Дата документу Справа № 310/4323/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/4323/13-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/290/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

Головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула в м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженец с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області, має вищу освіту, працює прибиральником у Новопетрівській сільській бібліотеці, не одружений, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 НМДГ України, що складає 850 грн.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнений від покарання у звязку з закінченням строку давності;

за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 60 НМДГ України, що складає 1020 грн. На підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнений від покарання у звязку із закінченням строку давності,

за ч.1 ст. 122 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК україни звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з виконанням обов*язків передбачених п.2 ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Червоногірка Токмацького району Запорізької області, має середню освіту, одружений, пенсіонер, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 НМДГ України, що складає 850 грн.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнений від покарання у звязку з закінченням строку давності.

за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 60 НМДГ України, що складає 1020 грн. На підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнений від покарання у звязку із закінченням строку давності.

за ч.1 ст. 122 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК україни звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з виконанням обов*язків передбачених п.2 ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Постановлено стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1700 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн., а всього 11 700 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Як зазначено у вироку, досудовим слідством ОСОБА_7 та ОСОБА_8

обвинувачуються та засуджені за те, що 12 липня 2010 р. приблизно о 5-55 год., діючи спільно, умисно, проти волі ОСОБА_9 , який є законним володільцем домоволодіння АДРЕСА_1 , при відсутності законних підстав та відповідного дозволу володільця, через незамкнену хвіртку воріт вказаного домоволодіння вторглися на територію двору, після чого проти волі ОСОБА_9 через незамкнені вхідні двері вторглися в приміщення літньої кухні, розташованої на вказаному подвір`ї, яка також є володінням ОСОБА_9

12 липня 2010 р. в період часу з 6 год. до 6-05 год., продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході сварки виниклої на ґрунті особистих неприязних стосунків нанесли ОСОБА_9 ногами по одному удару по тулубу, чим ОСОБА_7 спричинив потерпілому закритий перелом 9-го ребра з права по підпахвинним лініям, а ОСОБА_8 завдав потерпілому закритий перелом 9-го ребра зліва по підпахвинним лініям, які кваліфікуються як пошкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, тривалістю більше 3-х тижнів (більше 21 доби).

Крім того, 12 липня 2010 р. в період часу з 6 години до 6-05 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході сварки виниклої на ґрунті особистих неприязних стосунків нанесли ОСОБА_9 руками не менш як 7 ударів по тулубу та голові, чим завдали потерпілому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою та крововиливу у м`які тканини правої ушної раковини, синців на лобі справа та в області потиличного бугру, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; а також - синця на лівому плечі, на грудній клітці по середній-ключичній лінії на рівні 6 ребра, в лівій лопаточній області в поперековій області зліва, садни в поперековій області з права, синця і садни в області гребеню правої підвздошної кістки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи обставин справи, юридичної кваліфікації та доказаності вини, просить вирок змінити в частині ухвалення розміру суми моральної шкоди, стягнути на його користь з обвинувачених ОСОБА_8 25000 грн., та ОСОБА_7 - 20 000 грн., В солідарному порядку з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди у розмірі 45000 грн. Посилаючись на те, що після побиття, в нього змінився уклад життя, лікувався, страждає на внутрішньо черепний тиск, в зв`язку з чим не може працювати водієм автобусу, був закинутий курортний бізнес, чим порушено вклад його сім*ї.

Вислухавши доповідача; обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляції потерпілого, прокурора, який вважає вирок суду законним та обгрунтованим, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні злочинів зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими, і ніким, в тому числі потерпілим ОСОБА_9 не оскаржуються.

Дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, чим порушена його недоторканість; за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я; та за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченим, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував, обвинуваченому ОСОБА_7 , що він позитивно характеризується за місцем мешкання і роботи, раніше не судимий.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував, його позитивну характеристику, стан його здоров`я, його пенсійний вік, раніше не судимий.

Також судом враховано, характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів. Суд обгрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, із застосуванням умовного покарання на підставі ст.75 КК України.

Крім того, обгрунтовано, суд врахував, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно з ч.1 п.2 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня здійснення нею злочину минули такі строки, зокрема: З роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за які передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили злочин 12 липня 2010 р., передбачений ч.1 п.2 ст.49 КК України строк сплинув 12.07.2013 р.

Згідно ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Таким чином, районний суд вірно постановив обвинувальний вирок та звільнив обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від покарання за ч.1 ст. 162, та ч.2 ст. 125 КК України в зв`язку з закінченням строку давності.

Щодо посилань потерпілого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 в сумі 25000 грн. і з ОСОБА_10 в сумі 20000 грн. колегія суддів вважає необгрутованими, та які спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті порушення її прав.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями " Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт спричинення позивачу моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин або якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі або в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Судом було взято до уваги, що потерпілому ОСОБА_9 діями обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_10 нанесена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі і стражданнях, які потерпілий отримав у зв`язку з пошкодженням здоров`я в результаті скоєнння злочину відносного нього. При цьому прийнято до уваги характер і об`єм фізичних, душевних і психологічних страждань потерпілого ОСОБА_9 , заподіяних протиправними діями кожного обвинуваченого.

Крім того, розглядаючи питання про суму моральної шкоди, заявленої потерпілим, та беручи до уваги , що злочини, за ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України, а злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України. За таких обставин позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були задоволені частково, а саме у сумі 10 000 грн. в солідарному порядку.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а

вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_7 і ОСОБА_8 без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

судді