АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Кримінальне провадження №415/6676/13-к Головуючий 1 інст. ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11кп/790/31/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186,ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

спеціалістів ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Харкові кримінальне провадження №0003009 за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури міста Лисичанськ Луганської області та засудженого ОСОБА_7 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 29 квітня 2014 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанська Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово

раніше судимого:

· 5 жовтня 1998 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.81 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.46-1 КК України,з відстрочкою виконання вироку строком на 2 роки;

· 12 січня 2001 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.140, ч.2 ст.142, ч.2 ст.206, ч.2 ст.198-2, ст.43 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

· 18 лютого 2003 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнений з іспитом 1 рік;

· 14 квітня 2004 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

· 30 червня 2005 року Перевальським районним судом Луганської області за ст.ст.391,71 КК України до 3 років позбавлення волі;

· 23 грудня 2008 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

· 11 травня 2012 року Брянківським міським судом Луганської області за ст.ст.391, 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 11 липня 2013 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України,

встановила:

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України з призначенням покарання за ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів 4 роки позбавлення волі, з відбуванням покарання в кримінально виконавчий установі закритого типу.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 19 вересня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 244,50 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 19 вересня 2013 року о 12-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись в районі продуктового магазину «Віолетта», розташованого за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 340, наніс ОСОБА_11 три удари кулаком в голову, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді поверхневої забійної рани волосяної ділянки голови, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, застосував насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, після чого повторно відкрито викрав з карману сорочки ОСОБА_11 гроші в сумі 600,00 грн., завдавши останньому майнову шкоду на вказану суму.

8 серпня 2013 року між ПТ «Ломбард «Андрєєв і компанія» (кредитодавець) та ОСОБА_12 (заставодавець) укладено договір про надання фінансового кредиту та застави №1018, згідно з яким ОСОБА_12 було надано кредит на суму 200 грн. під заставу мобільного телефону марки «Самсунг» S5222, строком 10 календарних днів, тобто до 17 серпня 2013 року. ОСОБА_12 не пізніше зазначеної дати зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 0,7 відсотків за кожен календарний день користування кредитом. Після закінчення даного строку, заставодержатель був зобов`язаний зберігати предмет застави протягом 3 календарних днів, а у разі неповернення кредиту в цей строк, мав право реалізувати заставлене майно. Станом на 18 вересня 2013 року ОСОБА_12 зобов`язання по договору виконані не були, у зв`язку з чим ПТ «Ломбард «Андрєєв і компанія» в особі ОСОБА_13 прийнято рішення про реалізацію заставленого майна.

18 вересня 2013 року, приблизно об 11-00 годині ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні ломбарду, діючи повторно, шляхом обману під приводом сприяння в реалізації мобільного телефону марки «Самсунг» S5222, пообіцявши їй цього ж дня повернути виручені грошові кошти, не маючи наміру виконувати дане зобов`язання, отримав від ОСОБА_13 мобільний телефон марки «Самсунг» S5222, вартістю 210 грн., який належав ПТ «Ломбард «Андрєєв і компанія», та, заклавши його, отримав в ПТ «Ломбард Скарбниця» кредит на суму 180,00 грн., обернувши їх на свою користь, чим завдав ПТ «Ломбард «Андрєєв і компанія» майнову шкоду на суму 210,00 грн.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи винуватості за ч.2 ст.190 КК України, просить вирок суду скасувати, оскільки він не згоден з засудженням за ч.2 ст.186 КК України, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Вказує, що суд першої інстанції заздалегідь обрав обвинувальний ухил при розгляді справи, не взявши до уваги його показання в частині того, що він потерпілому ОСОБА_14 удари не наносив, що підтверджує свідок ОСОБА_15 , сам потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння, на що суд не звернув уваги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості правопорушень та особі обвинуваченого, вважаючи його занадто м`яким, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.190 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначити 5 років позбавлення волі, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчий установі закритого типу.

При цьому вказує, що при призначенні покарання судом не в повній мірі враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, обставини справи, дані про особу обвинуваченого ,який неодноразово судимий, у тому числі за тяжкі злочини, характеризується задовільно, не працює.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги прокурора, подавшего апеляційну скаргу, та обвинуваченого заперечував, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд, ухвалюючи вирок, з достатньою повнотою дослідив всі докази і обставини справи, надав їм належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю встановлених та перевірених судом першої інстанції доказів, досліджених судом та приведених у вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що 19 вересня 2013 року він знаходився разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_16 в кафе біля магазину «Віолетта», де вони разом, втрьох, розпивали спиртні напої. Потім ОСОБА_11 пішов за соком, а коли повернувся на сигнал машини, ОСОБА_7 вдарив його нижче скроні, а другий раз,- по голові. У нього пішла кров і він нічого не міг сказати. В цей час ОСОБА_7 витягнув з карману сорочки ОСОБА_11 гроші в сумі 600,00 грн. і побіг. Після того ОСОБА_16 з сусідкою відвели його до дому і він пізніше звернувся до травмпункту.

Свідок ОСОБА_16 надав суду пояснення, аналогічні поясненням потерпілого. ОСОБА_16 зазначив, що 19 вересня 2013 року він знаходився в кафе біля магазину «Віолетта» на літньому майданчику. Також там знаходився ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Вони разом, втрьох, розпивали спиртні напої. Потерпілий ОСОБА_11 відлучився за соком, а коли повернувся, то свідок ОСОБА_16 побачив, що він був в крові і розповів, що його побив ОСОБА_7 і забрав у нього гроші.

За даними висновку судово-медичної експертизи №395 від 19 вересня 2013 року, ОСОБА_11 спричинені легкі тілесні ушкодження, у вигляді поверхневої забійної рани волосяної ділянки голови. Також утворилися ушкодження від взаємодії з твердими предметами.

(том 1 а.к.п. 79)

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19 вересня 2013 року встановлено, що за адресою м. Лисичанськ, вулиця Свердлова, на літньому майданчику магазина «Віолетта», на столі та біля столу на підлозі було виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору, зовні схожої на кров.

( том 1 а.к.п. 46-51)

Зазначені та інші докази, наведені у вироку, свідчать про доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а тому доводи обвинуваченого щодо недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував: тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до категорії тяжкого (ч.2 ст.186 КК України) і середньої тяжкості (ч.2 ст.190 КК України); вивчивши дані про особу обвинуваченого, обґрунтовано встановив, що в силу ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання ОСОБА_7 вини за ч.2 ст.190 КК України; відповідно до ст.67 КК України обставиною, яка обтяжуює покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; та обґрунтовано дійшов висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід обрати у виді позбавлення волі,із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, оскільки обвинувачений має непогашені судимості, звільнившись з місць позбавлення волі 11 липня 2013 року, через нетривалий термін, знову вчинив аналогічні злочини проти власності, і обраний вид покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Покарання, призначене судом першої інстанції, відповідає вимогам ст.ст.50,52,65 КК України, а тому посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі що призначене йому покарання є невідповідним за своєю м`ягкістю,- є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, та не вбачає підстав для його зміни чи скасування за доводами, викладеними в апеляційних скаргах.

Керуючись: ст.ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 29 квітня 2014 року у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з дня отримання ним копії ухвали.

Головуючий-

Судді: