Провадження № 11-кп/780/207/15 Доповідач у 2 інстанції Свінціцька
Категорія Розділ 2 17.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ПОСП «Одісей» - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001113 за апеляційними скаргами потерпілого ПОСП «Одісей», захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, одруженого, працюючого ФОП, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ПОСП «Одісей» 27 250 (двадцять сім тисяч двісті п`ятдесят) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь держави судовий збір в розмірі, пропорційному до задоволеного позову в сумі 272 (двісті сімдесят дві) грн. 50 (п`ятдесят) коп.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнано винуватим у скоєнні самоправства, тобто, самовільному всупереч установленому законом порядку, вчиненні будь-яких дій, правомірність яких оспорюється підприємством та якими була заподіяна значна шкода інтересам власника, за наступних обставин.

У 2010 році у ОСОБА_10 в ході ведення спільної господарської діяльності зі ОСОБА_9 виникли боргові зобов`язання перед останнім в розмірі 20 000 грн.

08.02.2013 року ОСОБА_10 за усною домовленістю з ОСОБА_11 , який є засновником ПОСП «Одісей» виступив посередником реалізації 16 тон цукру, який належить ПОСП «Одісей». В ході виконання даної домовленості ОСОБА_10 за усною домовленістю винайняв вантажний автомобіль марки «МАН», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому здійснював перевезення 16 т цукру з Шамраївського цукрового заводу замовнику в м. Васильків Київської області. Під час перевезення вищевказаного цукру в автомобілі «МАН», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася поломка амортизуючих частин, внаслідок чого виникла необхідність у проведенні ремонту. Для цього вказаний автомобіль під керуванням водія ОСОБА_12 заїхав на автостоянку за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 6.

На вказану автостоянку цього ж дня приблизно о 15 год. приїхав ОСОБА_9 , який дізнавшись, що перевезенням цукру, який знаходився у автомобілі «МАН», державний номерний знак НОМЕР_1 , займається ОСОБА_10 , зателефонував до останнього та повідомив, що з автомобіля, який перевозить 16 т цукру, він відвантажує 5 т цукру в рахунок відшкодування боргу ОСОБА_10 перед ним.

При цьому в ході даної розмови ОСОБА_10 категорично заборонив ОСОБА_9 відвантажувати цукор, повідомивши, що вказаний цукор належить ПОСП «Одісей». Однак ОСОБА_9 діючи умисно, самовільно всупереч установленому законом порядку, достовірно знаючи, що цукор, який знаходиться на автомобілі «МАН», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ПОСП «Одісей», а не ОСОБА_10 , в цей день, тобто 08.02.2013 року приблизно о 18 год. за адресою м. Біла Церква, вул. Глиняна, 47А, розвантажив з даного вантажного автомобіля цукор в кількості 5 т, вартістю 5 грн. 45 коп. за 1 кг на загальну суму 27 250 грн. після чого реалізував його невстановленій слідством особі, чим заподіяв значної шкоди власнику цукру ПОСП «Одісей» на загальну суму 27250 грн.

Не погоджуючись з вироком суду представник потерпілого ПОСП «Одісей» - ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2014 року скасувати в частині, що стосується стягнення зі ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 27 250 гривень і постановити новий вирок, яким цивільний позов задовольнити повністю стягнути зі ОСОБА_9 57 500 гривень майнової шкоди на користь ПОСП «Одісей». В апеляційній скарзі посилається на вимоги ст.1192 ч.1 ЦК України, відповідно до якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Вказує, що ПОСП «Одісей» не за власною волею втратило 5 тон цукру, вартість якого станом на 15 вересня 2014 року (на час розгляду справи) становила (за ціною 1 тонна цукру=11500 гривень) 57500 гривень. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про ненадання ними доказів, які б об`єктивно підтверджували розмір позовних вимог, оскільки в судовому засіданні представником ПОСП «Одісей» була надана загальнодоступна інформація про вартість цукру на оптовому ринку сільськогосподарської продукції, а саме, прайс - лист.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2014 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та виправдати за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення. Вважає, що висновки суду, викладені у обвинувальному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, адже суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а сам вирок є незаконним і необґрунтованим. Захисник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення ОСОБА_9 про те, що на момент відвантаження ним цукру він був переконаний у належності товару (цукру) саме ОСОБА_10 і що ОСОБА_10 дав згоду на відвантаження цукру в рахунок погашення боргу. А тому висновок суду про достовірну обізнаність обвинуваченого про належність цукру не ОСОБА_14 , а ПОСП «Одісей» є безпідставним. На думку апелянта, всі висновки суду першої інстанції щодо належності цукру не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами кримінального провадження, показаннями обвинувачено та свідків.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції вважає вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2014 року відносно ОСОБА_9 незаконним та просить його скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_9 покарання за ст. 356 КК України у виді 3 місяців арешту. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_9 вину у вчиненому ним злочині не визнав, відповідно, не розкаявся, не сприяв суду встановленню об`єктивної істини по справі, постійно намагався ввести суд в оману, шкоду потерпілому не відшкодував. Крім того, вказує, що судом не встановлено жодної пом`якшуючої покарання обставини щодо ОСОБА_9 ..

До початку апеляційного розгляду прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції надіслав до суду заяву про відмову від поданої ним апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку представника потерпілого, який подану ПОСП «Одісей» апеляційну скаргу підтримав та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, захисника обвинуваченого, який подану ним апеляційну скаргу підтримав та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги потерпілого ПОСП «Одісей», обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, поданої захисником та заперечував щодо апеляційної скарги ПОСП «Одісей», думку прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги ПОСП «Одісей» та захисника обвинуваченого без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вимоги вказаної норми закону повністю дотримані судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні самоправства, тобто самовільному всупереч установленому законом порядку, вчиненні будь яких дій, правомірність яких оспорюється підприємством та якими була заподіяна значна шкода інтересам власника, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах, а саме, показах представника потерпілого ПОСП «Одісей» - ОСОБА_13 , показах свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , видаткових накладних №734 та №735 від 08.02.2013р., роздруківках з інформацією про вхідні та вихідні дзвінки абонента та інших доказах, досліджених в судовому засіданні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції за ст. 356 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 на момент відвантаження ним цукру був переконаний у належності товару (цукру) саме ОСОБА_10 і що ОСОБА_10 дав згоду на відвантаження цукру в рахунок погашення боргу, а тому висновок суду про достовірну обізнаність обвинуваченого про належність цукру не ОСОБА_14 , а ПОСП «Одісей» є безпідставним, спростовуються показами свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні вказував, що близько двох років тому він за усною домовленістю з ОСОБА_11 займався перевезенням цукру, що належить ПОСП «Одісей», з Шамраївського цукрового заводу до м. Васильків. При цьому під час перевезення автомобіль, на якому доставлявся цукор, зламався і водій автомобіля змушений був заїхати на автостоянку в м. Б. Церква для ремонту. В той же час на вказану автостоянку заїхав ОСОБА_9 , який, побачивши автомобіль з цукром, почав цікавитись кому він належить. З`ясувавши, що перевезенням цукру займається він ( ОСОБА_18 ), ОСОБА_9 зателефонував йому і почав вимагати повернення боргу шляхом відвантаження частини цукру, а саме 5 т. На вказану пропозицію ОСОБА_9 він повідомив, що цукор не його, а належить ПОСП «Одісей» і що він лише займається його перевезенням. Після вказаної розмови з обвинуваченим ОСОБА_19 , він зателефонував ОСОБА_11 і повідомив, що ОСОБА_20 має намір відвантажити частину цукру, а тому необхідно зателефонувати ОСОБА_21 і пояснити, що цукор належить ПОСП «Одісей». З таким же проханням він звернувся і до ОСОБА_15 , однак, не зважаючи на те, що він відразу повідомив ОСОБА_9 про те, що цукор йому не належить, останній без будь якого дозволу самовільно відвантажив 5 т цукру в рахунок погашення боргових зобов`язань між ним і ОСОБА_19 .

Допитаний в суді свідок ОСОБА_11 вказував, що в лютому 2013р. йому зателефонував ОСОБА_10 , який за їх усною домовленістю займався перевезенням цукру, що належить ПОСП «Одісей» з Шамраївського цукрового заводу до м. Васильків і повідомив про те, що ОСОБА_9 має намір розвантажити цукор з автомобіля, тому необхідно зателефонувати ОСОБА_21 і повідомити про те, що даний цукор не належить ОСОБА_10 і що він не може самовільно його розвантажувати. Після вказаної розмови з ОСОБА_22 він зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що цукор належить ПОСП «Одісей», а ОСОБА_18 лише займається його перевезенням, при цьому вони домовились, що ОСОБА_20 не буде розвантажувати цукор до наступного ранку, до приїзду ОСОБА_23 . Однак, коли наступного ранку він з ОСОБА_10 приїхали до ОСОБА_9 , цукор вже був відвантажений та реалізований невідомій особі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що у лютому 2013р. їй зателефонував ОСОБА_10 з проханням, щоб вона відмовила ОСОБА_9 відвантажувати цукор з автомобіля, оскільки вказаний цукор не належав ОСОБА_24 . Під час її зустрічі з ОСОБА_11 вона чула, як останній телефонував ОСОБА_21 і повідомляв, що цукор не належить ОСОБА_24 .

Як вбачається з видаткових накладних №734 та №735 від 08.02.2013р. ТДВ «Шамраївський цукровий завод» є постачальником цукру, а покупцем цукру є ПОСП «Одісей».

Отже, судом вірно встановлено, що на момент розвантаження цукру ОСОБА_9 08.02.2013р. власником цукру був саме ПОСП «Одісей», а не ОСОБА_10 і що ОСОБА_20 на момент вчинення дій по розвантаженню цукру був обізнаний про належність цукру не ОСОБА_14 , а ПОСП «Одісей».

Також суд обґрунтовано у вироку послався на те, що про умисний протиправний характер дій ОСОБА_9 свідчить той факт, що, незважаючи на обізнаність про належність цукру не ОСОБА_10 та ненадання згоди ПОСП «Одісей» як власника цукру на його відвантаження, ОСОБА_20 самовільно розвантажив 5 т цукру та реалізував вказаний цукор наступного ж дня.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно і обґрунтовано надав оцінку доказам, належним чином перевірив їх у сукупності в ході судового розгляду та прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильно кваліфікувавши його дії за ст.356 КК України. За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України є безпідставними.

Цивільний позов ПОСП «Одісей» про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 матеріальної шкоди, завданої злочином на суму 27250 грн. вирішено судом 1-ї інстанції у відповідності до вимог закону, з урахуванням обставин справи та на підставі наданих суду доказів, вирок суду в цій частині належно вмотивований, а тому доводи апеляційної скарги ПОСП «Одісей» про незаконність вироку в частині вирішення цивільного позову є безпідставними.

Вирок в частині призначеного ОСОБА_9 покарання сторонами кримінального провадження не оскаржується з урахуванням того, що прокурор від поданої апеляційної скарги відмовився. .

Істотних порушень вимог КПК, які могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим залишає вирок без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ПОСП «Одісей» без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ПОСП «Одісей» залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: