Справа № 409/135/15-к
Провадження № 11кп/782/83/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області в складі:
Головуючого-судді : ОСОБА_1

Суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

При секретарі : ОСОБА_4

За участю:

Прокурора: ОСОБА_5

Потерпілого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002960 від 09.09.2014 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 08 квітня 2015 року у відношенні :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Алчевська Луганської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, який має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_9 , 2007 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст. 146 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч.2 ст. 260 КК України у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого покарання призначено міру покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили засудженому ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчисляється з 08.04.2015 року. В строк відбування покарання слід враховувати тримання під вартою з 24.10.2014 року по 08.04.2015 року.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Вирышено питання про долю речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_7 на початку літа 2014 року (точний час та дату під час судового слідства встановити не представилося можливим), добровільно увійшов до одного з структурних підрозділів не передбаченого законом збройного формування, діючого на території Луганської області.

ОСОБА_7 умисно став приймати активну участь у збройному формуванні, розуміючи незаконність діяльності формування, виконуючи вказівки осіб, які були рангом вище нього.

З початку липня 2014 року ОСОБА_7 , діючи в складі не передбаченого законом збройного формування, що діє на території м. Луганська та Луганської області, маючи при собі автоматичну зброю та боєприпаси до неї, знаходячись на блокпосту, який розташований на в`їзді в с. Ювілейний, м. Луганська, будучи одягненим у військовий камуфльований одяг, перевіряв у громадян документи, що посвідчують особу, транспортних засобів та речей, які ними перевозяться.

Крім того, з середини липня 2014 року, ОСОБА_7 , діючи в складі збройного формування, що діє на території м. Луганська та Луганської області, керуючись прямим умислом, маючи при собі автоматичну зброю та боєприпаси до неї, будучи членом незаконного збройного формування, використовуючи досвід, отриманий, під час несення служби в органах МВС України, допитував затриманих членами незаконного збройного формування осіб, які були доставлені до приміщення Луганської області державної адміністрації та ізолятору тимчасового тримання, розташованого у приміщенні Ленінського РВ ЛМУ ГУМВС України у Луганській області, за адресою: м. Луганськ, кв. Шевченко,50.

Крім того, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, щодо двох осіб, із застосуванням зброї, вступив з цією метою у злочинну змову з невстановленими в ході досудового розслідування особами, при цьому об`єктом злочину було обрано громадян: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Так, 11.07.2014 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю, будучи одягненими у військовий камуфльований одяг, пересуваючись на двох легкових автомобілях, а саме на автомобілі іноземного виробництва «Сhегу Amulet» та автомобілі «Волга», прибули в с.Дзержинського, м.Луганська, де припаркувалися біля кафе-ресторану «Ах Мангал», розташованого по вул. А.Линева, 128-Г. Після чого, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на позбавлення волі та викрадення людини, ОСОБА_7 разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами підійшли до Мілокост , яку затримали та проти волі, запропонували їй сісти в один з автомобілів, вимагаючи при цьому передати їм мобільний телефон та ключі від квартири. Приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, згідно відведеної йому ролі, залишився в салоні автомобіля разом з ОСОБА_10 , створивши таким чином зовнішні перепони для вільного пересування, фактично обмеживши її свободу. В цей час невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою позбавлення волі та викрадення ОСОБА_6 , маючи ключі від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де проживають подружжя ОСОБА_11 , прибули до вхідної двері вказаної квартири та увійшли всередину. На цей час в квартирі знаходився ОСОБА_6 , невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою позбавлення його волі та викрадення, спрямувавши на нього автоматичну вогнепальну зброю, наказали останньому залишатися на своєму місті, погрожуючи при цьому застосуванням до нього сброї. Після цього, у приміщення вищезазначеної квартири прибув ОСОБА_7 , де став перебувати разом з іншими, перешкоджаючи своєю присутністю ОСОБА_6 вільному пересуванню, фактично обмеживши його свободу. Далі, невстановлені в ході досудового розслідування особи разом з ОСОБА_7 наділи на ОСОБА_12 наручники та вивели останнього на вулицю, після чого, попри його волі, посадили його в один з автомобілів. У подальшому ОСОБА_7 разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, почали пересування містом Луганськом на двох, вищезазначених автомобілях, в салонах яких знаходилися потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , від`їхавши від місця перебування потерпілих.

Після чого, ОСОБА_7 та невстановлені особи на вищезазначених автомобілях, разом з потерпілими прибули до адміністративної будівлі Луганської обласної державної адміністрації, розташованої за адресою: м. Луганськ, пл. ім. Героїв ВВВ, 3, а потім до ізолятора тимчасового тримання, який розташований у приміщенні Ленінського РВ ЛМУ ГУМВС України у Луганській області, за адресою: м. Луганськ, кв. Шевченко, 50, де помістили ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у камери для затриманих.

12.07.2014 року ОСОБА_7 приблизно о 12 годині прибув до приміщення ізолятора тимчасового тримання, розташованого за вищезазначеною адресою, де допитав потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 щодо їх знайомих та місць їх перебування на той час.

18.08.2014 року невстановленими в ході досудового розслідування особами, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було переміщено у приміщення адміністративної будівлі Луганської обласної державної адміністрації, де, попри їх волі, утримували в так званих кімнатах затриманих по 23.08.2014 року.

23.08.2014 року невстановленими в ході досудового розслідування особами, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було переміщено у м. Краснодон, Луганської області, де їх помістили у приватну квартиру дев`ятиповерхового будинку, розташованого поблизу центрального ринка м. Краснодона, де, попри їх волі утримували по 02.09.2014 року.

02.09.2014 року о 12 годині ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було відпущено.

Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, в якому ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 146 ч.2, 260 ч.2 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його вини. Запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у виді тримання під вартою припинити, звільнивши його з під варти, з наступних підстав. Судом не було в повній мірі доведено вину ОСОБА_7 посилаючись на показання свідка ОСОБА_13 , до якого було застосовано засоби безпеки, не будучи особисто знайомим з ОСОБА_7 , зазначив, що в середині серпня 2014 року, ОСОБА_14 вступив до лав непередбаченого законом збройного формування «Луганское ополчение». При цьому, від кого саме свідку відома ця інформація, він не пам`ятає, що не дає можливості зробити висновок про достовірність такої інформації, оскільки ані свідок, ані його джерело інформації, не бачили документів, які б свідчили про вступ до лав, непередбаченого законом збройного формування, або в інший спосіб, який можна перевірити іншими доказами, були чітко впевнені про перебування ОСОБА_7 в лавах непередбаченого законом збройного формування. Отже, інформацію, яку надав свідок ОСОБА_13 перевірити іншими доказами неможливо. Крім того, суд послався на покази свідка ОСОБА_13 при визначенні обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_7 ніс службу на блок-посту при в`їзді в с. Ювілейне м. Луганська, мав при собі вогнепальну зброю, а саме автомат Калашникова та перевіряв транспортні засоби. При цьому, свідок ОСОБА_13 зазначив, що саме його або документи, що посвідчують його особу або його автомобіль, або особисті речі, ОСОБА_7 жодного разу не перевіряв. Також, не згоден з висновками суду про наявність у обвинуваченого вогнепальної зброї та боєприпасів до неї, які взагалі не підтверджуються ніякими доказами. З показань свідка ОСОБА_13 можна зробити висновок, лише про те, що останній бачив у ОСОБА_7 предмет зовні схожий на автоматичну зброю.

Із аналогічних показань свідка ОСОБА_15 також не можна довести вину ОСОБА_7 , який вказав, що особисто з останнім не знайомий, але знає його, оскільки м. Алчевськ, є достатньо невеликим за своїм розміром і всі один одного знають. Не згоден з тим, що суд взяв до уваги протокол впізнання потерпілим ОСОБА_6 ОСОБА_16 , який є міністром сільського господарства ЛНР, а також фото знайдене у вилученому у обвинуваченого телефоні, де ОСОБА_7 зображений у формі співробітника міліції. Такі докази є недостатніми та взаємопов`язаними, а лише дають підстави припускати причетність обвинуваченого до вчинення такого правопорушення, і як наслідок є неналежними.

Крім того, не згодна з висновками суду про те, що ОСОБА_7 маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, щодо двох осіб, із застосуванням зброї, вступив з цією метою у злочинну змову з невстановленими в ході досудового розслідування особами, при цьому об`єктом злочину було обрано громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Так, 11.07.2014 р., приблизно о 07.00 годині ОСОБА_7 разом з невстановленими особами підійшли до ОСОБА_10 , яка на той час проходила повз них, та проти її волі запропонували сісти в автомобіль. При цьому ОСОБА_7 залишився в салоні автомобіля разом з ОСОБА_10 , створивши таким чином зовнішні перепони для вільного пересування, фактично обмеживши її свободу. В цей час, невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , затримали за місцем проживання ОСОБА_6 . Після чого, подружжя ОСОБА_11 знаходилися в будівлі Луганської ОДА, ізоляторі тимчасового тримання в м.Луганську та у приватній квартирі м.Краснодон, де проти їх волі утримували невстановлені особи до 02.09.2014 р. Суд в обґрунтування свого рішення посилався на показання потерпілих ОСОБА_11 , але інших доказів, які б підтвердили ці факти, немає. Показання ОСОБА_7 в цій частині, відносно його непричетності, судом не були взяті до уваги. Також судом не були взяті до уваги показання ОСОБА_7 , що при затриманні, ОСОБА_10 залишалася разом з обвинуваченим в салоні автомобіля, який фактично не створював їй зовнішніх перешкод для вільного пересування, двері автомобіля були незамкнені, а обвинувачений не погрожував потерпілій. Подальше утримання потерпілих в будівлі Луганської ОДА, ізоляторі тимчасового тримання в м. Луганську та у приватній квартирі м. Краснодон, взагалі не мають ніякого зв`язку з обвинуваченим. Крім того, попередня змова ОСОБА_7 з невстановленими в ході досудового розслідування особами, судом не перевірена, мотив вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_7 не встановлений.

На підставі вищевикладеного, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 146 ч.2, 260 ч.2 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його вини. Запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у виді тримання під вартою припинити, звільнивши його з під варти.

Старшим прокурором відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 подані заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , в яких вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вказав, що суд 1 інстанції правильно дійшов висновку про те, що міра покарання, призначена ОСОБА_7 є справедливою, тому врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів скоєних умисно, один з яких відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Суд, визнав, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства. Не передбачене законом збройне формування у діяльності якого брав участь ОСОБА_7 , продовжує діяльність на території м. Луганська та Луганської області, внаслідок чого, вчиняються тяжкі та особливо тяжкі злочини, які у тому числі призводять до загибелі людей та інших тяжких наслідків. При ухваленні вироку суд повністю дослідив матеріали кримінального провадження, допитав свідків та потерпілих, визнав ці докази допустимими, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

З урахуванням викладеного, просить апеляційну скаргу залиши без задоволення, вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 08.04.2015 року без змін.

Відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважає за можливе розгляд справи за відсутністю захисника ОСОБА_17 , оскільки була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила.

При апеляційному розгляді :

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги,вважав вирок суду законним,обґрунтованим ;.

- потерпілий ОСОБА_6 проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника заперечував.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та потерпілого, які вважають вирок законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що влітку 2014 року працював водієм у ОСОБА_16 , незаконних дій він не вчиняв. Особи, на яких він працював, були одягнені в камуфльовану форму і при собі мали зброю, проте він їх діяльністю не цікавився і не усвідомлював її незаконний характер, так як в його обов`язки входило тільки керування автомобілем. Разом з тим, підтвердив факт затримання подружжя ОСОБА_11 , хоча заперечував свою безпосередню участь. Підтвердив, що брав участь у допиті

ОСОБА_18 огляду на наведені показання обвинуваченого, який підтвердив те, що він допитував потерпілих ОСОБА_11 , доводи захисника ОСОБА_17 про недоведеність в суді мотиву вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.146 КК України, позбавлені підстав.

Незважаючи на фактичне невизнання вини ОСОБА_19 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, та доводи захисника про відсутність відповідних доказів, винуватість його підтверджується наступними доказами на підтвердження встановлених судом обставинах:

показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 ,а саме, що 11.07.2014 року його разом з дружиною викрали раніше незнайомі йому особи та утримували до 02.09.2014 року. 12.07.2014 року в приміщенні ізолятора тимчасового тримання його допитував один з викрадачів - ОСОБА_7 . Потерпілий повідомив, що ОСОБА_7 в числі інших осіб, зі зброєю, в камуфльованому одязі, брав безпосередню участь у його затриманні, обшуку його квартири. Зі слів обвинуваченого потерпілому відомо, що він раніше працював в міліції;

показаннями потерпілої ОСОБА_10 з використанням технічних засобів з іншого приміщення в режимі відео конференції, а саме, що 11.07.2014 року її разом з чоловіком було викрадено групою осіб в камуфльованій формі та зі зброєю. До 02.09.20 14 року їх утримували попри їх волі в приміщенні ізолятора тимчасового тримання, підвалі ОДА, а також в приватній квартирі в м. Краснодоні. Коли вона перебувала в ізоляторі тимчасового тримання її допитував ОСОБА_7 , який також був з нею в машині безпосередньо після її викрадення. Вказана особа також заходила до будинку за місцем її мешкання, звідки в подальшому вивели її чоловіка;

показаннями свідка ОСОБА_13 допитаного в режимі відео конференції,а саме, що він проживав в м. Алчевську. Серед мешканців міста він знає ОСОБА_7 , який раніше проживав разом з дружиною та дитиною по АДРЕСА_2 , однак на теперішній час він там не проживає, продав квартиру, з дружиною розлучився та зараз проживає у своїх батьків. ОСОБА_7 до 2008 р. працював в Алчевському міському відділі міліції на посаді дільничного інспектора. Йому відомо, що він працював по лінії наркотиків. Після звільнення, ОСОБА_7 займався купівлею-продажем автомобілів. Від мешканців м. Алчевська, від кого не пам`ятає, на початку червня 2014 року йому стало відомо, що ОСОБА_7 вступив до лав непередбаченого законом збройного формування «Луганское ополчение», як його називають « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». ОСОБА_7 ніс службу на блок-посту при в`їзді в сел.Ювілейний м. Луганська. При цьому, ОСОБА_7 був одягнений в «камуфляж» та мав при собі вогнепальну зброю. В середині червня 2014 року не менше 3 разів він проїзжав через вказаний вище блок-пост де кожен раз бачив там ОСОБА_7 , одягнутого в камуфльованій військовий одяг, при цьому в його руках кожен раз був автомат Калашнікова. ОСОБА_7 перевіряв документи у громадян, що проїжджали через блок-пост, а також оглядав транспорті засоби. Особисто його транспортний засіб та його, ОСОБА_7 не перевіряв. Свідок також додав, що особисто з ОСОБА_7 він не знайомий, але у нього з ОСОБА_7 є спільні друзі від яких ОСОБА_13 стали відомі анкетні дані, колишнє місце роботи, марка та колір автомобіля та інші відомості щодо обвинуваченого;

показаннями допитаного свідка ОСОБА_15 в режимі відео конференції, який надав аналогічні показання, підтвердив, що ОСОБА_7 ніс службу на блок-посту при в`їзді в сел.Ювілейний м. Луганська. При цьому, ОСОБА_7 був одягнений в «камуфляж» та мав при собі вогнепальну зброю.

Покази наведених вище осіб у об`ємі подій, встановлених судом першої інстанції,знайшли своє повне підтвердження і в приведених у вироку джерелах доказів та в процесуальних документах, яки узгоджуються між собою та доповнюють один одного, а саме:

фактичними даними, що містять у протоколах впізнання ОСОБА_7 потерпілими - супругами Мілокост від 07.11.2014 року, згідно з яким потерпілі ОСОБА_6 впізнали по фото підозрюваного ОСОБА_7 , як особу, що разом з іншими викрали їх 11.07.2014 року, а також як особу, яка допитувала їх в приміщенні ізолятора тимчасового тримання,одягнутий в камуфляжну форму,мав при собі зброю, також потерпілий ОСОБА_6 впізнав по фото особу, яка була старший в групі, що його викрала - ОСОБА_16 ;

фактичними даними, що містять у протоколу впізнання від 28.11.2014 року,згідно .якого, потерпіла ОСОБА_10 впізнала по фото підозрюваного ОСОБА_7 , як особу, що разом з іншими викрали її, після чого він охороняв її в машині. А потім в приміщенні ізолятора тимчасового тримання допитував її.

фактичними даними, що містять у протоколах впізнання від 22.10.2014 року, згідно .яких свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 впізнали по фото ОСОБА_7 , який був на блок-посту с. Ювілейна м. Луганська одягнутим у камуфляжну форму з автоматом Калашникова,провіряв осіб,які перетинали блок- пост;

фактичними даними, що містять у протоколу впізнання від 01.11.2014 року, згідно якого ОСОБА_7 по фото впізнав потерпілу ОСОБА_10 ;

фактичними даними, що містять у протоколу впізнання від24.10.2014 року, згідно якого ОСОБА_7 впізнав за фотознімками керівника групи на позивний « ОСОБА_20 » /особа якого встановлена - ОСОБА_16 /;

фактичними даними, що містять у протоколу огляду предметов, згідно якого у мобільних телефонів НТС РК76100 та Nokia 6700 classic, що належать ОСОБА_7 було виявлено наявність фото,на якому ОСОБА_7 зображений в форме співробітника міліції.

Оцінивши докази у їх сукупності,суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень: за ч.2 ст.146 КК України - незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене щодо двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї, здійснюване протягом тривалого часу та за ч.2 ст.260 КК України - участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження спростовуються вище наведеними доказами.
Наведене спростовує доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновок суду про наявність у обвинуваченого вогнепальної зброї та боєприпасів не підтверджується ніякими доказами.

Також є необґрунтованими посилання у апеляційної скарги захисника про те, що попередня змова ОСОБА_7 з невстановленими в ході досудового розслідування особами судом не перевірена, показання потерпілих не перевірено іншими доказами, оскільки наведені виші докази спростовують ці посилання, крім того і сам обвинувачений в суду першої інстанції поясняв, що особи, на яких він працював, були одягнені в камуфльовану форму і при собі мали зброю, проте він їх діяльністю не цікавився і не усвідомлював її незаконний характер, так як в його обов`язки входило тільки керування автомобілем. Разом з тим, підтвердив факт затримання подружжя ОСОБА_11 , а також те, що брав участь у допиті потерпілих ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що покази потерпілих ОСОБА_11 узгоджуються з показами обвинуваченого та фактичними даними, що містяться у протоколах впізнання потерпілих і обвинуваченого та є між собою взаємопов`язаними. Це у сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості і суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.260 КК України, яке належить до категорії тяжких злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України -у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, яки передбачають відповідальність за скоєні ним злочини.

За таких обставин, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає таким, що відповідає скоєному та даним особі винного.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними, а вирок суду є законним та обґрунтованим, підстав для скасування або зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, не встановлено.

Керуючись, ст.404, ст.405, ст.407, ст.409, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 08 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня отримання копії ухвали суду.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3