АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№11 - кп/796/1459/2014 Головуючий першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

18 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року, відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.11.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.;

- 07.06.2013 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2013 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 6 478 грн. матеріальної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в сумі 1 468 грн. 32 коп. за проведення автотехнічної експертизи від 22.11.2013 року та 244 грн. 72 коп. за проведення автотехнічної експертизи від 16.12.2013 року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого за наступних обставин.

18 жовтня 2013 року, близько 13 год. 50 хв., ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «Пежо-308» д.н.з. НОМЕР_1 , в третій смузі для руху із чотирьох наявних про проїзній частині Набережного шосе зі сторони Дніпровського узвозу в напрямку моста ім. Патона в м. Києві проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахування дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, перед початком зміни напрямку руху, що виразилося у зміщенні керованого ним автомобіля в напрямку крайньої правої смуги для руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим участикам руху, здійснив виїзд за межі проїзної частини та навпроти пам`ятника «Засновникам Києва» скоїв наїзд на електроопору міського освітлення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Пежо-308» ОСОБА_10 отримав черепну мозкову травму, від якої помер в лікарні швидкої медичної допомоги 22 жовтня 2013 року.

Під час руху ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 10.1 та 12.1 ПДР України.

Порушення Правил дорожнього руху України обвинуваченим ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на суворість призначеного покарання, просить вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року змінити, пом`якшити ОСОБА_7 покарання до 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що висновок суду першої інстанції про часткове визнання обвинуваченим своєї вини не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_7 , будучи допитаний в судовому засіданні вину у вчиненні злочину визнав повністю та щиро каявся як на досудовому слідстві, так і в суді, а тому дана обставина на думку захисника, необґрунтовано не визнана судом як обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 та не врахована при призначенні покарання.

Також, захисник вказує, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не визнав та не врахував як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_9 .

Крім того, апелянт наголошує, що судом не була врахована й позиція потерпілої ОСОБА_9 , яка заявляла, що не має до обвинуваченого будь-яких претензій, та просила суд не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі.

А тому, на думку захисника, неврахування пом`якшуючих обставин призвело до призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто суворого покарання.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку потерпілої, яка зазначила, що не буде заперечувати проти апеляційної скарги, в разі продовження виплати їй сум, присуджених судом, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та юридична кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними у матеріалах кримінального провадження та наведеними у вироку доказами, в їх сукупності, та ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу порушення судом першої інстанції вимог законодавства щодо загальних засад призначення покарання, то на думку колегії суддів вони є необґрунтованими.

Виходячи зі змісту ст. 65 КК України, суд призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував, що відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і інкримінований злочин вчинив в період іспитового строку, врахував і ту обставину, що ОСОБА_7 з 11.04.2013 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів.

Окрім наведеного, судом враховано й часткове відшкодування потерпілій збитків, задовільну характеристику ОСОБА_7 , стан здоров`я останнього та позицію потерпілої, котра не наполягала на позбавленні волі обвинуваченого, тобто обставини, на які вказує в апеляційній скарзі захисник. При цьому обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не було встановлено.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, визначивши при цьому розмір покарання не в максимальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для пом`якшення покарання, про що ставить питання захисник, колегія суддів не вбачає.

Крім того, оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин протягом іспитового строку, визначеного йому вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2013 року, суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, обґрунтовано призначив йому покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за новим вироком не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

З цих підстав колегія суддів визнає необґрунтованими прохання в апеляційній скарзі про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про безпідставне невизнання судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності, а як вбачається з журналу судового засідання та аудіо запису судового засідання, ОСОБА_7 фактично не визнавав своєї вини в порушенні правил безпеки дорожнього руху, зазначивши причину дорожньо транспортної пригоди розгерметизацію шини правого переднього колеса, яка не зайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. При цьому ОСОБА_7 дійсно каявся, але не в протиправності своїх дій, а лише в їх наслідках.

Що стосується часткового відшкодування ОСОБА_7 шкоди потерпілій, на чому наголошує в апеляційній скарзі захисник, то не дивлячись на те, що дана обставина судом першої інстанції і не була визнана як обставина, що пом`якшує покарання, разом з тим, дана обставина судом була врахована при призначенні ОСОБА_7 покарання, а тому повторно апеляційним судом врахована не може бути.

Таким чином, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства і підстави для його зміни через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості відсутні, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
__________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4