ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 636 / 2854 / 14-к
Провадження № 1-кп / 636 / 28 / 2015
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року Колегія суддів Чугуївського міського суду Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , за участю: присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Чугуєва Харківської області кримінальне провадження № 0000605 за обвинуваченням: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Введенка, Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.121 КК України.
В С Т А Н О В И Л А:
05 травня 2014 року, ОСОБА_11 , знаходячись в гостях у ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході спілкування запропонував ОСОБА_12 , здійснити крадіжку грошових коштів у сумі 60000 гривень з домоволодіння ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ., про існування яких ОСОБА_11 дізнався раніше. Дійшовши спільної змови на вчинення злочину, ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_11 05.05.2014 року приблизно о 19 години 30 хвилин, маючи злочинний намір, направлений на протиправне таємне заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом наживи, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та бажаючи діяти саме таким чином, діючи умисно та спільно попрямували до будинку АДРЕСА_2 , який належить родичам ОСОБА_11 . Там вони переодягнулись для того, щоб їх не впізнали сусіди та ОСОБА_11 дав ОСОБА_12 ніж для того, щоб ним оборонятись від собаки на той випадок, якщо вона буде відв`язана. Під час руху до місця скоєння злочину ОСОБА_12 вжив спиртні напої. У вказаному будинку ОСОБА_12 та ОСОБА_11 дочекалися темряви та близько 22 години 30 хвилин прослідували до калитки буд. АДРЕСА_2 .

ОСОБА_11 , побачивши світло у вікні та з метою пересвідчитись, чи є хтось вдома, подзвонив у дзвінок будинку, а коли з нього вийшов ОСОБА_10 , для того, щоб оправдати свій прихід і не викликати у потерпілого ОСОБА_10 підозри, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 попросили Белєвцова винести їм води, на що ОСОБА_10 виконав прохання та виніс воду. Випивши воду ОСОБА_11 ще раз попросив ОСОБА_13 винести води, пояснивши, що ОСОБА_12 після вжиття спиртних напоїв хоче пити. Бєлєвцов виконав прохання та принес воду. Після цього ОСОБА_12 залишок спиртного напою, який тримав у руці виплеснув на ОСОБА_10 , на що останній почав ображати ОСОБА_14 лайкою, у результаті чого між останнім та ОСОБА_12 стався конфлікт, і ОСОБА_12 , вирішивши діяти самостійно, маючи при собі ніж, яким збирався оборонятися від собаки і зберігав при собі, в результаті раптово виниклих неприязне них відносин, викликаних діям потерпілого, наблизився до ОСОБА_10 та наніс останньому один удар ножем в область черева, спричинив тим самим згідно висновку експерта №255-ч/14 від 09.07.2014 року, колото-різане поранення черевної стінки в області правого підребер`я, проникаюче у черевну порожнину, з пошкодженням печінки, стінки шлункового міхура та нижньої полої вени, внутрішньочеревним крововиливом та за черевною гематомою з права в під печінкової області, що супроводжувалося геморагічним шоком. За ступенем тяжкості дані ушкодження кваліфікуються за критерієм небезпечності для життя як тяжке тілесне ушкодження.

ОСОБА_10 , після нанесеного йому удару, закрив двері калитки правою рукою та побіг до будинку. Побачивши, що ОСОБА_12 наніс ОСОБА_10 тілесне ушкодження, ОСОБА_11 , не очікуючи такого розвитку подій, злякався та з місця вчинення злочину втік. Котелевець побачивши, що ОСОБА_11 побіг з місця скоєння злочину, зробив теж саме, побіг слідом за ОСОБА_11 .

Допитані в судовому засіданні в якості обвинувачених, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 повністю підтвердили викладені вище факти та визнали себе винними в скоєнні вищевказаних злочинів і щиро покаялись.

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді наступними доказами, обсяг яких визначений за погодженням з учасниками судового провадження, та документами.

Допитаний в судовому засідання потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що знає ОСОБА_11 протягом трьох років, їх дружини є сестрами. Вони неодноразово зустрічались на різних святах, підтримували дружні стосунки. На початку лютого 2014 року ОСОБА_11 звернувся до ОСОБА_10 з проханням позичити йому гроші в сумі 60000,00 грн. ОСОБА_10 відмовив, пояснивши відсутністю такої суми. Ця ситуація оговорювалась між родичами ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_11 вважав, що зазначена сума грошей у ОСОБА_10 і він просто відмовився її позичити ОСОБА_11 05.05.2014 року біля 22 год. 45 хв. ОСОБА_10 знаходився вдома разом з дружиною і дитиною. В калитку подзвонили і коли він вийшов у двір та відчинив її то побачив ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , якого раніше він не знав. ОСОБА_11 попросив води і ОСОБА_10 пішов додому. ОСОБА_11 і ОСОБА_12 залишились на вулиці за калиткою. Собака був прив`язаний. Коли ОСОБА_10 виніс води, ОСОБА_11 випив її і попросив винести ще, пояснивши тим, що ОСОБА_12 вживав алкоголь і хоче ще води. ОСОБА_10 знову сходив додому і виніс води. ОСОБА_12 випив цю воду і попросив знову винести води, на що ОСОБА_10 виразив свої незадоволення, але ж в третій раз пішов додому за водою.

Коли ОСОБА_10 виніс воду в третій раз, він запропонував ОСОБА_11 і ОСОБА_12 йти спати, що не сподобалось ОСОБА_12 і він виплеснув в обличчя ОСОБА_10 залишок спиртного в пластиковій бутилі. ОСОБА_11 стояв поруч і нічого не казав. ОСОБА_10 почав лаятись на ОСОБА_12 і намагався забрати кружку з водою, але ОСОБА_12 зробив шаг йому на зустріч і ударив його в область черева. ОСОБА_10 відчув гострій біль, штовхнув калитку і побіг додому. Його ніхто з обвинувачених не переслідував, хоча калитка залишилась відчиненою. Вдома він сказав дружині, щоб вона викликала міліцію та швидку допомогу, оскільки до нього приходив ОСОБА_11 з приятелем і ОСОБА_10 вдарили ножем.

ОСОБА_10 також зауважив, що в цей день ніхто з обвинувачених не звертався до нього з вимогою надати гроші або інші цінності і він не може пояснити причину по якій його вдарили ножем, крім того, що ОСОБА_12 був у стані сп`яніння і між ними стався конфлікт.

Крім того, ОСОБА_10 заявив, що матеріальна та моральна шкода заподіяна йому відшкодована ОСОБА_11 в повному обсязі, та просив суд призначити покарання обвинуваченим ОСОБА_11 і ОСОБА_12 мінімальне за законом.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- поясненнями свідка ОСОБА_15 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що ОСОБА_10 є її чоловіком. 05.05.2014 р. вона з ним знаходилася вдома. Біля 22 год. 30 хв. пішла спочивати до кімнати, а ОСОБА_10 залишився біля телевізора на кухні. Біля 23 год. 00 хв. до неї в кімнату зайшов чоловік і попросив викликати міліцію і швидку допомогу, пояснивши, що його підрізав « ОСОБА_16 », тобто ОСОБА_11 , але як з`ясувалося пізніше, підрізав його не ОСОБА_11 , а ОСОБА_12 . Пояснити причину цього чоловік не міг, але сказав, що його попросили винести води і він виніс.

Потім ОСОБА_10 ліг на диван та втратив свідомість. З його черева сочилася кров. Потім він був госпіталізований до лікарні бригадою швидкої допомоги;

- поясненнями свідка ОСОБА_17 допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що є сусідом подружжя ОСОБА_13 . 05.05.2014 р. біля 23 год. 15 хв. йому подзвонила ОСОБА_15 і просила викликати для її чоловіка ОСОБА_10 швидку допомогу, оскільки його підрізав « ОСОБА_16 ». Викликати швидку допомогу одразу не вдалося і через деякий час ОСОБА_15 знову подзвонила і запитала, чи викликана швидка допомога, оскільки її чоловіку дуже погано в він помирає. Свідок ОСОБА_17 одразу одягнувся і пішов до ОСОБА_13 . Біля їх будинку він нікого не побачив, а коли зайшов в будинок побачив, що ОСОБА_10 лежить на дивані на кухні і з його черева стікає кров. Він підійшов до потерпілого і намагався з ним розмовляти, щоб він не втратив свідомість. Хто наніс йому пошкодження ОСОБА_10 свідку не пояснював;

- поясненнями свідка ОСОБА_18 допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що ОСОБА_12 є його рідним братом. В середині квітня 2014 року їх сусід ОСОБА_11 прийшов до нього додому і запропонував йому надати допомогу в отриманні грошей у якогось його знайомого який живе в с. Тернова Чугуївського району Харківської області. Зі слів ОСОБА_19 ОСОБА_18 зрозумів, що хтось винен ОСОБА_19 борг і не віддає його. Яким засобом буде отриманий цей борг ОСОБА_20 не пояснив. ОСОБА_18 відмовився від пропозиції ОСОБА_19 і більше до цієї розмови вони не поверталися. На початку травня 2015 року ОСОБА_18 узнав про те, що його брат разом з ОСОБА_11 скоїли злочин;

а також письмовими доказами по кримінальному провадженню:

- Даними протоколу огляду речових доказів від 12.05.2014 року відповідно до якого встановлено полімерний пакет в середині якого знаходиться 2 пари перчаток, в`язаних, чоловічих, які вилучені в результаті огляду місця події 06.05.2014 року

(а.кр.п.58 том 1);

- Даними протоколу огляду речових доказів від 19.07.2014 року відповідно до якого встановлено полімерний пакет із ковдрою із кров`ю людини групи А, які вилучені в результаті огляду місця події 06.05.2014 року

(а.кр.п.60-61 том 1);

- Даними протоколу огляду речових доказів від 19.07.2014 року відповідно до якого встановлено полімерний пакет із трьома ножами, які вилучені в результаті огляду місця події 06.05.2014 року

(а.кр.п.64-65 том 1);

- Даними висновку експерта судової дактилоскопічної експертизи №113 від 28.05.2014 року, за результатами якого встановлено, що на поверхнях представлених на дослідження ножах розмірами: №1 загальна довжина 255 мм; довжина клинка 145 мм; довжина рукоятки 110 мм., товщина клинка: 1 мм. На клинку мається маркувальне позначення: «НВРХ», №2 загальна довжина 200 мм; довжина клинка 100 мм; довжина рукоятки 100 мм., товщина клинка: 1 мм. На клинку мається маркувальне позначення: «НВРХ», №3 загальна довжина 180 мм; довжина клинка 80 мм; довжина клинка 80 мм; довжина рукоятки 100 мм., товщина клинка: 1 мм. На клинку мається маркувальне позначення: «HOFMANN GERMANY STAINLESS STEEL», вилучених в результаті огляду місця події 06.05.2014 року, виявлені сліди папілярних ліній руки у вигляді мазків, накладень, окремих груп папілярних ліній

(а.кр.п.72-76 том 1);

- Даними висновку експерта судової дактилоскопічної експертизи №138 від 28.05.2014 року, за результатами якого встановлено, що на відрізках липких стрічок розмірами 48х51мм та 48х50 мм, вилучених в результаті огляду місця події 06.05.2014 року, виявлені сліди папілярних ліній руки у вигляді мазків,накладень, окремих груп папілярних ліній

(а.кр.п.82-87 том 1);

- Даними висновку експерта судово-імунологічної експертизи №374-Ис/14 від 17.07.2014 року, за результатами якого встановлено, що на ковдрі (об`єкт №1), вилученій при огляді місця події, виявлена кров людини групи А с изогемаглютином анти-В, походження якої від потерпілого громадянина ОСОБА_10 виключити неможна

(а.кр.п. 93-95 том 1);

- Даними висновку експерта судово-медичної експертизи №255-Ч/14 від 09.07.2014 року, за результатами якого встановлено, що тілесне пошкодження на тілі потерпілого ОСОБА_21 утворилось в результаті ударної взаємодії предмета, яке має колото-ріжучі властивості, можливо у вказаний період (22.30 год. 05.05.2014 року) і за ступенем тяжкості відноситься за критерієм небезпечності для життя як тяжке тілесне ушкодження

(а.кр.п.101-102 том 1);

- Даними висновку експерта додаткової судово-медичної експертизи №256-Ч/14 від 12.07.2014 року, за результатами якого підтверджено обставини того, що встановлене колото-різане проникаюче поранення черевної стінки потерпілого ОСОБА_21 могло утворитись за механізмом і строком, вказаними потерпілим в наданих матеріалах досудового розслідування

(а.кр.п. 108-109 том 1);

- Даними акту судово-психіатричного експерта № 789 від 01.09.2014 року, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_11 ознак психозу, слабоумства та інших психічних захворювань не має, виявлена симуляція психічного розладу. В період часу, до якого відноситься правопорушення, ОСОБА_11 знаходився без будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними

(а.кр.п. 100-103 том 2);

- Даними акту судово-психіатричної експертизи № 790 від 01.09.2014 року, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_22 ознак психозу, слабоумства та інших психічних захворювань не має. По своєму психічному стану може усвідомлювати свої дії і керувати ними. В період часу, до якого відноситься правопорушення, ОСОБА_22 знаходився без будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними

(а.кр.п. 104-106 том 2).

Вказані докази досліджені судом, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом події злочину, обставини його вчинення та винуватість ОСОБА_11 у його скоєнні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_11 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч.3 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаної з проникненням у житло, вчиненої за попередньою змовою групою осіб.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 , згідно ч. 1 ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття в скоєному злочині та повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_11 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю мешкання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий.

При призначенні ОСОБА_11 покарання, суд враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, обставини скоєння злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого, клопотання потерпілого про призначення ОСОБА_11 мінімального строку покарання та приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_11 не можливе без ізоляції від суспільства, тобто з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі, співмірного в якості кари за скоєне кримінальне правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч.2 ст. 115 ч. 2 ст. 15 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також замах на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів

Даючи оцінку твердженням обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника щодо відсутності у обвинуваченого умислу на завдання смерті потерпілому ОСОБА_10 та відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч.4 статті 187 КК України, суд приходить до наступного.

Визначаючи поняття вини у статті 23 КК України, законодавець вказує, що виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

У ст. 24 КК України передбачено два види умислу: прямий і непрямий. Де непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання, а прямий - бажає настання цих наслідків.

Таким чином, свідомість і передбачення становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме припущення настання наслідків - його вольову ознаку. З урахуванням цих ознак зміст умислу полягає в тому, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я людини» детально роз`яснено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, питання про умисел, його вид та спрямованість необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин учиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їх взаємостосунки.

На думку суду, доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство ОСОБА_10 заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Як зазначено вище, згідно статті 24 КК України, при прямому умислі особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає настання цих наслідків. Отже, виходячи з положень кримінального закону, при відмежуванні замаху на умисне вбивство від умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, необхідно враховувати спрямованість умислу і ставлення винної особи до наслідків свого діяння.

Як встановлено в судовому засіданні, ані обвинувачений ОСОБА_12 , ані потерпілий ОСОБА_10 в своїх показах не вказали на спрямованість умислу обвинуваченого на завдання смерті потерпілому під час завдання останньому удару ножем у живіт. В судовому засіданні обвинувачений і потерпілий вказали на те, що удар було завдано в ході виниклої сварки, коли обвинувачений виплеснув на потерпілого горілку, а останній вимагав від обвинувачених щоб вони до нього більш не приходили. Орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що ОСОБА_12 не довів свій умисел до кінця, оскільки потерпілий втік і покликав на допомогу, що завадило обвинуваченому реалізувати свій злочинний намір, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині з причин, що не залежали від його волі. Однак, обвинувачений і потерпілий тривалий час перебували разом біля подвір`я ОСОБА_10 і ОСОБА_12 мав можливість реалізувати умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , але після завдання удару ножем злякався і покинув місце вчинення злочину, розуміючи при цьому, що потерпілий поранений і маючи реальну можливість наздогнати його, зайшовши до подвір`я через незаперту хвіртку, цього не зробив і не намагався довести свій злочинний намір, байдуже ставлячись до наслідків свого діяння. Отже, суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_12 та потерпілий тривалий час знаходились біля подвір`я потерпілого, удар ножем було завдано в ході конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, після завданого удару ножем ОСОБА_12 припинив нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, усвідомлював, що потерпілий не помер від отриманого тілесного ушкодження, однак залишив його без уваги, покинувши місце вчинення злочину, не намагаючись проникнути до подвір`я обвинуваченого для продовження застосування щодо нього фізичного насилля, ставлячись байдуже до наслідків свого діяння. Локалізація тілесних ушкоджень та знаряддя їх нанесення у сукупності з характером та послідовністю дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_12 щодо потерпілого ОСОБА_10 , вказують на те, що ОСОБА_12 , вчиняючи протиправні дії щодо ОСОБА_10 діяв із непрямим умислом, у зв`язку з чим кваліфікувати його дії як замах на умисне вбивство неможливо, тому що такий замах може бути вчинений лише з прямим умислом.

Як вбачається з показів обвинувачених в ході судового слідства вони домовились на скоєння крадіжки грошових коштів з домоволодіння ОСОБА_10 , ніж було взято з метою захисту від можливого нападу собаки, яка є у потерпілого. Під час допиту в судовому засіданні обвинувачені вказали, що не мали наміру застосовувати фізичне насилля щодо потерпілого, і, з`ясувавши, що ОСОБА_10 , його дружина та дитина перебувають вдома, фактично відмовились від вчинення злочину, не заявляючи жодних вимог майнового характеру до потерпілого під час спілкування з ним. Відсутність будь-яких вимог майнового характеру з боку обвинувачених підтвердив й допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , вказавши, що удар ножем було завдано йому обвинуваченим ОСОБА_12 в ході раптово виниклого на ґрунті особистих неприязних відносин конфлікту. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного чи психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Оскільки удар потерпілому було завдано в ході виниклого на ґрунті неприязних відносин конфлікту, жодних заходів спрямованих на заволодіння майном ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_12 не вчиняв, що підтвердив потерпілий в судовому засіданні, і стороною обвинувачення не представлено доказів іншого, суд в діях обвинуваченого ОСОБА_12 в цій частині вбачає ексцес виконавця. Отже, виходячи з вимог ст.337 КПК України щодо здійснення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, керуючись закріпленим в ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод принципом презумпції невинуватості, суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_12 з ч.4 ст.187 КК України, ч.2 ст.15 - п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, що відповідає положенням ч.3 ст.337 КПК України, оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, оцінюючи належність і допустимість доказів, а також їх достатність і взаємозв`язок, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні 05 травня 2015 року умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, а також у скоєнні незакінченого замаху на крадіжку за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у житло.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_12 , згідно ч. 1 ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття в скоєному злочині.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_12 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_12 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю мешкання характеризується посередньо, раніше не судимий.

При призначенні ОСОБА_12 покарання, суд враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, обставини скоєння злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого, та приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_12 не можливе без ізоляції від суспільства, тобто з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі, співмірного в якості кари за скоєне кримінальне правопорушення.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди, суд відмовляє, у зв`язку з добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди, що підтверджується розпискою потерпілого (а.кр.п. 21 том 2).

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_12 матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Судові витрати за проведення судово-дактилоскопічної експертизи № 113 від 28 жовтня 2014 року розміром 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 52 коп. та судово-дактилоскопічної експертизи № 138 від 28 травня 2014 року розміром 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 52 коп. покласти на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та стягнути їх на користь державного бюджету України.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368 -371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, за яким призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі УДПтС в Харківській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з дня його фактичного взяття під варту, тобто з 08 травня 2014 року.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 121 КК України, за якими призначити йому покарання:

за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 121 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі УДПтС в Харківській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з дня його фактичного взяття під варту, тобто з 08 травня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 заподіяні злочином матеріальну шкоду в розмірі 4150 (чотири тисячі сто п`ятдесят) грн.52 коп., та моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати за проведення судово-дактолоскопічних експертиз № 113 від 28 жовтня 2014 року розміром 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 52 коп. та судово-дактилоскопічної експертизи № 138 від 28 травня 2014 року розміром 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 52 коп. стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь державного бюджету України.

Речові докази: полімерний пакет скріплений біркою Харківської обласної судово-медичної лабораторії № 374-Ис/14 в якому знаходиться ковдра із плямою бурого кольору, що зберігається у камері схову Чугуївського РВ ГУМВС України - знищити; три ножі вважати повернутими потерпілому ОСОБА_10 .

Матеріали кримінального провадження зберігати при обвинувальному акті.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Головуючий суддя:

Суддя:

Присяжні: