Справа № 309/2188/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/182/15 за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Тячівського району на вирок Хустського районного суду від 19.01.2015 року яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вонігово, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні 1 неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності та в органах державної влади і управління строком на 3 роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_6 позбавлений 12 рангу державного службовця.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді грошової застави до вступу вироку залишено без змін, після вступу вироку в законну силу постановлено повернути заставодавцю.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся. Судові витрати відсутні.

Речові докази: матеріали кримінального провадження № 357/8 ЄДРВП на 18 арк. після вступу вироку у законну силу постановлено повернути до відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції; грошові купюри номіналом 200 грн. постановлено повернути потерпілому ОСОБА_7 .

За вироком ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що, працюючи на посаді старшого державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції, яка відповідно до ст. 25 Закону України Про державну службу відноситься до 7 категорії посад державних службовців та якому присвоєно 12 ранг державного службовця, будучи службовою особою, уповноваженою на здійснення функцій представника влади, діючи умисно, з корисливих мотивів, які полягали в його протиправному збагаченні, вимагав та одержав від ОСОБА_7 хабара в розмірі 100 доларів США та 4000 грн. за виконання в інтересах останнього певних дій з використанням службового становища.

Та, на початку жовтня 2012 року ОСОБА_6 під час зустрічі з ОСОБА_7 , який являється боржником у виконавчому провадженні № 357/8 ( номер ЄДРВП 31610933) відкритому ОСОБА_6 за виконавчим листом № 1-41/10 від 31.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 53975 грн., за припинення вчинення ним у вказаному провадженні виконавчих дій вимагав від останнього хабара в розмірі 10% від зазначеної суми боргу, що становило близько 5000 грн. При цьому ОСОБА_6 погрожував ОСОБА_7 продовженням вчинення стосовно нього виконавчих дій. Тоді ж ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 частину визначеного останнім розміру хабара в сумі 100 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 799,30 грн., залишивши їх за вказівкою ОСОБА_6 в приміщенні в приміщенні автомагазину в АДРЕСА_3 .

Одержавши від ОСОБА_7 частину хабара в сумі 100 доларів США і діючи в інтересах останнього, 06.10.2012 року ОСОБА_6 склав акт про відсутність у ОСОБА_7 майна, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості. 18.10.2012 року ОСОБА_6 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, тобто, використовуючи своє службове становище, вчинив дії та прийняв рішення на користь ОСОБА_7 , про що останнього не повідомив. Надалі, продовжуючи протиправні дії, в період з жовтня 2012 року по 23.01.2013 року ОСОБА_6 неодноразово під час телефонних розмов та при зустрічі з ОСОБА_7 вимагав від нього решту хабара. 23.01.2013 року, реалізовуючи свій злочинний умисел на отримання всієї визначеної ним суми хабара зустрівся в ОСОБА_7 на території автозаправної станції Маркет, що розташована по вул.. Головній №444 в смт. Буштино Тячівського району, де близько 17:00 години в салоні автомобіля ВАЗ 21124, дорожній номерний знак НОМЕР_1 особисто одержав від ОСОБА_7 ще 4000 грн. хабара.

В апеляційній скарзі старший прокурор прокуратури Тячівського району просить вирок Хустського районного суду від 19.01.2015 року скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Порушує питання про ухвалення нового вироку, за яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах і організаціях усіх форм власності та в органах державної влади і управління строком на 3 роки, конфіскацією майна та на підставі ст. 54 КК України з позбавленням його 12 рангу державного службовця. Вказує на те, що призначивши ОСОБА_6 мінімальне покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, судом враховано лише дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, є раніше не судимим, має на утриманні неповнолітню дитину. При цьому не достатньо враховано, що ОСОБА_6 вчинив тяжке корупційне правопорушення, максимальне покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком до 10 років, вину у вчиненому не визнав, після вчиненого злочину втік та в подальшому більше року переховувався від органу досудового розслідування. В судових дебатах і останньому слові обвинувачений ствердив, що хотів заволодіти грошима потерпілого шахрайським способом.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які вважають апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляція прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються .

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому злочині за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується сукупністю зібраних, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Оцінка доказів судом проведена з дотриманням вимог ст. 94 КПК України , з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановдлення вироку. В обґрунтування вироку покладені виключно ті докази , які не викликають сумнів у своїй законності.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_6 призначено занадто м`яке покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

З вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його тяжкість; конкретні обставини, за яких його скоєно; дані про особу обвинуваченого; відсутність обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання.

У тому числі судом враховано те, що ОСОБА_6 за місцем проживання та колишньої роботи характеризується виключно позитивно , має на утриманні неповнолітню дитину , раніше не судимий .

Крім того, при оцінці доводів апеляції колегія суддів враховує те, що ОСОБА_6 у вчиненому щиро кається та висловлював у судовому засіданні щирий жаль з приводу вчиненого, з моменту скоєння злочину минуло понад два роки . Протягом вказаного часу обвинувачений до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено й на такі прокурор не вказує в апеляційній скарзі.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачаний не визнав своєї вини у скоєному колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 повністю визнав фактичні обставини провадження та не оспорював їх, однак, висловив думку про можливу неправильну кримінально-правову оцінку його діянь.

Апеляційний суд також відзначає, що у справі не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено жодних даних, які приводили б до висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства . Натомість доводи на користь рішення про застосування ст. 75 КК України , які наведені у вироку, підтверджені даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження і , відповідно до вимог ст. 65 КК України , підлягали до врахування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання й вважає висновки суду першої інстанції при застосуванні щодо ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України належним чином обґрунтованими, а призначене покарання - справедливим, яке відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий надмірний тягар для особи, що притягається до кримінальної відповідальності.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 418 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Тячівського району залишити без задоволення , а вирок Хустського районного суду від 19.01.2015 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою ,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: