У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Селівона О.Ф.

суддів

Кузьменко О.Т., Мороза М.А.

за участю прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 12 квітня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням першого
заступника прокурора Харківської області.

Вироком Вовчанського
районного суду Харківської області від 18 листопада 2005 р.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
судимості не має,

і

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, судимості не має,

засуджено
кожного за ч. 2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, ч.3 ст.185 КК
України - на 3 роки позбавлення волі.

На
підставі ст.70 КК України ОСОБА_1. та ОСОБА_2 остаточно призначено покарання 3
роки 6 місяців позбавлення волі кожному.

Відповідно
до ст.75 КК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

В
апеляційному порядку справа не переглядалась.

ОСОБА_1
визнано винуватим у тому, що він у середині листопада 2004 р. у с. Старий
Салтів Вовчанського району Харківської області, із проникненням у сховище,
повторно вчинив таємне викрадення майна ОСОБА_3 вартістю відповідно 159 грн. 84
коп. і 71 грн. 04 коп.

ОСОБА_2
визнано винуватим у тому, що він в кінці січня та всередині лютого 2005 р. у с. Старий Салтів
Вовчанського району Харківської області, із проникненням у сховище, повторно
вчинив крадіжки майна ОСОБА_4 вартістю відповідно 178 грн. і 696 грн.

Також
їх обох визнано винуватими у тому, що вони у період із кінця листопада 2004 р.
по 20 числа січня 2005 р. за попередньою змовою між собою у с. Старий Салтів
Вовчанського району Харківської області, із проникненням у сховище й і без
такого проникнення, таємно, повторно викрали майно ОСОБА_3 вартістю відповідно
266 грн. 40 коп. і 248 грн. 64 коп. та майно ОСОБА_4 вартістю 180 грн.

За
змістом касаційного подання прокурор, посилаючись на те, що суд при викладенні
фактичних обставин справи не зазначив у мотивувальній частині вироку всіх
кваліфікуючих ознак злочинів, учинених засудженими, та неправильно вказав по
епізоду крадіжки вчиненої ОСОБА_2 у середині лютого 2005 р. кваліфікуючу ознаку
- проникнення в сховище замість необхідної - проникнення в житло, просить вирок
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Окрім того, прокурор
указує й про те, що суд, звільняючи засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі
ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, усупереч вимог
закону не встановив їм обов'язків, передбачених ст.76 КК України.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який частково підтримав подання прокурора та
вважав за необхідне вирок відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині
засудження їх за ч.2 ст.185 КК України скасувати і справу закрити, а в частині
засудження за ч.3 ст. 185 КК України виключити епізоди крадіжок майна, яке за
своїм розміром є дрібним розкраданням, перевіривши матеріали справи та доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання прокурора
підлягає частковому задоволенню.

Висновки
про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні крадіжок майна
громадян, суд у
вироку обґрунтував дослідженими у судовому засіданні в порядку ст.299 КПК
України доказами, зокрема, показаннями засуджених, які вину визнали повністю і не оспорювали
фактичні обставини справи.

Твердження
прокурора в поданні про те, що відсутність в мотивувальній частині вироку при
викладенні фактичних обставин справи
всіх ознак діянь, у вчиненні яких засуджені визнані винними, і, зокрема,
кваліфікуючої ознаки деяких крадіжок - повторності, є істотним порушенням
закону, що тягне безумовне скасування вироку, не ґрунтуються на законі.

Так, у
ст.334 КПК України передбачені вимоги, які ставляться до мотивувальної частини
обвинувального вироку, зокрема, вона повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу
вчинення та наслідків злочину, форми вини й мотивів злочину. Дані вимоги закону
при викладенні судом обставин вчинення справи дотримані, а при обгрунтуванні
кваліфікації дій засуджених у вироку зазначена кваліфікуюча ознака діяння -
повторність. Таким чином, судом при викладенні фактичних обставин справи
порушень закону не допущено.

Не заслуговують на увагу й посилання прокурора в поданні
про те, що суд безпідставно при звільненні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, не поклав на
них обов'язки, передбачені ст.76 КК України, встановлення яких є його
обов'язком.

Зі змісту ст.76 КК України вбачається, що встановлення
обов'язків, є правом суду, а не імперативним обов'язком, про що вказує
прокурор.

Тому незастосування судом при звільненні засуджених від
відбування покарання з випробовуванням вимог ст. 76 КК України також не є безумовною
підставою для скасування вироку і не виключає контроль органів кримінально -
виконавчої системи за поведінкою
засуджених підчас іспитового строку.

Разом із тим, обгрунтованими є доводи подання про неправильну
вказівку у вироку суду щодо ОСОБА_2 за епізодом крадіжки в лютому 2005 р. з
будинку ОСОБА_4 ознаки - проникнення в сховище замість кваліфікуючої ознаки -
проникнення в житло, з урахуванням якої йому пред'явлено обвинувачення. Як
убачається з вироку, суд визнав, що дану крадіжку ОСОБА_2 вчинив з будинку потерпілої, однак, даючи юридичну
оцінку діям засудженого, помилково вказав іншу кваліфікуючу ознаку. Така
помилка суду не тягне скасування вироку, а може бути виправлена касаційною
інстанцією шляхом уточнення вироку.

Крім того, вирок суду підлягає зміні з
наступних підстав.

Відповідно до положень
ст.58 Конституції України та ч.1 ст.5 КК України закон, який скасовує або пом'якшує
відповідальність, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання таким
законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання.

Законом України від 2 червня 2005 року
"Про внесення змін до Кодексу України
про адміністративні правопорушення", який на час розгляду справи в суді
набрав чинності, диспозицію ст.51
КУпАП України викладено у новій редакції, згідно з якою дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, в тому числі і з проникненням у
приміщення чи інше сховище, шахрайства, привласнення чи розтрати тягне за собою адміністративну
відповідальність, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення
не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Згідно із Законом України від 22 травня 2003 року
"Про податок із доходів фізичних осіб", який набрав чинності 1 січня 2004
року, для кваліфікації злочинів або адміністративних правопорушень сума
неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

З 1 січня по 31 грудня 2004 року та в цей же період 2005 р. соціальна пільга згідно п.22.4 ст. 22
цього Закону складала відповідно 61 грн. 50 коп. і 131 грн., тому дрібним в ці періоди вважалося викрадення
чужого майна, вартість якого не перевищувала відповідно, у 2004 р. - 184 грн.
50 коп., у 2005 р. - 393 грн.

Вироком суду встановлено,
що по епізодам крадіжок ОСОБА_1 в середині листопада
2004 р. майна ОСОБА_3 на суми відповідно 159 грн. 84 коп. і 71 грн.
04 коп., крадіжки ОСОБА_2 у
кінці січня 2005 р. майна ОСОБА_4
вартістю 178 грн., які кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, один епізод крадіжки ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у 20 числах січня
2005 р. майна ОСОБА_4 на суму 180 грн., який отримав окрему кваліфікацію за ч.2 ст. 185 КК України, вартість
майна є меншою, ніж три неоподатковувані мінімуми доходів
громадян з урахуванням соціальної пільги. Тому ці їх дії по зазначеним епізодам
не містять складів злочинів, передбачених ч.ч.2 і 3 ст. 185 КК України.

З
урахуванням викладеного вирок у частині засудження ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 за ч.2 ст. 185 КК
України підлягає скасуванню, а справа закриттю, а в частині засудження їх за
ч.3 ст. 185 КК України з вироку належить виключити вищевказані епізоди
викрадення майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - за відсутністю в діях засуджених складу
злочинів.

Призначене
засудженим покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення кожному
відповідає вимогам ст. 65 КК України. Виключаючи з вироку кілька епізодів
обвинувачення, колегія суддів не вбачає пом'якшуючих покарання обставин, які б
істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів і давали підстави для
пом”якшення призначеного засудженим покарання.

Разом з
тим, з урахуванням скасування вироку в частині засудження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.2 ст. 185 КК України відсутні підстави
для застосування ст. 70 КК України.

Ураховуючи викладене та, керуючись
статтями 394 і 395 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

касаційне подання першого заступника прокурора
Харківської області частково задовольнити.

Вирок Вовчанського
районного суду Харківської області від 18 листопада 2005 р. у частині засудження ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за ч.2 ст. 185 КК України скасувати, а справу закрити за відсутністю
в їх діях складу цього злочину.

З цих же підстав виключити з вироку два епізоди вчинення ОСОБА_1 у середині листопада
2004 р. зі сховища ОСОБА_3 крадіжок майна вартістю
159 грн. 84 коп. і 71 грн. 04 коп. та ОСОБА_2 у кінці січня 2005 р.
крадіжки зі сховища майна ОСОБА_4 вартістю 178 грн.

Уточнити
мотивувальну частину вироку щодо ОСОБА_2 по епізоду крадіжки ним у середині лютого 2005 р. майна ОСОБА_4, вказавши, що
зазначений злочин ним учинено з проникненням у житло.

Виключити з вироку застосування при призначенні ОСОБА_1. та ОСОБА_2 покарання ст. 70
КК України.

Вважати засудженими за ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за епізодами
крадіжок в кінці листопада 2004 р. майна ОСОБА_3. вартістю відповідно 266 грн. 40 коп. та 248 грн. 64
коп. а ОСОБА_2 також за епізодом
крадіжки в середині лютого 2005р майна ОСОБА_4 вартістю 696 грн., до міри покарання, призначеної судом
за даний злочин, тобто кожного на 3 роки позбавлення волі, зі звільненням
відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2
роки.

Судді:

СЕЛІВОН О.Ф. КУЗЬМЕНКО
О.Т. МОРОЗ М.А.