АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/420/15 Справа № 192/1176/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого ухваленого обвинувальний вирок- ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И Л А:
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник- адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги у повному обсязі, обґрунтувавши їх доводами, викладеними в апеляції.
Представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 прохала залишити вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обґрунтований, а апеляцію обвинуваченого- без задоволення.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції також прохала залишити вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обґрунтований, а апеляцію обвинуваченого- без задоволення.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , винесено обвинувальний вирок за те, що він, 27 березня 2014 року, приблизно о 14 годині знаходячись на території земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 , під час виниклої сварки з останньою, діючи умисно, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, схопивши її лівою рукою за волосся з правої сторони наніс кулаком правої руки не менше 3 ударів в голову зліва в район задньої частини голови за лівим вухом. Не припиняючи свої дії, ОСОБА_6 потягнувши руками за волосся на голові ОСОБА_8 , умисно штовхнув її в сторону, від чого вона впала на землю на ліве коліно та лікоть правої руки. Після, ОСОБА_6 підійшов до потерпілої і в той час, коли вона намагалась встати з землі, наніс їй долонею обох рук не менше 5 ударів по обличчю та по носу, внаслідок чого завдав ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Заслухавши суддю-доповідча, сторони, представника потерпілої, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.
Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_6 винним у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_8 суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Вказані свідчення ОСОБА_8 були уточнені останньою при проведенні 22 квітня 2014 року слідчого експерименту за участю потерпілої та судово-медичного експерта, що відображено в протоколі вказаної слідчої дії з фототаблицею до нього /а.с.131-136/, які суд першої інстанції обґрунтовано поклав у основу вироку /зв.а.с.186/, як доказ на підтвердження вини обвинуваченого і відповідно якого, на місці події, на земельній ділянці за вказаною вище адресою, потерпіла детально навела обставини та механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 .
Ці показання потерпілої повністю узгоджуються і з даними протоколу огляду місця події від 22 квітня 2014 року, проведеного за участю потерпілої /а.с.128-130/ відповідно даних якого місцем події є територія земельної ділянки, розташованої біля будинку по АДРЕСА_1 , на якій розташовані два шлакоблока у цілому стані та три пошкоджені частини шлакоблоку.
Висновком проведеної по справі судово-медичної експертизи № 39Е від 25 квітня 2014 року /а.с.144-147/ та допитом у судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_18 підтверджено, що виявлені у потерпілої ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою зовнішнього носу, забою м`яких тканин в області лівого колінного суглобу, підшкірної гематоми, забійних саден області ліктьових суглобів, двох саден на лівому ліктьовому суглобі, які за своїм характером відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), могли бути заподіяні у строк 27 березня 2014 року та утворитися при обставинах, на які вказує потерпіла у протоколах допиту і слідчого експерименту, а враховуючи наведене- малоймовірно, що вказані тілесні ушкодження могли утворитися при умовах самотравмування, що й дало підстави як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції вважати показання потерпілої, в сукупності з іншими доказами- достовірними.
Крім того свідчення потерпілої в обсязі подій, встановлених судом першої інстанції знайшли своє підтвердження і наведеними у вироку показаннями свідка ОСОБА_19 , який підтвердив факт того, що у вказану дату, приблизно о 14 годині почув плач племінниці- потерпілої ОСОБА_8 , яка поверталася з земельної ділянки за будинком. Остання повідомила, що її побив ОСОБА_6 за межу, у потерпілої було вирване волосся, вона трималася за голову.
Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_20 у своїх свідченнях також підтвердили факт побиття потерпілої 27 березня 2014 року обвинуваченим ОСОБА_6 , про що свідкам стало відомо зі слів потерпілої в той же день, розповідала, що обвинувачений бив руками по голові, штовхнув на землю. Після побиття обидва свідка бачили потерпілу, її стан, була розтріпана, на лікті правої руки був синяк, за вухом була шишка, вирвано пучок волосся.
На вказані обставини вказують і свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які 27 березня 2014 року, на прохання родичів потерпілої прийшли за місцем проживання останньої, бачили заплакану потерпілу з почервонілим обличчям, розтріпаним волоссям, саднами на лікті та зламаним нігтем, при цьому потерпіла скаржилася на своє побиття саме ОСОБА_6 , а також на головний біль.
Не суперечать свідчення потерпілої та свідків і показанням свідка ОСОБА_22 , який підтвердив суду той факт, що здійснював оранку земельної ділянки ОСОБА_6 , який складав каміння, до нього підходила потерпіла, прохала не розвертатися на її ділянці, розкидала якесь каміння. Бачив як ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_8 та остання відхилилась назад, але що було далі не знає, та як був зайнятий оранкою, тому потерпіла та обвинувачений не знаходилися постійно у полі його зору.
Не може колегія суддів погодитися з доводами обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про його непричетність до побиття потерпілої ОСОБА_8 з посиланням на те, що остання сама провокувала конфлікт, вдарила обвинуваченого, а він, обороняючись від її дій, лише відштовхнув потерпілу, оскільки вказані доводи повністю спростовуються сукупністю наведених вище доказів, а саме показаннями самої потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , сумніватися в об`єктивності та правдивості свідчень яких як у суду першої інстанції, так і у колегії суддів підстав не має, оскільки вказані свідчення повністю узгоджуються з усією сукупністю зібраних, ретельно досліджених у судовому засіданні та детально викладених у вироку доказів, в тому числі даними протоколів процесуальних дій та висновком судово-медичної експертизи з допитом експерта в судовому засіданні, наведених вище.
Необґрунтованими колегія суддів вважає і твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в тій частині, що в його діях не вбачається об`єктивної сторони злочину, а саме причинно-наслідковий зв`язок між його діями та настанням негативних наслідків у потерпілої, з посиланням на те, що протокол огляду місця події був складений 22 квітня 2014 року, при тому що сам конфлікт відбувся 27 березня 2014 року, тобто слідчим не було зафіксовано істотних умов даного правопорушення та по справі відсутні прямі свідки, які б бачили, як обвинувачений наносив кількість ударів потерпілій, з огляду на наступне.
Так протягом як досудового, так і судового слідства потерпіла давала послідовні свідчення стосовно заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, в тому числі й при проведенні слідчого експерименту за її участю та участю судово-медичного експерта /а.с.131-136/, висновок /а.с.144-147/ та допит якого свідчать як про достовірність показань потерпілої та свідків по справі, котрі факт наявності у потерпілої ОСОБА_8 27 березня 2014 року, після 14 години, тілесних ушкоджень, заподіяних обвинуваченим, підтвердили у повному обсязі, так і достовірність та допустимість такого доказу по справі, як протокол огляду місця події від 22 квітня 2014 року, проведеного за участю потерпілої /а.с.128-130/, з дотриманням вимог ст.237 КПК України, яка не містить будь-яких пересторог стосовно проміжку часу його проведення і дані якого, як такі, що не ставилися під сумнів обвинуваченим під час проведення судового слідства, повністю узгоджуються з усією сукупністю зібраних, досліджених та викладених у вироку доказів, обґрунтовано було покладено судом першої інстанції у основу обвинувального вироку суду першої інстанції /зв.а.с.186/.
Не може колегія суддів погодитися і з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_6 про недопустимість такого доказу, як висновок судово-медичної експертизи № 39Е від 25 квітня 2014 року /а.с.144-147/ з тих підстав, що в ньому експерт вказує на наявні у потерпілої тілесні ушкодження, однак потерпілу оглядав лише після її виписки із стаціонарного лікування на сьомий день, а вказані пошкодження потерпіла могла отримати й при падінні в побуті, оскільки відповідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства експерт несе кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку, крім того, як витікає з дослідницької частини вказаного висновку /а.с.145-146/, який був досліджений в тому числі в суді апеляційної інстанції при проведенні часткового судового слідства, вказана експертиза проведена на підставі не тільки огляду потерпілої, а й наданих експерту медичних даних, а саме історії хвороби Солонянської ЦРЛ № 1082/163 та амбулаторної карти № 1184 на ім`я ОСОБА_8 , 1988 року народження, а також процесуальних документів кримінального провадження, в тому числі даних слідчого експерименту, при проведенні якого був присутній експерт, що останній і підтвердив при допиті в судовому засіданні суду першої інстанції. При цьому експерт зазначив той факт, що для того, щоб отримати наявні у потерпілої тілесні ушкодження внаслідок самотравмування потерпілій необхідно було б падати декілька разів в різних напрямках, а характер тілесних ушкоджень в області колінного та ліктьового суглобів свідчить про те, що вони були отримані внаслідок падіння саме з прискоренням, інакше не виникло б зчісування тканин.
Виходячи з наведеного вище безпідставними є й твердження апелянта про те, що в даному діянні не була доведена суб`єктивна сторона злочину, так як на думку обвинуваченого, останній не мав мотиву та прямого умислу здійснювати дане правопорушення, оскільки на наявність факту неприязних відносин через земельний спір з потерпілою ОСОБА_8 та її родиною вказував не лише обвинувачений ОСОБА_6 , а й сама потерпіла та наведені вище свідки по справі, в тому числі й свідок ОСОБА_11 , яка підтвердила факт давнього конфлікту між ОСОБА_6 та родиною ОСОБА_8 , який виник між ними з приводу користування суміжними земельними ділянками.
Разом з тим суд першої інстанції обґрунтовано, з поясненням у вироку підстав /а.с.187/, віднісся критично та не взяв до уваги, з урахуванням даних слідчого експерименту за участю вказаного свідка /а.с.138-143/ свідчення свідка ОСОБА_23 в частині можливості останнього візуального бачення всіх подій, які відбулися 27 березня 2014 року між обвинуваченим та потерпілою, оскільки останній знаходився на значній відстані від місця події з наявними перешкодами для огляду у виді дерев, тому не міг свідчити об`єктивно про перебіг усіх подій, які відбулися, крім того вказані свідчення в цій частині суперечать зібраним по справі доказам, наведеним вище, які у своїй сукупності встановлюють факт умисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 саме обвинуваченим ОСОБА_6 , при вказаних потерпілою обставинах.
Таким чином, з урахуванням наведеного вище колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про його непричетність до умисного, в процесі обопільної сварки, нанесення 27 березня 2014 року, приблизно о 14 годині, на земельній ділянці, розташованій біля будинку по АДРЕСА_1 потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і не знаходить підстав для скасування вироку щодо нього з закриттям кримінального провадження, як про це ставить питання у своїй апеляції обвинувачений.
Суд першої інстанції належно оцінив сукупність наведених доказів і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Що стосується обраної обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При обранні міри покарання обвинуваченому судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінально закону, врахована як тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, так і особа винного, який характеризується за місцем проживання посередньо і встановивши відсутність як обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, так і обставин, які пом`якшують покарання останнього, обґрунтовано обрав покарання ОСОБА_6 у виді громадських робіт, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Крім того, згідно з вимогами ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Також, відповідно до положень ст.1166 ЦК України шкода, заподіяна майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка його заподіяла.
Згідно ж з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка його заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Як витікає з положень ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на санаторне лікування, придбання ліків, тощо.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також шкоди, завданої ушкодженням здоров`я шкоди суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, встановивши причинний зв`язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши душевні страждання потерпілої, а також як ступінь участі обвинуваченого у її заподіянні, так і його матеріальний стан, відношення останнього до наслідків злочину, давши відповідну оцінку вказаним обставинам, навівши розрахунки сум, які підлягають стягненню /зв.а.с.188-зв.а.с.189/, вирішив цивільний позов потерпілої відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону та ЦК України, внаслідок чого колегія не бачить підстав для зміни вироку та задоволенні апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 в частині зменшення суми відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_8 .
Даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних порушень вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, не вказує на такі порушення і обвинувачений у своїй апеляції.
На підставі наведеного вище, керуючись ч.2 ст.376 КПК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 на вказаний вирок суду першої інстанції- залишити без задоволення.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4