ун. № 759/5712/15-к
пр. № 1-кп/759/404/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
та обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001387, відносно обвинувачених
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, з середньою освітою, не одруженого, має доньку ОСОБА_11 2007 року народження, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 19.09.2013 року Святошинським райсудом м.Києва
за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від
покарання з випробуванням строком на 2 роки,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Червонозаводське Лохвицького р-ну Полтавської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , проживаючого в
АДРЕСА_4 , раніше
не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України,-

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_9 , 14.02.2015 року, приблизно о 02 год. 30 хв., за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_10 , знаходячись поблизу буд. №4 по б-ру Академіка Вернадського в м. Києві, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинили закінчений замах на відкрите заволодіння чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3574 грн., при цьому вказані дії обвинувачений ОСОБА_9 вчинив повторно.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 , 14.02.2015 року приблизно о 02 год. 15 хв., разом зі своїм знайомим обвинуваченим ОСОБА_10 , знаходячись біля кіоску, розташованого поблизу буд. № 4 по б-ру Академіка Вернадського в м.Києві, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_8 , майном якого вирішили відкрито заволодіти, вступивши тим самим між собою в злочинну змову.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи узгоджено з обвинуваченим ОСОБА_10 , запропонували ОСОБА_8 разом відпочити в кафе, для чого пройти в напрямку бул. Вернадського в м. Києві і коли ОСОБА_8 погодився, вони стали разом слідувати в напрямку бул. Вернадського в м.Києві, при цьому ОСОБА_8 йшов попереду, а обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - позаду нього. В цей час обвинувачений ОСОБА_10 , наблизившись до ОСОБА_8 та, з метою виконання свого злочинного умислу, наніс ОСОБА_8 удар рукою в область голови та повалив його на землю, заволодів його сумкою чорного кольору вартістю 239 грн, в якій знаходились: шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 208 грн., в якому знаходились посвідчення водія на його ім"я та гроші в сумі 200 грн., шкіряні рукавиці чорного кольору вартістю 228 грн., при цьому ОСОБА_8 лежав на землі обличчям донизу, обвинувачені, діючи погоджено між собою, утримували його в такому положенні, не даючи йому змоги піднятись. В цей час обвинувачений ОСОБА_9 , діючи узгоджено з обвинуваченим ОСОБА_10 , подолавши волю ОСОБА_8 до опору, став обшукувати кишені його верхнього одягу, де виявив мобільний телефон «LG G-2» IMEI НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , вартістю 2699 гривень та заволодів ним.
Відкрито викравши майно потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 3574 гривні, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця скоєння злочину намагались втекти, однак були затримані працівниками міліції.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винність в скоєнні інкримінованого йому складу злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України визнав частково та показав суду, що близько опівночі, 14.02.2015 року він вийшов до магазину за цигарками та по дорозі зустрів давнього знайомого ОСОБА_10 , з яким вирішили разом випити пива. Через декілька хвилин до них підійшов потерпілий ОСОБА_8 , якого вони раніше не знали, та попросив приєднатись, щоб разом з ними випити пива, вони погодились і в цей час між потерпілим та ОСОБА_10 виник конфлікт, бо ОСОБА_8 не сподобався погляд ОСОБА_10 . Після цього вони помирились, вирішили йти до кафе по пр. Вернадського в м.Києві, щоб випити та потерпілого цікавили дівчата. По дорозі до кафе потерпілий ОСОБА_8 йшов попереду, між ним та ОСОБА_10 зав`язався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_10 вдарив потерпілого ззаду рукою в голову і той впав. Під час конфлікту він знаходився від них на відстані одного метру і особисто в нього конфлікту з потерпілим не було, ударів він йому не наносив, а лише побачив, що біля потерпілого лежить телефон, підняв його і тримав в руках. В цей час до них підійшли працівники міліції та запитали у потерпілого, що трапилось, на що той відповів, що пропав його телефон, після чого працівники міліції почали телефонувати по номеру, який назвав потерпілий і телефон задзвонив у нього ( ОСОБА_9 ) в руках;
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винність в скоєнні інкримінованого йому складу злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України визнав частково та показав суду, що 14.02.2015 року, близько опівночі він їхав з роботи та зустрів свого товариша ОСОБА_9 і вони вирішили разом випити пива, біля кіоску до них підійшов потерпілий ОСОБА_8 , якого вони раніше не знали, та попросив приєднатись. Поряд з кіоском знаходився бар, в якому грала музика та потерпілий запропонував піти туди. По дорозі до бару потерпілий почав ображати його, висловлюватись нецензурною лайкою, тоді він не втримався і наніс ОСОБА_8 удар кулаком у шию, від чого той відразу впав, бо був п`яний та було слизько. Через декілька хвилин до них підійшли працівники міліції. Вони стояли поряд з потерпілим, втекти не намагались, він допоміг підняти сумку, яку згодом у нього вилучили працівники міліції, що саме в ній знаходилось не бачив тому, що не відкривав її. ОСОБА_8 повідомив працівникам міліції , що була бійка, став шукати свій телефон, тоді працівники міліції зателефонувати на його номер, телефон задзвонив в руках у ОСОБА_9 . Вони з ОСОБА_9 не домовлялись про пограбування потерпілого, він приніс свої вибачення ОСОБА_8 .
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 своєї вини, їх вина в скоєнні інкримінованого їм складу злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України повністю підтверджується зібраними по справі доказами, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності і допустимості, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_8 про те, що він 14.02.2015 року о 02 год 30 хв повертався додому з клубу «Бінго», де відпочивав з друзями, підійшов до кіоску купити цигарки та побачив там обвинувачених, з якими зав`язалась розмова. ОСОБА_9 в ході розмови запропонував піти до нього додому, чи до кафе для проведення часу разом, на що він погодився і вони звернули у двір, дорога була слизькою та вузькою, а тому він опинився попереду обвинувачених і в цей час він раптово отримав підніжку та удар в голову від когось з обвинувачених та впав на землю і лежав лицем донизу. Далі пам`ятає лише, що його притиснули до землі та один з обвинувачених тримав руки, а інший діставав з кишені телефон, хто саме з них що робив він не знає, при цьому, обвинувачені йому наносили удари по тілу, скільки було ударів, хто саме їх наносив і чим він не знає, бо весь час лежав лицем до землі, при цьому він чув чиюсь фразу: «Я тримаю, а ти діставай телефон», хто саме сказав ці слова він не знає. Він намагався вирватись, але йому це не вдалось. Встати йому допомогли працівники міліції, після чого він виявив відсутність своєї сумки чорного кольору вартістю 239 грн, в якій знаходились: шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 208 грн в якому знаходились посвідчення водія на його їм"я та гроші в сумі 200 грн, шкіряні рукавиці чорного кольору вартістю 228 грн, а також у нього було викрадено мобільний телефон «LG G-2» вартістю 2699 грн, а всього вартість майна, яке обвинувачені у нього намагались викрасти 3574 грн. Діями обвинувачених йому завдані тілесні ушкодження. Обвинувачені, відкрито заволодівши його речами, стали тікати, однак були затримані працівниками міліції, всі речі були йому повернуті, матеріальних претензій до обвинувачених він не має, ОСОБА_10 відшкодував йому завдану моральну шкоду та вибачився перед ним.
- показами свідка ОСОБА_12 про те, що 14.02.2015 року він знаходився на добовому чергуванні в ДСО Святошинського р-ну разом з ОСОБА_13 та від чергового по райуправлінню отримали виклик з приводу бійки, по приїзду вони побачили потерпілого, який лежав на землі та двох обвинувачених які відходили від нього. Оскільки було темно, обвинувачені їх не помітили, підійшовши до них виявили, що у обвинуваченого ОСОБА_10 в руках була сумка. На запитання, що трапилось обвинувачені відповіли, що нічого не трапилось і сумка належить їм, а потерпілий сказав, що це його сумка. Коли вони оглянули сумку, то виявили в ній документи на їм`я потерпілого ОСОБА_8 та потерпілий повідомив, що його побили та пограбували і в нього пропав мобільний телефон. Обвинувачені заперечували, що вони його брали, тоді потерпілий продиктував свій номер телефону, вони зателефонували на цей номер, телефон задзвонив у обвинуваченого ОСОБА_9 . Самої бійки вони не бачили, фізичної сили до обвинувачених вони не застосовували, потерпілий від виклику швидкої допомоги відмовився. Він взяв у обвинуваченого ОСОБА_14 сумку, яка у нього була вилучена в рай управлінні міліції працівниками СОГ.
- показами свідка ОСОБА_13 про те, що він 14.02.2015 року разом з ОСОБА_12 патрулювали та отримали виклик з приводу бійки, під`їжджаючи вони помітили лежачого на землі чоловіка, який був в стані алкогольного сп`яніння і не міг піднятись та двох чоловіків, які відходили від нього. Підійшовши до потерпілого вони побачили, що з голови в нього тече кров та запитали, що трапилось на що той відповів, що вони втрьох випивали та вирішили піти у кафе, де по дорозі на нього напали обвинувачені, вказавши саме на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , побили та пограбували його. ОСОБА_10 тримав в руках сумку, на запитання кому належить сумка, вони відповіли, що вона належить їм, перевіривши вміст сумки, було знайдено документи на ім`я потерпілого. Крім того, потерпілий повідомив, що в нього пропав мобільний телефон. Тоді вони запитали у ОСОБА_9 , чи не бачив він телефон потерпілого, на що той відповів, що не бачив. Потерпілий продиктував їм номер свого телефону, зателефонувавши на нього, телефон задзвонив у обвинуваченого ОСОБА_9 . Після чого була викликана слідчо-оперативна група і всі були доставлені до Святошинського райуправління міліції.
- протоколом огляду місця події від 14.02.2015 року, згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_9 при зовнішньому огляді, у правій задній кишені джинсів, було виявлено мобільний телефон «LG» чорного кольору (IMEI НОМЕР_1 ) (а.с. 83-85)
- протоколом огляду місця події від 14.02.2015 року, згідно якого у працівника міліції ОСОБА_12 вилучення сумка з надписом «Logikfor» чорного кольору, в якій знаходиться шкіряний гаманець чорного кольору, в середині якого знаходиться посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 та пластикові картки, яку він виявив у обвинуваченого ОСОБА_10 під час його затримання 14.02.2015 року. (а.с. 86-88)
- висновком судово-медичного експерта № 438 від 16.02.2015 р. згідно якого, при огляді ОСОБА_8 , виявлено: садна в лобній ділянці з ліва, на спинці носа в середній третині, задній поверхні шиї в середній третині (два), в між лопатковій ділянці зліва, вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 14.02.2015 року, не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
- висновком спеціаліста, щодо вартості викраденого майна від 24.03.2015 р., згідно якого дійсна (ринкова) вартість поданих на дослідження об`єктів становить: сумки - 239 грн., шкіряного гаманця 208 грн., шкіряних рукавиць 228 грн., мобільного телефону «LG G-2» - 2699 грн., а всього - 3374 грн.
Всі вищевказані докази суд визнає належними, допустимими, та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить винність обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в скоєнні інкримінованого їм складу злочину і спростовує їх захисну версію про те, що до потерпілого вони не застосовували фізичної сили та не грабували його.

На думку суду, доводи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відсутність у них попередньої змови на вчинення злочину, не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання і спростовуються дослідженими у судовому засідання доказами, які суд визнав належними, допустимими, та достовірними, які свідчать, зокрема, і про спільність дій та єдність умислу обвинувачених.

Таким чином, суд, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що винність обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в скоєнні злочину передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України, доведена повністю і кваліфікація їх дій за ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України є правильною, так як вони за попередньою змовою групою осіб вчинили закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , при цьому вказані дії обвинувачений ОСОБА_9 вчинив повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 згідно з вимогами ст.ст. 50 та 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини, його відношення до скоєного, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, дані про його особу, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, має на утримання неповнолітню дитину, вчинив злочин в період відбуття покарання за вироком від 19.09.2013 року, те, що вилучене майно повернуто потерпілому і вважає за необідне обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.
Приймаючи до уваги, що вказаний злочин обвинувачений ОСОБА_9 скоїв в період відбуття покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києві від 19.09.2013 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, то суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 згідно з вимогами ст.ст. 50 та 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, його відношення до скоєного, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, дані про його особу, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, за місцем реєстрації характеризується посередньо, завдана шкода відшкодована, згідно ст. 89 КК України є не судимим і вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, так як вважає, що він може бути виправлений та перевихований без ізоляції від суспільства.
Обставиною, що обтяжує обом обвинуваченим покарання, суд визнає вчинення ними злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 395 КПК України, суд , -
З А С У Д И В :
ОСОБА_9 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києві від 19.09.2013 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки і остаточне покарання за сукупністю вироків призначити у вигляді 4 років та 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з 14.02.2015 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишити попередню - тримання під вартою в Київському СІЗО.
ОСОБА_10 визнати винними в скоєнні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбуття покарання з випробуванням, строком на 3 (три) роки.
В силу ст. 76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично зявлятись на реєстрацію до кримінально- виконавчої інспекції.
Речовий доказ по справі сумку чорного кольору, гаманець чорного кольору, рукавиці чорного кольору, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , мобільний телефон «LG» моделі «G-2»( IMEI НОМЕР_1 ) та чохол до нього, передані під розписку потерпілому ОСОБА_8 - залишити у потерпілого ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м.Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1