБА_9 під керуванням обвинуваченої ОСОБА_7 вирушили з с. Ближній Хутір пішки до лінії державного кордону України , в напрямку с. Великоплоське , Великомихайлівського району, Одеської області в обхід прикордонних пунктів пропуску . Під час руху, обвинувачена ОСОБА_7 надавала вказівки ОСОБА_9 слідувати за нею та пояснила, що незаконно перетинати державний кордон України вони будуть в прикордонному районі в 4 км. від с. Слов`яносербка , Великомихайлівського району, Одеської області , оскільки там немає пунктів пропуску і мала вірогідність зустріти прикордонні наряди , що сприятиме їм у незаконному переході з території Республіки Молдови на територію України. Керуючи діями ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_7 показувала напрямок руху, давала поради вести себе тихо та наказала пригинатись на відкритій місцевості. в результаті чого обвинувачена ОСОБА_7 забезпечила незаконне перетинання ОСОБА_9 державного кордону України поблизу інформаційно-попереджувального покажчика № 10/1, в районі відповідальності ВПС «Гребеники» ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 07 год. 30 хв. 30 червня 2014 року. Перетнувши державний кордон України, обвинувачена ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були затримані співробітником ІНФОРМАЦІЯ_2 на відстані 5 метрів від лінії Державного кордону України, неподалік від інформаційно-попереджувального покажчика № 10/1 о 07 год. 40 хв.
Оскаржуваним вироком суду обвинувачена ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за ч. 1 ст. 332 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. Вироком суду обвинуваченій ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Термін відбуття покарання обчислюється з моменту взяття обвинуваченої під варту, з 22.01.2015 року.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію вчиненого просить вирок суду змінити та призначити їй більш м`яке покарання, посилаючись на те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості вчиненого нею злочину в силу своєї суворості. Обвинувачена стверджує, що при призначенні покарання суд належним чином не оцінив наявні дані, які характеризують особу обвинуваченої, та ту обставину, на її утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей та мати пенсіонерка, які потребують її підтримки та допомоги. Обвинувачена просить вирок суду змінити, призначивши їй покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила задовольнити її; позицію прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, просив вирок суду змінити та призначити обвинуваченій покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченій; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у незаконному переправленні особи через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами і вказівками, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання відносно порядку дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_7 про необхідність зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного їй покарання шляхом пом`якшення покарання, то вони є в цілому обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 районний суд послався на ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої, врахував що вона є громадянкою іншої держави та не має зареєстрованого місця проживання на території України та призначив їй покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальному розмірі санкції статті кримінального закону.

Разом з тим, районний суд, в порушення вимог ст. 65 КК України, не врахував при призначенні покарання те що обвинувачена ОСОБА_7 має трьох неповнолітніх дітей, та проживає разом з чоловіком та дітьми на території України вже на протязі останніх десяти років (а.с. 88).

З урахуванням конкретних обставин справи, відсутності обставин, які обтяжують покарання, наявності пом`якшувальних покарання обставин: обвинувачена ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася; в матеріалах справи відсутні відомості про перебування обвинуваченої на спеціальних обліках; обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому; обвинувачена є матір`ю трьох неповнолітніх дітей 1998, 2003, 2004 років народження, про що не заперечував прокурор; врахувавши позицію прокурора щодо можливості зміни вироку та призначення обвинуваченій покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України; колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченої шляхом призначення їй покарання за ч.1 ст. 332 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Вирішуючи питання щодо виду та строку покарання, апеляційний суд вважає неможливим звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, що передбачено положеннями ст. 75 КК України, оскільки обвинувачена є громадянкою іншої держави, проживає на території України без реєстрації, що унеможливить виконання судового рішення в здійсненні контролю за поведінкою обвинуваченою в період іспитового строку та виконання нею відповідних обов`язків. Призначення покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді штрафу, апеляційний суд вважає неприйнятним, з урахуванням майнового становища обвинуваченої та перебуванні на її утриманні трьох неповнолітніх дітей.

З урахуванням того, що матеріали кримінального провадження не містять даних, які у відповідності до положень ч. 3 ст. 60 КК України, унеможливлюють застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 покарання у вигляді арешту, апеляційний суд вважає за можливе апеляційну скаргу обвинуваченої частково задовольнити, змінити вирок щодо неї в частині призначення покарання, та призначити їй покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді арешту, яке буде відповідати положенням ст.ст. 50, 65 КК України, та буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.01.2015 року задовольнити частково.

Вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.01.2015 року у відношенні ОСОБА_7 , в частині призначеного їй покарання - змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України, та вважати її засудженою за ч.1 ст. 332 КК України до арешту, строком на 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання відраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 з 22 січня 2015 року.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії вироку.

Судді апеляційного суду
Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4