У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.,

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 14 лютого 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням першого заступника прокурора АР Крим на вирок
Судацького міського суду АР Крим від 23 квітня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

судимого 16.09.1999 р. за ч.2 ст. 206

КК України (1960 р.) на 2 роки позбавлення
волі

з застосуванням ст. 45 КК України(1960
р.)

умовно з іспитовим строком 1 рік,

засуджено
за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 71 КК
України остаточно ОСОБА_1 призначено за сукупністю вироків шляхом часткового
приєднання невідбутого покарання 2 роки 3 місяці позбавлення волі.

В апеляційному порядку вирок не
оскаржувався.

За вироком суду, ОСОБА_1 визнано
винуватим і засуджено за те, що він, за обставин вказаних у вироку суду, в
серпні 2000 року на своїй присадибній ділянці біля АДРЕСА_1, виявивши кущі
дикорослих конопель, зібрав їх, висушив та зберігав за місцем свого проживання
без мети збуту.

14 вересня 2000 року працівниками міліції за місцем проживання ОСОБА_1 було
вилучено речовину рослинного походження загальною вагою 566 г.(у висушеному
вигляді), що відповідно висновку хімічної експертизи є наркотичним засобом
канабісом (марихуаною).

У касаційному поданні прокурор, не оскаржуючи висновків суду щодо
кваліфікації дій засудженого ОСОБА_1, просить змінити вирок суду в частині
призначеного покарання. На думку прокурора, оскільки ОСОБА_1 вчинив злочин до
набрання чинності КК України 2001 року, то остаточне покарання за сукупністю
вироків йому необхідно призначати за правилами ст. 43 КК України 1960 року, про
що йдеться у п. 13 Розділу 2 Заключних та перехідних положень до КК України
2001 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 Р. у вчиненні інкримінованого
йому злочині, ґрунтуються на сукупності зібраних у справі та досліджених судом
доказів і в касаційному поданні не оспорюються.

Призначаючи остаточне покарання засудженому за сукупністю вироків, суд
приєднав частину невідбутого ОСОБА_1 покарання за попереднім вироком 3 місяці
позбавлення волі, що відповідає вимогам як ст. 43 КК України 1960 року, так і
ст. 71 КК України 2001 року.

Посилання прокурора на неправильне
застосування кримінального закону у частині призначення остаточного покарання
засудженому за сукупністю вироків, оскільки судом застосовано правила ст. 71 КК
України 2001 року, є безпідставним.

Пункт 13 Розділу 2 Заключних та
перехідних положень до КК України 2001 року, на який посилається прокурор на
обґрунтування своєї думки, не містить
вказівки про призначення покарання за сукупністю вироків, а в ньому наводяться
лише правила щодо призначення покарання за сукупністю злочинів.

Враховуючи те, що призначене судом ОСОБА_1 остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України 2001 року не погіршило становище
засудженого, порівняно з тим, якби йому було призначено покарання за правилами
ст. 43 КК України 1960 року, та не спричинило інших негативних наслідків,
підстав для зміни вироку в цій частині не вбачається.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого
та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення справи до касаційного розгляду з обов'язковим
повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України, немає.

Керуючись
ч. 2 ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційного подання
прокурора щодо ОСОБА_1.

судді:

Редька А.І.
Лавренюк М.Ю.
Заголдний В.В.