Ухвала

іменем україни

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від

26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4, -

встановила:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від

24 грудня 2014 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 13 квітня 2007 року за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; звільнений

20 жовтня 2011 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання строком 2 роки

1 місяць 29 днів, -

- засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього обов'язків передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Стягнуто з

ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 245 грн 70 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 лютого

2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_4 залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 13 липня 2014 року в період часу з 7 год. 00 хв. до 7 год. 30 хв., знаходячись на перехресті вул. Стеценка-Ширшова у м. Вінниці, біля магазину «П'ятачок», діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через відкрите вікно дверцят автомобіля ГАЗ

д.н.з. НОМЕР_1 таємно викрав з панелі приборів мобільний телефон марки Fly Q449, який належав ОСОБА_5 В подальшому викраденим телефоном розпорядився на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 964 грн.

У касаційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій засудженого та доведеність його вини, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції посилаючись при цьому на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості. В обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК України. Суд залишив поза увагою, що ОСОБА_4 маючи непогашену в установленому законом порядку судимість за вчинення умисного, корисливого, особливо тяжкого злочину, вчинив новий злочин середньої тяжкості лише через півроку після умовно-дострокового звільнення. Наведене свідчить, про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_4, оскільки на шлях виправлення він не став. Виходячи з викладеного, судом апеляційної інстанції безпідставно залишено апеляційну скаргу прокурора без задоволення, в якій ставилось питання про скасування вироку районного суду та постановлення нового вироку з призначенням ОСОБА_4 покарання у виді реального позбавлення волі.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегією суддів не встановлено підстав для відкриття касаційного провадження та витребування справи з метою її перевірки в касаційному порядку, виходячи з наступного.

Висновки суду про винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Доводи прокурора у касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок м'якості є необґрунтованими.

Суд вважає, що призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_4, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і є відповідним скоєному.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючих даних щодо останього не надходило, а також обставини, які пом'якшують покарання, а саме: щире каяття засудженого у вчиненому та повне відшкодування потерпілому завданої шкоди. Крім того, судом враховано те, що потерпілий до засудженого претензій не має та просив суд суворо його не карати. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з сукупності всіх обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов'язків передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, судом ретельно перевірені доводи прокурора, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого в наслідок м'якості, який з ними не погодився та залишив без зміни судове рішення першої інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції в своєму рішенні зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_4 здобував на прожиття злочинним промислом, про що вказав прокурор в апеляційній скарзі. Крім того, суд врахував, що ОСОБА_4 повністю відшкодував потерпілому заподіяні збитки і сам факт відшкодування збитків додаткового обґрунтування у вироку не потребує.

Також, при засудженні ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185

КК України, судом була врахована його попередня судимість, оскільки дії засудженого кваліфіковано, як таємне викрадення чужого майна вчинене повторно.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули скасування чи зміну судових рішень, судами у кримінальному провадженні не допущено.

З мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись ст. 428 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8