Справа № 303/1756/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2015 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/355/15, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань під № 0000137 за зміненою апеляційною скаргою заступника прокурора області на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2015 року.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, не працюючий, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.186 КК України на 05 ( п`ять) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України на 04 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді 05 (п`ять) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 03 (три) роки не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, ОСОБА_8 11.01.2015 року, близько 21 год. 50 хв. у м. Мукачеві по вул. Зеленій, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , попередньо розподіливши між собою ролі при яких: ОСОБА_9 повинен спостерігати за сторонніми особами та подати сигнал у разі їх появи, а тим часом ОСОБА_8 з метою незаконного відкритого заволодіння чужим майном, підбіг до потерпілої ОСОБА_6 , застосовуючи насильство над останньою, що не є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилося у нанесенні одного удару в обличчя, спричинивши їй фізичну біль, із застосуванням фізичної сили та прикладанням значних зусиль відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме: сумкою жіночою, бувшої у користуванні вартістю, згідно висновку експерта №23/60 від 16.02.2015 року- 400 грн.; гаманцем жіночим, бувшого в користуванні,

-2-

вартістю 56 грн.; окулярами сонцезахисними вартістю 40 грн.; парасолею бувшої у користуванні вартістю 40 грн.; гребінцем вартістю 30 грн.; грошовими коштами в сумі 37 грн.; мобільним телефоном марки «Samsung GT- S5610», вартістю 700 грн., на балансовому рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 23 грн., а всього потерпілій ОСОБА_6 спричинили матеріальну шкоду на загальну суму 1 289 грн..

Крім того, 13.01.2015 року, близько 22 год. 40 хв. у АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з метою незаконного відкритого заволодіння чужим майном, підбіг до потерпілої ОСОБА_10 , застосовуючи насильство над останньою, що не є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилося у нанесенні одного удару в потилицю, спричинивши їй тілесні ушкодження у виді травматичного набряку тканин в ділянці чола справа, подряпин в області спинки носа, зліва та в області правого колінного суглобу по передній поверхні зліва, що виникли від дії твердих тупих предметів по механізму тертя (подряпин) які згідно висновку спеціаліста №24/2015 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності, після чого відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_11 , а саме грошовими коштами в сумі 160 грн.; сумкою жіночою, бувшу у користуванні вартістю згідно висновку експерта №23/66 від 18.02.2015 року - 320 грн., гаманцем жіночим, бувшим у користуванні вартість 120 грн., а всього потерпілій ОСОБА_10 спричинив шкоду на загальну суму 600 грн..

Не зупиняючись на цьому 21.01.2015 року, близько 21 год. 20 хв. у м. Мукачеві по вул. Качалова, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи за спільним умислом на заволодіння майном, несподівано підбігли до потерпілої ОСОБА_12 , де ОСОБА_8 застосовуючи насильство над останньою, що не є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилося у нанесенні одного удару в обличчя потерпілої, спричинивши їй фізичну біль, після цього маючи намір повалити її на землю, своїми руками схопив за шию та став нагинати до землі, а тим часом ОСОБА_9 скориставшись безпорадним станом потерпілої відкрито із застосуванням фізичної сили та прикладанням значних зусиль намагався заволодіти майном потерпілої ОСОБА_12 , а саме: сумкою жіночною, бувшою у користуванні вартістю згідно висновку експерта №23/59 від 16.02.2015 року - 200 грн.; помадою для губ вартістю 30 грн.; гребінцем вартістю 40 грн. а всього на загальну суму 270 грн.. Однак свій злочинний умисел до кінця до вести не змогли із причин, що не залежали від їх волі, так як потерпіла ОСОБА_12 стала чинити їм опір та під час заволодіння її майном включалося світло навколишніх будинків, чим самим своїми злочинними діями могли завдати потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження просить вирок суду від 17.04.2015 року скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді 05 (п`ять) років позбавлення волі; за ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 186 КК України 04 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 05 (п`ять) років позбавлення волі. Указує, що всупереч вимогам ч.2 ст. 65 КК України та роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд першої інстанції вказаних вимог кримінального закону не дотримався, і дійшов безпідставного висновку про можливість застосування до ОСОБА_8 вимог ст.75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням. Натомість при

-3-

призначенні покарання останньому із застосуванням ст.75 КК України, надав переваги обставинам, які пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, таким чином, занадто, високо оцінивши його особисті та моральні якості. Крім того, суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений характеризується посередньо, учинив умисні тяжкі злочини, за попередньою змовою групою осіб, суспільна небезпечність яких підвищується в зв`язку з тим, що додатковими об`єктами є свобода та тілесна недоторканість особи.

24.06. 2015 року заступник прокурора області подав до суду доповнення до апеляційній скарзі, у якому просить вирок суду від 17.04.2015 року стосовно ОСОБА_8 скасувати через істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Указує на те, що суд при розгляді кримінального провадження допустив порушення вимог ч.3 ст.349 та ст. 376 КПК України, що відповідно до п.1 ч.1 ст.415 цього Кодексу є безумовною підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання зміненої апеляційної скарги, пояснення потерпілої ОСОБА_6 на підтримання зміненої апеляційної скарги прокурора, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд уважає, що змінена апеляція прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння, особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів уважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про невмотивованість вироку суду в частині призначення покарання та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Ухвалюючи рішення про призначення обвинуваченому покарання суд належним чином не мотивував, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання, і дають підстави для застосування ст.75 КК України. Суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на його щире каяття та відшкодування заподіяної шкоди.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі, при призначенні покарання та звільненні обвинуваченого від його відбування, судом не в повній мірі враховано: тяжкість вчинених злочинів, обставини за яких було скоєно злочини та наслідки злочинної діяльності, кількість епізодів злочинної діяльності, а також те, що об`єктами злочинів є свобода та тілесна недоторканість особи.

-4-

Отже, висновок суду про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині слід визнати обґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції здійснив обмеження дослідження доказів у порядку ч.3 ст.349 КПК України та визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Однак, у порушення вказаних вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не з`ясував думку потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 щодо порядку дослідження доказів. Крім того, головуючий не з`ясував, чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також не зазначив зміст обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Визнання обвинуваченим своєї вини ще не є безумовною підставою для прийняття рішення про скорочений судовий розгляд, оскільки визнання ним своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні може бути покладено в основу обвинувачення тільки за умови підтвердження цього визнання сукупністю доказів, які є наявними в провадженні, а вина доведена в законному порядку.

Зміст показань ОСОБА_8 наведених у вироку не свідчить про повне визнання ним вини, оскільки останній, як убачається з журналу судового засідання від 17.04.2015 року та технічного носія інформації про фіксацію судового провадження, визнавши висунуте йому обвинувачення відмовився від давання показань і такі суду не давав.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про порушення судом вимог ст. ст. 348, 349, 353 КПК України призвело до порушення права потерпілих та обвинуваченого на захист.

Так, з матеріалів кримінального та судового провадження вбачається, що, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_12 не приймали участі в судовому засіданні, яке відбулося 17.04.2015 року, і в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про їх належне повідомлення про дату, час і місце судового розгляду, відповідно до вимог ст.ст.136, 137 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, з матеріалів провадження, зокрема, журналу судового засідання від 17.04.2015 року та технічного носія інформації вбачається, що суддя видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, однак колегією суддів установлено, що до матеріалів кримінального провадження приєднано технічний носій інформації, на якому відсутнє фіксування проголошення вироку, який наявний у кримінальному провадженні.
Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
-5-
За ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.5 ч.2 ст. 412 КПК України.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинуваченого так і потерпілих, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
Отже, апеляційним судом установлено порушення вимог п.5 ч.2 ст.412 КПК України, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.415 цього Кодексу є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
змінену апеляційну скаргу заступника прокурора - задовольнити.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст.186, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України в суді першої інстанції.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: