УХВАЛА

Іменем України

08 січня
2008 року. м. Житомир

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого -
судді Романова О.В. суддів:
Ткача С. О.

Слісарчука Я.А.
з участю прокурора Селюченко І.І. засудженого ОСОБА_1 розглянула у відкритому
судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за апеляцією помічника
прокурора Ружинського району Драчука І.С. ,
який приймав участь у
розгляді справи судом
першої інстанції на
вирок Ружинського районного суду від 28 вересня 2007 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця села Городок Ружинського району
Житомирської обл., жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина
України, освіта вища,
працює головою ВАТ "Чорнорудка", військовозобов'язаного, одруженого,
раніше не судимого засудженого за
ст. 382 ч. 2 із
застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення
волі, без позбавлення права обіймати
певні посади чи займатись певною діяльністю.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнений від
відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком 2
роки, покладенням на засудженого
обов'язків, передбачених ст. 76
КК України.

Суд
визнав ОСОБА_1 винним і засудив за те,
що він умисно, з 14 листопада
2005року не виконує рішення судів, що
набрали законної сили, по стягненню
боргів з виплати заробітної плати,
стягнення коштів на користь фізичних,
юридичних осіб і на користь держави на загальну суму 207.7 тисяч
гривень.

Справа №
11 - 815 Головуючий
у 1 інстанції суддя Нейло В.М.

Категорія:
382 ч. 2 КК Доповідач
у 2 інстанції суддя Ткач С. О.

В
апеляції державний обвинувач не оспорює доведеність вини та кваліфікацію дій
ОСОБА_1, просить вирок суду скасувати.
Засудити його за ст. 382 ч. 2 КК України до покарання призначеного
районним судом з встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців, із призначенням додаткового покарання у виді
позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю строком
на 3 роки.

Вважає, що суд при призначенні винному покарання
неправильно застосував кримінальний закон,
у мотивувальній частині помилково кваліфікував дії за ст. 282
ч. 2 КК України, не мотивовано, безпідставно не призначив додаткового
покарання.

На думку
державного обвинувача суд порушив вимоги
ст. 66 КК України та п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про
практику призначення судами кримінального покарання». Визнав обставиною, яка пом'якшує покарання - часткове
добровільне відшкодування завданого збитку,
або усунення заподіяної шкоди, у
той час як відшкодовано лише 40.000 гривень при заборгованості у сумі 207.700
гривень. Також не мотивовано і безпідставно визнано як пом'якшуючу обставину -
вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, пов'язаних з функціонуванням підприємства.

Відповідно
до статті 382 КК України, умисне
невиконання службовою особою рішення суду,
що набрали законної сили, якщо
вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або
інтересам юридичних осіб караються лише з позбавленням права обіймати певні
посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а суд вимог зазначеної статті не виконав.

Так як
ОСОБА_1 свою вину у скоєнні злочину не визнав,
раніше судимий за господарські злочини з позбавленням права обіймати
певні посади чи займатись певною діяльністю,
у судовому засіданні державний обвинувач орієнтував суд на призначення
ОСОБА_1 покарання з позбавленням права обіймати певні посади або займатися
певною діяльністю терміном три роки. Суд на думку прокурора повинен був
призначить винному додаткове покарання,
чого не зробив, тому
постановлений вирок є незаконним.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора,
заперечення засудженого
ОСОБА_1, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Висновок
суду щодо доведеності винності ОСОБА_1 в умисному невиконанні службовою особою судових рішень, які
набрали

законної сили, що
заподіяло істотну шкоду державним інтересам та інтересам юридичних осіб,
є обґрунтований, правильний,
відповідає фактичним . обставинам справи, не оскарджується в апеляції прокурором та
іншими учасниками судового розгляду.

Що
стосується вирішення питання про призначення ОСОБА_1 додаткового покарання
передбаченого санкцією статті, що
передбачає відповідальність за вчинений злочин,
то суд дотримався вимог ст. 65 КК України.

Статтею
69 КК України встановлені передумови,
підстави і порядок призначення більш м'якого покарання ніж передбачено
законом з урахуванням яких, суд може не
призначати додаткового покарання, що
передбачене у санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу як
обов'язкове.

Не
призначаючи ОСОБА_1 додаткового покарання суд першої інстанції врахував, що він раніше судимий, однак судимість погашена в установленому
законом порядку, характеризується
позитивно, має постійне місце роботи і
проживання, частково відшкодував
заподіяну шкоду, виплативши робітникам
заборгованість по заробітній платі,
злочин вчинив внаслідок збігу тяжких фінансових обставин, пов'язаних з функціонуванням підприємства.

Відповідно
до вимог ст. 66 КК України, суд мав право визнати зазначені обставини
пом'якшуючими.

Таким
чином, суд визнав декілька обставин
пом'якшуючими покарання, що істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і враховуючи позитивні дані, які характеризують особу винного, правомірно застосував ч. 2 ст. 69
КК України.

Не
виконуючи судових рішень, використовуючи
кошти для забезпечення діяльності підприємства,
збереження його таким чином від банкрутства, ОСОБА_1 своїми діями вчинив злочин, за який отримав кримінальне покарання.

Згідно
довідок № № 106, 108, 109,
111 від 23 жовтня 2007 року,
заборгованість підприємства ВАТ «Чорнорудка» по кредитах, до фонду зайнятості, по заробітній платі, по податках станом на 01 березня 2005 року
становила 1.115.719 грн. 99 коп.. Як зазначено у матеріалах даної кримінальної
справи, борг підприємства за час
керування ним засудженим зменшився до 207.700 грн..

Тому, доводи державного обвинувача у частині
відсутності факту добровільного,
часткового погашення боргу, є
безпідставними.

Безпідставними
є доводи обвинувачення й про те, що
ОСОБА_1 вину не визнав, раніше
неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Так, він дійсно судимий: у 1975 році до умовного
покарання; у 1986 році до виправних робіт за місцем роботи; у 2000 році до умовного
покарання.

Однак не
визнання ОСОБА_1 вини та його попередні погашені судимості, відповідно до діючого законодавства, не можуть бути перешкодою застосування ч. 2 ст. 69
КК України, при вирішенні питання щодо
призначення додаткового покарання.

У мотивувальній
частині вироку суд першої інстанції мотивував,
чому призначає ОСОБА_1 покарання без призначення додаткового, у виді позбавлення права займати певні посади
чи займатись певною діяльністю, а у
резолютивній частині вироку послався на
ст. 69 КК України.

Згідно з
вироком суду, суд визнав ОСОБА_1 винним
за ст.
382 ч. 2 КК України і засудив його за даним законом ( а. с. 211 ).

За
наведених обставин колегія суддів не встановила суттєвих порушень, що можуть бути підставою для скасування
вироку суду, а призначене ОСОБА_1
покарання з дворічним іспитовим строком,
без призначення додаткового покарання,
вважає необхідним й достатнім для виправлення засудженого та
попередження нових злочинів.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів -

ухвалила:

апеляцію
помічника прокурора Ружинського району Драчука І.С. залишити без задоволення, а вирок Ружинського районного суду від 28
вересня 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.