У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду
України

з кримінальних справ у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Лавренюка М.Ю.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 21 лютого
2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 та його
захисника - адвоката ОСОБА_2 на вирок Ленінського районного суду м. Севастополя
від 26 червня 2006 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого
судимості,

за ч. 2 ст. 190 КК України на 1.000 грн. штрафу, за ч. 3
ст. 358 КК України на 700 грн. штрафу, на підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів йому призначено 1.000 грн. штрафу, а на підставі ст. 49 КК
України його звільнено від відбування покарання у зв'язку із закінченням
строків давності.

За ч. 2
ст. 143, ч. 2 ст. 165, ч. 2 ст. 172 КК України ОСОБА_1 виправдано,

установила:

Місцевий суд визнав
ОСОБА_1 винуватим у тому, що він у період з 8 вересня 1992 року по 10 вересня
1998 року, працюючи та отримуючи заробітну плату у ВАТ “Севастопольській
рибоконсервний завод”, з метою заволодіння державним майном у жовтні 1993 року
надав у Ленінський районний військовий комісаріат м. Севастополя, підроблений
документ - довідку ЖЕКу № 3 м. Севастополя про те, що він є непрацюючим, у
зв'язку з чим у період з 1 жовтня 1992 року по 10 вересня 1998 року щомісячно у
фінансово-соціальному відділі Севастопольського міського військкомату, де
перебував на пенсійному обліку, отримував надбавку до пенсійної допомоги на
утриманців і в такий спосіб шляхом обману заволодів 789,56 грн.

3 червня 1997 року ОСОБА_1
подав у фінансово-соціальний відділ Севастопольського міського військкомату
стандартний бланк, до якого вніс неправдиву інформацію про те, що він станом на
вказану дату не працював і не працює, а в разі працевлаштування зобов'язується
в триденний строк повідомити про це військовий комісаріат, проте, працюючи з 25
січня по 2 лютого 1999 року в 812 РЗ РТВ, а з 2 лютого по 12 грудня 1999 року у
ПП “Севторко”, не повідомляв про це військовий комісаріат, внаслідок чого у
період з 25 січня по 12 грудня 1999 року отримував надбавку до пенсійної
допомоги на утриманців і в такий спосіб шляхом обману заволодів 182,82 грн.

Ухвалою Апеляційного суду
м. Севастополя від 14 червня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено. В частині
виправдання ОСОБА_1 ч. 2 ст. 143, ч. 2 ст. 165, ч. 2 ст. 172 КК України вирок
скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд. За
епізодом незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману у період з 25 січня
по 12 грудня 1999 року його виправдано. Дії ОСОБА_1 перекваліфіковано з ч. 2 на
ч. 1 ст. 190 КК України і за цим законом йому призначено 800 грн. штрафу, на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190 і ч. 3 ст. 358 КК України, йому остаточно
призначено 800 грн. штрафу, а на підставі ст. 49 КК України його звільнено від
відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності. У решті вирок
залишено без зміни.

У
касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 та його захисник - адвокат ОСОБА_2 просять
скасувати вирок і ухвалу про засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 і ч. 3 ст. 358
КК України, а справу - закрити за відсутністю в його діях складів злочинів.
Твердять, що досудове і судове слідство було проведено однобічно, неповно, з
істотними порушеннями норм КПК України, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню.

Винуватість
ОСОБА_1 у використанні завідомо підробленого документу та заволодінні чужим
майном у шахрайський спосіб впродовж періоду з 1 жовтня 1992 року по 10 вересня
1998 року за викладених у вироку обставин матеріалами справи доведена.

В основу вироку суд поклав
показання засудженого ОСОБА_1 на досудовому слідстві і в суді про те, що він
дійсно у період з 18 вересня 1992 року по 9 вересня 1998 року працював у ВАТ
“Севастопольській рибоконсервний завод”, про своє працевлаштування військовий
комісаріат не повідомляв, а навпаки у жовтні 1993 року отримав у ЖЕКу № 3
неправдиву довідку про те, що ніде не працює і надав її військкомату для отримання надбавки до пенсії
на утриманців - двох дітей.

Ці показання ОСОБА_1 підтверджуються
рядом письмових доказів, зокрема, даними, які містяться у листі директора по
кадрам ВАТ “Севастопольській рибоконсервний завод” про те, що ОСОБА_1 у період
з 18 вересня 1992 року по 9 вересня 1998 року працював на цьому підприємстві,
даними трудової книжки засудженого, довідкою Севастопольського міського
військкомату про те, що ОСОБА_1 у
зазначений період незаконно отримував надбавку до пенсійної допомоги на
утриманців і в такий спосіб шляхом обману заволодів 789,56 грн.

Всі ці та інші докази, які
наведені у вироку, були підставами для висновку про те, що ОСОБА_1 учинив
діяння, які за своїми ознаками утворюють склади злочинів, передбачених ч. 1 ст.
190 і ч. 3 ст. 358 КК України.

Покарання
винуватому призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обгрунтованим
є й рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання на
підставі ст. 49 КК України.

Будь-яких
даних про порушення органом досудового слідства чи судом норм кримінального або
кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або
скасування судових рішень, на які вказується у касаційній скарзі, не
встановлено.

Беручи
до уваги наведене, колегія суддів не знаходить підстав для призначення справи
до касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених
у ст. 384 КПК України.

Керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити
засудженому ОСОБА_1 та його захиснику - адвокату ОСОБА_2 в задоволенні касаційної скарги.

Судді:

Заголдний
В.В. Редька
А.І.
Лавренюк М.Ю.