Провадження № 11-кп/792/387/15
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0003027 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, адвоката, директора ТОВ „Юридична компанія „Регіональний центр права, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.
За вироком суду, ОСОБА_7 , 21 червня 2014 року близько 18 год. 40 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись при виїзді з м. Хмельницького на узбіччі вул. Старокостянтинівське шосе неподалік від перехрестя з вул. Озерною, вчинив суперечку із ОСОБА_9 , який перебував на посаді заступника начальника відділення ДАІ з обслуговування м. Хмельницького УДАІ УМВС України в Хмельницькій області, згідно наказу начальника УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_10 , № 65 о/с від 01.04.2014 року та який перебував при виконанні своїх службових обов`язків по виявленню та припиненню адміністративних правопорушень. Під час такої суперечки ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та виконує свої обов`язки по виявленню та припиненню адміністративних правопорушень, будучи обуреним цим, намагався вирвати з рук у ОСОБА_11 його службове посвідчення. Не зумівши вирвати таке посвідчення, ОСОБА_7 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, правою рукою наніс один умисний удар по лівій боковій поверхні шиї ОСОБА_9 , від якого останній дещо ухилився, проте ОСОБА_7 , схопивши шию ОСОБА_9 , стиснув її пальцями внаслідок чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин лівої бокової поверхні нижньої третини шиї, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважає, що висновки суду, викладені у вироку в частині доведеності його вини та кваліфікації дій за ч. 2 ст. 345 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На його думку, суд не дав належної правової оцінки його діям по обставинах конфлікту з ОСОБА_9 , не звернув увагу на те, що потерпілий не перебував у форменому одязі на місці події, а сам конфлікт виник на ґрунті неприязних відносин внаслідок порушення вимог ПДР України. Акцентує увагу, що органами досудового розслідування та прокурором була не дотримана та порушена процедура притягнення його до кримінальної відповідальності, як особи яка має статус адвоката. Це, на переконання обвинуваченого, свідчить про упередженість суду і є підставою для зміни вироку, ухваленого складом суду, який підлягав відводу та закриття провадження в справі внаслідок примирення з потерпілим і його дійовим каяттям.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Як убачається з матеріалів справи, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами у кримінальному провадженні проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам справи та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.
Зокрема, в процесі судового розгляду ОСОБА_7 не заперечував та ствердив обставини конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , який представлявся представником правоохоронного органу, вчинення відносно останнього активних фізичних дій, однак викладав свою версію подій.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що він як працівник міліції намагався припинити протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом, грубо порушив вимоги ПДР України та створив аварійну обстановку. Ствердив, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що він є працівником правоохоронного органу, спровокував конфлікт, в процесі якого умисно спричинив йому тілесні ушкодження, пошкодивши при цьому верхній одяг, золотий ланцюжок та намагався заволодіти його службовим посвідченням, на зауваження заспокоїтись не реагував.

Показаннями працівників ДАІ ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повністю узгоджуються з показаннями потерпілого, які ствердили, що в процесі конфлікту обвинуваченого з ОСОБА_9 , який будучи працівником правоохоронного органу намагався припинити протиправну поведінку ОСОБА_7 , останній чинив активні фізичні дії по відношенню до потерпілого. При цьому обвинувачений вів себе агресивно, зухвало, на зауваження заспокоїтись не реагував, погрожував потерпілому звільненням з роботи та притягненням до відповідальності, а згодом намагався заволодіти його службовим посвідченням, спричинивши при цьому тілесні ушкодження.
Показаннями свідка ОСОБА_14 , який ствердив обставини конфлікту та спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому у червні місяці 2014 року.
Крім того, факт вчинення ОСОБА_7 злочину об`єктивно стверджується даними функціональних обов`язків заступника начальника відділення ДАІ з обслуговування м. Хмельницького УДАІ УМВС України в Хмельницькій області з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 обіймає посаду в правоохоронних органах, є службовою особою органів ДАІ і на нього безпосередньо покладений обов`язок припинення правопорушень, незалежно від часу та місця його знаходження (а.п. 21-24).
Змістом протоколу огляду місця події з фото-таблицями стверджується факт пошкодження службового посвідчення потерпілого у вигляді згинання захисної плівки та золотого ланцюжка шляхом спричинення йому механічних ушкоджень (а.п. 33-35).

Із змісту протоколу огляду предмета та перегляду відеозаписів, що містяться на предметі з відповідними додатками, даними відеозаписів події вбачається, що на автошляху, на в`їзді до м. Хмельницького, обвинувачений ОСОБА_7 чинив активні фізичні дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 , який неодноразово представлявся працівником правоохоронного органу та пред`являв службове посвідчення. При цьому обвинувачений вів себе агресивно, на зауваження заспокоїтись не реагував, погрожував ОСОБА_9 звільненням з роботи та притягненням до відповідальності, застосовуючи силу намагався заволодіти його службовим посвідченням, хапав за верхній одяг, влаштував штовханину в процесі якої спричинив потерпілому тілесні ушкодження (а.п. 37-43).
Даними травмокарти та висновку експерта № 708 від 27.06.2014 року стверджується, що потерпілому ОСОБА_9 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу м`яких тканин лівої бокової поверхні нижньої третини шиї, який міг утворитися від не менше ніж одноразової дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, по механізму «притискання» чи «притискання-тертя», про що свідчать форма, розміри та локалізація корововиливу.
За своїм характером крововилив м`яких тканин відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Крововилив може мати давність утворення не менше 1-ї доби до моменту проведення судово-медичної експертизи 23.06.2014 року, що не виключає можливості його утворення в час та при обставинах, на які вказує потерпілий (а.п. 44, 45-46).
Аналізуючи висновок судово-медичної експертизи в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку, що виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження, спричинені внаслідок побиття обвинуваченим, оскільки це повністю узгоджується з належними, об`єктивними, вищенаведеними, дослідженими судом доказами.
Доказів, які б стверджували протилежне обвинуваченим не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Обставини перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення злочину стверджується жодним чином не спростованими даними алкотесту «Драгер» на місці події та показаннями останнього в процесі судового розгляду, де обвинувачений не заперечував обставин вживання алкогольних напоїв незадовго до конфлікту з потерпілим (а.п. 43).

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необґрунтованість порушення кримінального провадження та його засудження за ч. 2 ст. 345 КК України.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації обвинуваченим не надано.
Більше того, дані твердження ОСОБА_7 були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.
За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочину ОСОБА_7 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях ОСОБА_7 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону та особи потерпілого, що не можна визнати допустимими доказами.
Більше того, такі твердження спростовуються матеріалами службової перевірки відносно конкретних працівників органів внутрішніх справ, проведеної по обставинах конфлікту обвинуваченого з потерпілим та спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів внутрішніх справ та досудового розслідування на обвинуваченого чи свідків чинився тиск, в колегії суддів немає, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду, не надано таких і стороною захисту.
Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого в тій частині, що до вчинення злочину він не причетний, а саме потерпілий своєю неправомірною поведінкою спровокував такий. Оскільки вони є не послідовними, суперечливими, не відповідають фактичним обставинам провадження та спростовуються дослідженими в судовому засіданні, вищенаведеними доказами.
В тому числі, показаннями потерпілого, свідків, які повністю узгоджуються з даними відеозаписів подій, що виключає вчинення будь-яких фальсифікацій та якими об`єктивно стверджується, що ОСОБА_7 достовірно знаючи, що потерпілий ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та намагається припинити його протиправні дії, діючи умисно та свідомо, намагався заволодіти його службовим посвідченням при цьому спричинив йому тілесні ушкодження.
В матеріалах кримінального провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності показань потерпілого та свідків щодо спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 .

У зв`язку з цим підстав вважати, що потерпілий та свідки, фактично всі без виключення оговорюють ОСОБА_7 , враховуючи їх безсторонність не має.

Більше того, вказані твердження потерпілого та свідків повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Разом з тим, в чому саме проявляється упередженість названих свідків, надуманість їх показань обвинувачений належним чином пояснити не зміг. Тому, враховуючи, що ці твердження носять неконкретний характер та зводяться виключно до прямого звинувачення вказаних свідків в зацікавленості, вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
З аналогічних підстав підлягають відхиленню твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що він не знав, що потерпілий ОСОБА_9 є працівником правоохоронних органів з огляду на те, що останній на місце події перебував в цивільному одязі.

Оскільки, як стверджується вищенаведеними, жодним чином не спростованими обвинуваченим доказами, в тому числі даними відеозаписів подій, потерпілий ОСОБА_9 неодноразово наголошував, демонструючи службове посвідчення, що він є працівником правоохоронного органу та просив припинити ОСОБА_7 протиправні дії, на що той не реагував.
З огляду на те, що на ОСОБА_9 , як працівник правоохоронного органу, на якого чинним законодавством, в тому числі ст. 10 ЗУ «Про міліцію», його функціональними обов`язками, покладено обов`язок вживати заходів до попередження і припинення правопорушень, незалежно від того чи перебуває він при виконанні службових обов`язків чи знаходиться в побуті, внаслідок того, що потерпілий здійснював дії по припиненню протиправної поведінки обвинуваченого в результаті порушення останнім ПДР України, перебування ОСОБА_9 на місце події в цивільному одязі та не на службі, жодним чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_7 .
За таких обставин, внаслідок того, що ОСОБА_9 , як працівник правоохоронного органу здійснював дії по припиненню протиправної поведінки обвинуваченого в процесі чого ОСОБА_15 спричинив йому тілесні ушкодження, це виключає кваліфікацію дій останнього за ст. 125 КК України, в чому намагається переконати колегію суддів обвинувачений.
Є надуманими, повністю спростовуються матеріалами провадження та підлягають відхиленню твердження обвинуваченого, що формулювання обвинувачення визнане судом доведеним є неконкретним, тобто на переконання ОСОБА_7 органами досудового розслідування та судом не встановлені фактичні обставини справи.
Оскільки, чинним кримінальним процесуальним законодавством встановлений перелік відомостей, які обов`язково повинен містити обвинувальний акт. Цей перелік є вичерпним та широкому тлумаченню не підлягає.
Оголошена ОСОБА_15 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.
Доказів, які б спростовували вказані обставини, обвинуваченим не наведено.
Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями обвинуваченого, що органами досудового розслідування та прокурором було порушено та не дотримано процедуру притягнення його до кримінальної відповідальності, а також грубо знехтувано його права гарантовані державою, з огляду на те, що він має статус адвоката.
Оскільки, на момент вчинення злочину ОСОБА_7 , притягнення до кримінальної відповідальності, оголошення підозри, його право на зайняття адвокатською діяльністю, у встановленому законом порядку, за рішенням КДКА Хмельницької області було припинено та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю він не мав (а.п. 56).
За таких обставин, на ОСОБА_7 гарантії адвокатської діяльності встановлені ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VІ від 05.07.2012 року із змінами та доповненнями не розповсюджувалися.
З аналогічних підстав не може погодитися колегія суддів із твердженнями обвинуваченого в тій частині, що оскільки рішення КДКА Хмельницької області, яким було припинено його право на адвокатську діяльність, 06.11.2014 року скасоване, воно має зворотну дію в часі та є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору для забезпечення гарантій його адвокатської діяльності.
Оскільки, рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 06.11.2014 року, яким відновлено право ОСОБА_7 на зайняття адвокатською діяльністю, не можна вважати ні законом, ні нормативно-правовим актом, які скасовують або пом`якшують його відповідальність за вчинення протиправних, злочинних дій не пов`язаних з професійною діяльністю.
Є надуманими і твердження ОСОБА_7 щодо незаконного складу суду, зокрема головуючого-судді ОСОБА_1 . Оскільки останній, рішень, які б перешкоджали йому приймати участь у кримінальному провадженні, не приймав. А постанова головуючого в справі про адміністративне правопорушення, в силу вимог ст. ст. 75, 76 КПК України не є рішенням, яке виключає участь судді у розгляді справи.

При цьому, в чому саме полягала зацікавленість, як головуючого-судді, так і прокурора обвинувачений належним чином пояснити не зміг. Тому, враховуючи, що ці твердження носять абстрактний характер та зводяться виключно до звинувачень останніх в упередженості, відводи заявлені головуючому-судді та прокурору були розглянуті у встановленому законом порядку, за результатами яких визнані необґрунтованими, вказані процесуальні рішення є чинними та не скасованими, вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню (а.п. 133, 141).
Разом з тим, чинним законодавством суду надано право відхиляти клопотання учасників судового розгляду, а тому колегія не вбачає у відхиленні судом ряду клопотань обвинуваченого порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування рішення суду.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, впливали на кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання, перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тягли за собою безумовне скасування судового рішення, на що посилається обвинувачений у провадженні не допущено.
Ставлячи питання про скасування вироку, обвинувачений ОСОБА_7 конкретних фактів порушення його прав та законних інтересів органами досудового розслідування та судом не навів, а виключно обмежився перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Злочин у вчиненні якого обвинувачувався та був визнаний винним ОСОБА_7 є публічного обвинувачення. А тому подання обвинуваченим угоди про примирення, відмова у її затвердженні судом, не може бути підставою для скасування вироку суду, в чому намагається переконати колегію суддів обвинувачений.
З огляду на те, що ОСОБА_7 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, це виключає можливість його звільнення від кримінальної відповідальності внаслідок його примирення з потерпілим та дійового каяття, оскільки можливість такого звільнення кримінальним законом передбачена виключно у випадку вчинення злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, що у випадку обвинуваченого відсутнє.
Більше того, звільнення від кримінальної відповідальності внаслідок примирення винного з потерпілим та внаслідок дійового каяття є два не тотожними за своєю правовою природою та наслідками рішення.
Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Зокрема, судом взято до уваги особу ОСОБА_7 , в тому числі характеристики, сімейний стан, обтяжуючі покарання обставини.
Враховано також, що ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні правопорушення середньої тяжкості, його суспільну небезпечність, спосіб та механізм вчинення злочину, думку потерпілого, наслідки, що настали.

Як стверджується матеріалами провадження вину у вчиненні правопорушення ОСОБА_7 визнав частково.

ОСОБА_7 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, судом обґрунтовано визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим правопорушення, його особу, спосіб та механізм вчинення злочину, думку потерпілого, наслідки, що настали, колегія суддів приходить до висновку, що обране ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі з можливістю виправлення обвинуваченого без відбування покарання і його звільнений від нього з випробуванням, є достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .