Справа № 1-110/11

ПОСТАНОВА

07 травня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю представника
потерпілої - адвоката ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла клопотання ОСОБА_4 про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Смілянського міськрайсуду від 23 вересня 2011 року,
в с т а н о в и в :
Постановою Смілянського міськрайсуду від 23 вересня 2011 року задоволено заяву ОСОБА_4 і кримінальну справу, порушену щодо нього постановою того ж суду від 18 квітня 2011 року за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п «в» ст.1, ст.6 ЗУ «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року із звільнення підсудного від кримінальної відповідальності.
ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, вважаючи його пропущеним з поважних причин.
Своє клопотання ОСОБА_6 мотивує тим, що строк на оскарження він пропустив із-за того, що суд не вручив йому копії оскаржуваної постанови, що його заява про отримання цієї постанови від 29 березня 2013 року з розпискою про її отримання 28 березня 2013 року сфальшовані невідомою особою, що ні адвокат, ні суд не роз`яснили йому наслідків закриття справи, що адвокат ОСОБА_7 і суддя ОСОБА_1 тиснули на нього з метою добитись написання заяви про закриття справи, що справа розглядалась без участі прокурора, яка визнана обов`язковою ст. 8 ЗУ «Про амністію у 2011 році».
Вислухавши ОСОБА_6 , який підтримав своє клопотання, ОСОБА_8 та її представника, адвоката ОСОБА_9 , які проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав :
Згідно ст. 282 КПК України 1960 року на постанову про закриття справи, в даному випадку у зв`язку з актом амністії, апеляційна скарга може бути подана протягом 7 діб з моменту її проголошення. Законодавець не пов`язував право оскарження з моментом отримання копії рішення суду, а тому посилання ОСОБА_6 на те, що він несвоєчасно отримав копію оскаржуваної постанови, у зв`язку із чим був позбавлений можливості її оскаржити протягом майже 4 років, безпідставні. При цьому суд враховує і те, що ОСОБА_6 роз`яснено порядок оскарження постанови після її проголошення.
Твердження ОСОБА_6 про те, що суддя ОСОБА_1 і адвокат ОСОБА_7 , який захищав його інтереси під час розгляду кримінальної справи, тиснули на нього з метою примусити написати заяву про закриття справи, надумані, оскільки заяву про застосування амністії він написав поза судом 22 вересня 2011 року, а зустрівся з суддею ОСОБА_1 лише 23 вересня 2011 року в судовому засіданні і добровільно в присутності інших учасників судового розгляду приєднав її до матеріалів справи. Адвокат ОСОБА_10 , взагалі, 23 вересня 2011 року участі в судовому засіданні за клопотанням самого підсудного участі не приймав і тиснути на нього з будь-якою метою не міг.
Наслідки закриття справи викладені самим підсудним ОСОБА_6 у його заяві від 22 вересня 2011 року про закриття справи (а.с. 52), а тому його заяви про те, що такі наслідки йому невідомі безпідставні.
Смілянським міськрайсудом розглядалась і закрита 23 вересня 2011 року, а не 23 листопада 2011 року, як помилково зазначено ОСОБА_6 у вищезгаданому клопотанні, кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.125КК України, а не справа про застосування до вказаної особи амністії, а тому посилання того на ст. 8 ЗУ «Про амністію у 2011 році», який зобов`язує суд саме останні справи розглядати з участю прокурора не ґрунтується на законі.
Кримінальна справа щодо ОСОБА_6 порушувалась, відповідно до ст. 27 КПК України
1960 року, постановою від 18 квітня 2011 року (а.с.18) за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_5 , якій і належало, згідно вказаного закону, підтримувати обвинувачення, тобто виконувати функції прокурора в судовому засіданні.
Прокурор у вказану справу через обставини, передбачені ч.4 ст. 27 КПК України не вступав і законних підстав приймати у ній участь не мав.
Ні ст. 27 КПК України 1960 року, ні ЗУ «Про амністію у Україні» в редакціях, які діяли на момент винесення судом 23 вересня 2011 року постанови про закриття кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України, а не окремо заведеної справи про застосування амністії, не вимагає обов`язкової участі державного обвинувача у справах приватного обвинувачення, а тому посилання ОСОБА_6 на порушення суддею Сухомудренком Закону при задоволенні його заяви про закриття кримінальної справи у зв`язку з актом амністії, безпідставні.
Ст. 9 ЗУ «По амністію у 2011 році» передбачає можливість застосування амністії щодо особи, яка не заперечує щодо цього і дає свою згоду в письмовій чи усній формі з обов`язковим зазначенням цього в протоколі. Вказані вимого як самим ОСОБА_6 , так і судом виконані в повному обсязі.
Згаданий Закон не вимагає обов`язковою умовою його застосування визнання вини обвинуваченим чи підсудним, а тому посилання ОСОБА_6 на те, що суд не мав права застосувати цей Закон, бо він не визнав себе винним, безпідставні.
Будь-яких інших поважних причин для відновлення пропущеного строку для подачі апеляції у справі не вбачається.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 353 КПК України 1960 року, суд, -
п о с т а н о в и в:
Відмовити ОСОБА_4 у відновленні пропущеного ним 7-добового строку на подачу апеляції на постанову суду від 23 вересня 2011 року про закриття справи про його обвинувачення за ч 2 ст. 125 КК України на підставі п. «в» ст.1, ст.6 ЗУ «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року і вважати його апеляцію від 23 квітня 2015 року такою, що не підлягає розгляду.
На постанову протягом 15 діб з моменту її винесення учасники процесу можуть подати апеляції до апеляційного суду Черкаської області через міськрайсуд.
Головуючий: ОСОБА_1