Справа № 577/4796/14-к
Провадження № 1-кп/584/2/15

В И Р О К
16.05.2015 року Путивльський районний суд Сумської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4
та учасників судового провадження : прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Конотоп Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта базова загальна середня, не працюючого, не одруженого, депутата Конотопської міської ради, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 КК України (1960 року), ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Конотоп Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , освіта базова вища, одруженого, фізична особа - підприємець, раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України,
16 червня 2012 року близько 01 год. 40 хв. обвинувачений ОСОБА_13 спільно з обвинуваченим ОСОБА_14 перебували у кафе Нічка по АДРЕСА_4 , де відпочивали на літньому майданчику.
Знаходячись за одним із столиків кафе, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 побачили його власника - потерпілого ОСОБА_8 , якого покликали до себе. Коли останній підійшов, ОСОБА_13 почав чіплятися до нього і спочатку спитав, чому той довго не підходив до них, а потім запитав, чому він не зносить павільйон, розташований у АДРЕСА_4 , на що ОСОБА_8 нічого не відповів.
У подальшому ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що кафе є громадським місцем, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок і спокій, ігноруючи загальні правила поведінки і виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно почав лаяти ОСОБА_8 , проявляючи особливу зухвалість, у присутності охоронця кафе ОСОБА_15 безпідставно вдарив ОСОБА_8 рукою в обличчя. ОСОБА_14 , який знаходився поряд, підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_13 і проявляючи особливу зухвалість, також вдарив рукою в обличчя потерпілого, від чого останній упав на підлогу.
Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_14 почали спричиняти удари ногами по тулубу потерпілого, від яких той втратив свідомість.
Не зупиняючись на вчиненому і побачивши, що ОСОБА_8 знепритомнів, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підняли його з підлоги та посадили на стілець. При цьому ОСОБА_13 змивав кров з обличчя потерпілого, а потім став тримати потерпілого за руки ззаду, а ОСОБА_14 спричинив спочатку удар ногою в груди, а потім - ногою у ліве око, від якого ОСОБА_8 відчув сильний біль. У подальшому потерпілий намагався втекти від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і забіг у приміщення кафе Нічка, але був збитий з ніг останніми, які продовжили його бити ногами по тулубу, після чого самостійно припинили побиття.
Таким чином, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проявляючи особливу зухвалість, діючи близько 10-15 хвилин з хуліганських спонукань групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку з наявністю синців у надбрівній ділянці справа, на верхньому повіці правого ока, субкон`юнктивальних крововиливів обох очей, крововиливів у лобній ділянці; забою лівої половини грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Своїми спільними умисними діями, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_16 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення хуліганства групою осіб.
Обвинувачений ОСОБА_13 вину не визнав та суду пояснив, що факт побиття ОСОБА_8 близько 01 год. 40 хв. 16 червня 2012 року, дійсно, мав місце на ґрунті триваючого конфлікту, пов`язаного з його депутатською діяльністю щодо знесення незаконно збудованих потерпілим павільйонів на Невському ринку. В той час він разом з ОСОБА_14 приїхав у кафе Нічка, підсіли на літньому майданчику до столика, де сиділи знайомі жінки. Невдовзі останні пішли за власними справами, а він та ОСОБА_16 спілкувалися між собою. Через деякий час до кафе під`їхав потерпілий і сам затіяв з ними сварку. Коли потерпілий відсунув стілець, відреагував емоційно та вдарив потерпілого долонею по обличчю один або два рази, але більше насильства до нього не застосовував. Вказав, що ОСОБА_14 будь-яких дій, спрямованих на побиття ОСОБА_8 не вчиняв, а лише розбороняв їх. Нікого, крім вищезазначених осіб, на літньому майданчику не бачив, у тому числі і свідка ОСОБА_17 . Щодо тілесних ушкоджень, то потерпілий міг їх отримати при падінні, коли перечепився через металеві конструкції палатки перед входом до кафе.
Обвинувачений ОСОБА_14 вину також не визнав та пояснив, що вночі 16 червня 2012 року разом з ОСОБА_13 дійсно приїхав відпочивати до кафе Нічка, де зустріли знайомих жінок. Згодом жінки пішли з літнього майданчику, а вони залишилися обговорювати трансляцію з футболу. Ініціатором конфлікту між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 був останній, який вночі приїхав до кафе та своєю неповажною поведінкою спровокував сварку. Хоча розмова була емоційна, на підвищених тонах, він не бачив, щоб ОСОБА_13 спричиняв потерпілому тілесні ушкодження, останній міг отримати їх при падінні. В кафе обстановка порушена не була, стіл на літньому майданчику, як і посуд на ньому, залишався цілим, саме на цьому столі в послідуючому працівники міліції писали протокол.
Не зважаючи на таку позицію обвинувачених, їхня вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доведена сукупністю наступних доказів.
Із заяви ОСОБА_8 від 16 червня 2012 року на ім`я начальника Конотопського МВ УМВС України в Сумській області вбачається, що він просив ужити заходів щодо ОСОБА_13 та Оски ОСОБА_18 , які близько 2-ї години ночі 16 червня 2012 року спричинили йому тілесні ушкодження ( т. 2 а.с. 45).
Потерпілий ОСОБА_8 показав, що близько 01 год. 30 хв. 16 червня 2012 року на належному йому автомобілі білого кольору Нива по путі на риболовлю заїхав до власного кафе Нічка по просп. Миру, 93 у м. Конотопі, де на літньому майданчику побачив ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та двох незнайомих жінок, які сиділи за одним столиком. Під час того, як у приміщенні кафе у бармена ОСОБА_19 брав для заправки автомобіля гроші, а на кухні у працівників ОСОБА_20 та ОСОБА_21 продукти харчування, декілька раз проходив повз столик ОСОБА_13 , який у грубій формі вимагав підійти. Коли переніс всі необхідні речі в автомобіль, підійшов до столика і, намагаючись уникнути конфлікту, на претензії ОСОБА_13 , що не підійшов з першого оклику, не реагував. ОСОБА_13 декілька разів спитав, коли він буде зносити свій торгівельний павільйон і чому він не відповідає на запитання, а потім, знаходячись навпроти, раптово наніс удар рукою у праве око. Відчувши сильний біль, він похитнувся, а ОСОБА_16 ззаду наніс удар у ліве око, внаслідок чого він упав на підлогу обличчям донизу і закрив голову руками, а ОСОБА_13 та ОСОБА_16 нанесли близько чотирьох ударів ногами по голові і тулубу з обох боків, від чого він втратив свідомість. Коли отямився, то сидів на стільці обличчям до входу у бар і спиною до столу. В цей час ОСОБА_16 спричинив йому удар ногою у ліву частину грудей, далі ОСОБА_13 утримував його позаду за плечі, а ОСОБА_16 спричинив ногою удар у ліве око. Від болю він закричав, вважаючи, що йому вибили око, та відчув ще декілька ударів з обох сторін. Жінок за столиком вже не було, де перебували інші не знає. Водою із стакану, яку на вимогу нападників принесла бармен ОСОБА_19 , ОСОБА_13 змив з його обличчя кров, а потім став вимагати випити горілку. Зробивши вигляд, що збирається випити, він підхопився зі стільця та побіг до бару. У приміщенні біля столиків він упав на підлогу головою до низу, оскільки хтось із обвинувачених збив його з ніг, та, отримавши з обох боків ще декілька ударів по тулубу, знову втратив свідомість. Прийшов до тями і побачив, що знаходиться на ногах біля барної стійки кафе, поряд бармен ОСОБА_19 і охоронець ОСОБА_15 , які повідомили, що викликали міліцію і швидку. Він зателефонував дружині - ОСОБА_22 , та розповів, що ОСОБА_13 та Оска ( ОСОБА_16 ) побили його. При цьому обвинувачені не покидали місце події, чекали міліцію, вели себе зухвало. Стверджує, що всі події на літньому майданчику бачив охоронець кафе ОСОБА_15 , який при світлі ліхтарів та освітлення закладу на відстані 8-10 метрів від місця подій фарбував декоративну огорожу кафе, а потім перебував у приміщенні кафе і викликав міліцію. Частину вчинених протиправних дій також бачила бармен ОСОБА_23 . Крім того, показав, що у 2012 році вони з ОСОБА_13 дійшли усної угоди, що він відмовиться від обвинувачення за вказаним епізодом побиття, а ОСОБА_13 не буде заважати його бізнесу, не буде спрямовувати листи і депутатські запити з питань правомірності побудови його торгівельних павільйонів і припинить їх давнішній спір з цих питань.
До заяви потерпілого від 08 серпня 2012 року, в якій він просив закрити кримінальну справу відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_16 (т. 2 а.с. 34), оскільки конфлікт з ними носив приватний характер і не представляв собою хуліганства, суд відноситься критично з огляду на те, що зі слів потерпілого ця заява мала місце внаслідок досягнення домовленості з ОСОБА_13 про усунення перешкод у веденні бізнесу на Невському ринку, чого не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_13 у судовому засіданні.
Доводи сторони захисту про те, що постанова заступника прокурора Сумської області від 21 травня 2014 року про скасування постанови слідчого від 13 серпня 2012 року про закриття кримінальної справи № 12800076, порушеної відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_16 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, винесена всупереч вимогам ст.ст. 219, 303 і 305 КПК України щодо необхідності поновлення пропущеного строку досудового розслідування, а також не відповідає принципу верховенства права, є помилковими з огляду на таке.
Як вбачається з наданих суду документів, постановою від 13 серпня 2012 року начальником відділу СУ УМВС України в Сумській області (т. 2 а.с. 37-41) було закрито кримінальну справу № 12800076, порушену відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_16 за фактом хуліганства, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (1960 року).
Постановою від 21 травня 2014 року заступником прокурора Сумської області вказану постанову скасовано за скаргою потерпілого ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 56-57) та 28 травня 2014 року відомості про це кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, внесено до ЄРДР (т. 2 а.с. 59).
За змістом пунктів 3, 10 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України, який набрав чинності 20 листопада 2012 року, заяви та повідомлення про злочини, які надійшли до органів дізнання, слідчих прокурорів до набрання чинності цим Кодексом і по яких не прийнято рішення про порушення кримінальної справи або про відмову у порушенні кримінальної справи, передаються органам досудового розслідування в порядку, встановленому цим Кодексом. Кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються згідно з положеннями цього Кодексу.
Пунктами 6.1, 6.3 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затверджено наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 року, із змінами затвердженими наказами Генерального прокурора України від 14 листопада 2012 року № 113, від 25 січня 2013 року № 13, від 25 квітня 2013 року № 54 (надалі - Положення) визначено, що відомості про кримінальні правопорушення за заявами і повідомленнями, що надійшли до органів дізнання, слідчих, прокурорів до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України і в яких не прийнято рішення про порушення кримінальної справи чи про відмову в порушенні кримінальної справи, вносяться до Реєстру органами досудового розслідування протягом десяти днів з моменту його впровадження. Рішення за кримінальними правопорушеннями минулих років та у яких станом на 18 листопада 2012 року зупинено або закрито кримінальне провадження, вносяться до Реєстру у порядку, передбаченому п. 6.1 цього розділу, після відновлення провадження у них або скасування постанови про закриття кримінального провадження. При внесенні цих відомостей до Реєстру використовується реквізит кримінальні правопорушення минулих років та у яких прийняті рішення.
Виходячи з аналізу цих правових норм та беручи до уваги те, що КПК України не передбачає стадії порушення (закриття) кримінальної справи та процедури оскарження відповідних постанов слідчих, слід констатувати, що ці питання не врегульовані діючим кримінально-процесуальним законом.
В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Оскільки постанову від 13 серпня 2012 року було скасовано прокурором за скаргою потерпілого в період дії КПК України (2012 року), в подальшому відомості про це кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування, під час якого ОСОБА_13 мав можливість скористатися своїми процесуальними правами, встановленими цим Кодексом, у т.ч. і правом на захист, суд приходить до висновку, що такі дії прокурора не порушують принципу верховенства права та інших загальних засад кримінального провадження.
З рапорту помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Конотопського МРВ УМВС України Сумської області вбачається, що 16 червня 2012 року надійшло повідомлення від фельдшера ОСОБА_24 про наданням медичної допомоги ОСОБА_8 , який отримав тілесні ушкодження (т. 2 а.с. 44).
Остання як свідок показала, що 16 червня 2012 року отримали виклик до кафе ІНФОРМАЦІЯ_3 . Прибувши на місце, вона зайшла до приміщення кафе, де оглянула ОСОБА_8 , який сидів на стільці. Потерпілий скаржився на запаморочення, кружіння голови, фізичний біль на голові, по тулубу, пояснював, що примушували пити горілку, били два чоловіки, але назвати хто - відмовлявся. У нього були наявні видимі тілесні ушкодження на обличчі, голові, всі виявлені у потерпілого тілесні ушкодження та його скарги відобразила у картці виїзду швидкої допомоги.
Свідок ОСОБА_25 - водій карети швидкої допомоги, підтвердив, що 16 червня 2012 року бригада швидкої виїздила за викликом до кафе Нічка та потерпілого було госпіталізовано до лікарні.
З історії хвороби ОСОБА_8 вбачається, що з 16 червня 2012 року по 26 червня 2012 року він перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Конотопської ЦРЛ з приводу закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крововиливу повік правого ока, забою лівої половини грудної клітини, субкон`юнктивальних крововиливів (т. 3 а.с. 125-142).
У відповідності з п.п. 1-4 висновку комісійної судово-медичної експертизи від 25 березня 2015 року №38-КЄ/2015/пп (т.12 а.с.139-161) у потерпілого ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку з наявністю синців у надбрівній ділянці справа, на верхньому повіці правого ока, субкон`юнктивальних крововиливів обох очей, крововиливів у лобній ділянці; забою лівої половини грудної клітини (діагноз встановлено клінічно, без наявності тілесних ушкоджень у цих ділянках на підставі скарг хворого на болісність у лівій половині грудної клітини). Вказані тілесні ушкодження утворилися за рахунок ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися, але якими могли бути руки та взуті ноги людини. Ушкодження могли утворитися від не менш ніж трикратної дії тупих предметів у строк та при обставинах, вказаних потерпілим. За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю синців та крововиливів на обличчі, субкон`юнктивальні крововиливи обох очей відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з п.п. 2.3.2 а) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року). Згідно з п.п.4.6, 4.13 вказаних Правил забій лівої половини грудної клітини оцінити за ступенем тяжкості не уявляється можливим у зв`язку з відсутністю об`єктивних відомостей про наявність тілесних ушкоджень на лівій половині грудної клітини (синець, садно, рана) та клінічних даних щодо перебігу такої травми. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, що були встановлені на голові ОСОБА_8 , можна виключити їх утворення при падінні потерпілого.
Оскільки цей висновок є науково обґрунтованим, відповідає вимогам Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, та узгоджується з дослідженою судом медичною документацією, суд вважає за можливе покласти його в основу вироку.
Водночас висновки судово-медичної експертизи № 433 від 31 липня 2012 року (т.3 а.с.144-146), № 767 від 13 червня 2013 року (т.3 а.с. 152-153) суд відхиляє як такі, що суперечать одна одній в частині визначення характеру та ступеня тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень і, крім того, останній висновок ґрунтується на приєднаних до матеріалів справи фотознімках потерпілого ОСОБА_8 (т. 2 а.с.140-160), які не можуть бути допустимими доказами і також відхиляються судом у зв`язку з тим, що не були офіційно додані до судово-медичної документації, отримані і вироблені без дотримання правил судово-медичного фотографування, а отже за вказаними фотознімками не може розглядатись питання щодо морфологічних ознак ушкоджень та строку їх заподіяння, про що і зазначалося комісією експертів.
Оскільки будь-яких інших об`єктивних доказів наявності тілесних ушкоджень численних крововиливів верхніх та нижніх кінцівок потерпілого, стороною обвинувачення надано не було, тому їх спричинення суд вважає недоведеним та з обвинувачення, яке є доведеним, виключає.
Висновки судово-медичних експертиз № 768 від 06 червня 2014 року, № 769 від 06 червня 2014 року і № 917 від 30 липня 2014 року (т. 3 а.с. 155-156, 158-159, 163-164) судом також відхиляються як недостовірні, оскільки ґрунтуються на суперечливих висновках вищенаведених експертиз № 433 від 31 липня 2012 року і № 767 від 13 червня 2013 року.
Як вбачається з протоколу відтворення обстановки та обставин події із застосуванням відеозапису від 12 липня 2012 року (т.2 а.с.122-127) та протоколу слідчого експерименту від 04 червня 2014 року (т.3 а.с.112-123), потерпілий ОСОБА_8 на місці злочину розповів та продемонстрував, за яких обставин був побитий обвинуваченими.
Відповідно до п.п. 5-7 висновку комісійної судово-медичної експертизи від 25 березня 2015 року №38-КЄ/2015/пп тілесні ушкодження могли бути отримані потерпілим ОСОБА_8 за обставин та в термін, указані останнім при проведенні цих слідчих дій, тобто при нанесенні ударів руками і взутими ногами по голові. Тілесні ушкодження ОСОБА_8 могли утворитися від сукупності ударних дій руками і взутими ногами по голові при обставинах та за умов, на які вказує ОСОБА_8 , тобто при нанесенні ударів по голові потерпілого обвинуваченими.
З протоколу огляду місця події від 16 червня 2012 року з фототаблицями (т. 2 а.с. 128-133) вбачається, що при огляді літнього майданчика кафе Нічка виявлено пошкодження у виді прогинання униз середньої дерев`яної дошки стола.
Свідок ОСОБА_22 показала, що з чоловіком - ОСОБА_8 , та донькою - ОСОБА_26 , близько 15-16 років мають сімейний бізнес кафе Нічка, крім того, чоловік є співвласником ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Конотопі, побудував там торгівельний павільйон, і протягом значного часу із-за цього будівництва у чоловіка триває спір із депутатом Конотопської міськради ОСОБА_13 16 червня 2012 року чоловік на власному автомобілі поїхав до кафе Нічка взяти гроші заправити автомобіль та продукти харчування, а потім збирався їхати з друзями рибалити. Близько 2-ї години ночі він зателефонував і повідомив, що його в кафе побили ОСОБА_13 та Оска. Про це вона одразу переказала по мобільному телефону доньці і на таксі, яке викликала донька, дісталася до кафе. На літньому майданчику стояли працівники ДСО, Оска ( ОСОБА_27 ) і ОСОБА_13 . У залі №2 кафе побачила чоловіка, обличчя було побите, синьо-червоного кольору, губи припухлі, над лівою бровою кров, яблуко лівого ока червоне від крові. На її запитання чоловік повідомив, що близько 01 год. 30 хв. 16 червня 2012 року приїхав на Ниві до кафе Нічка, як завжди, взяти продукти харчування на риболовлю. За столом на літньому майданчику відпочивали дві незнайомі жінки, ОСОБА_13 та Оска ( ОСОБА_16 ). Останні вели себе зухвало, чіплялися до нього, вимагали негайно підійти, а коли поклав у автомобіль всі речі і підійшов до столика, спровокували сварку з приводу його мовчання та необхідності негайно знести торгівельні павільйони на ринку і спричинили на майданчику та у приміщенні кафе тілесні ушкодження руками і ногами по різних частинах тіла. Воду, якою при побитті ОСОБА_13 вмивав чоловіка, і горілку, яку його примушували пити, на вимогу нападників принесла бармен ОСОБА_19 . Охоронець ОСОБА_15 підтвердив слова чоловіка щодо подій на майданчику і в кафе. Коли працівники міліції всіх опитали, а карета швидкої допомоги забрала ОСОБА_8 до лікарні, вона прохала ОСОБА_13 та Оску залишити кафе, але ОСОБА_13 похвалявся, що депутат, все може і все рівно знесе ринок. У цей час звідкись прийшов командир військової частини у АДРЕСА_3 ОСОБА_28 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, спитав: Що ви поважних людей чіпаєте?, а через деякий час вони втрьох покинули кафе. Після того, як повернулася з лікарні до кафе, прибираючись, побачила на столі майданчика зламану дошку, на доріжці між кафе і майданчиком осколки скла від стакану. На плитці на літньому майданчику малися краплі крові. В ту ніч у кафе працювали бармен ОСОБА_19 , охоронець ОСОБА_15 , кухарі ОСОБА_29 , ОСОБА_21 , ОСОБА_30 , які готувалися до забезпечення вдень замовлення. Внаслідок учинення ОСОБА_13 та ОСОБА_16 протиправних дій стосовно чоловіка, обслуговування цього заходу було зірвано, нормальну роботу кафе порушено, майно пошкоджено.
Свідок ОСОБА_26 пояснила суду, що о 1.55 год. ночі 16 червня 2012 року їй на мобільний зателефонувала мати - ОСОБА_22 , і сказала, що за телефонним дзвінком батька - ОСОБА_8 , дізналася про його побиття у кафе Нічка ОСОБА_13 та Оскою ( ОСОБА_16 ). На прохання матері викликала таксі та карету швидкої допомоги. На місце події прибула близько 4.00 год. ранку. Батька на той час забрала швидка, бачила на літньому майданчику зламаний стіл та перекинуті стільці, на підлозі побите скло.
Свідок ОСОБА_31 повідомив, що вночі 16 червня 2012 року дійсно домовлявся з ОСОБА_8 їхати на риболовлю, однак останній зателефонував і повідомив, що ОСОБА_13 з товаришем, прізвиська якого він не пам`ятає, побили його у кафе Нічка. Приблизно через два тижні зустрів ОСОБА_8 , який був в окулярах, були видні синці на обличчі.
Свідки ОСОБА_32 і ОСОБА_33 показали, що близько 1 год. 30 хв. 16 червня 2012 року відпочивали на літньому майданчику кафе Нічка. До них приєдналися раніше знайомі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Що саме вони замовляли, не пам`ятають, розмовляли про футбол та на інші теми. Крім того, ОСОБА_32 показала, що після того, як ОСОБА_33 поїхала додому, до кафе на Ниві білого кольору під`їхав ОСОБА_8 . Коли вона залишала майданчик, між обвинуваченими та потерпілим відбувалась розмова на підвищених тонах, однак, про що вона не розчула.
Колишній бармен кафе Нічка свідок ОСОБА_19 показала, що вночі 16 червня 2012 року на літньому майданчику відпочивали ОСОБА_33 та ОСОБА_32 , до них підсіли ОСОБА_13 та Оска ( ОСОБА_16 ), це постійні клієнти. Близько 01.30 1.40 год. до кафе зайшов власник - ОСОБА_8 , який з каси взяв 300 грн. на заправку автомобіля. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень у нього не було. Приміщення залу, де знаходиться бар, і кухні зв`язані між собою тільки віконцем для передачі і отримання замовлень. Тому, коли ОСОБА_8 пішов на кухню, вона спочатку не бачила його спілкування з клієнтами на майданчику. Оскільки у приміщенні грала музика, то, почувши на вулиці шум, вирішила, що на майданчику танцюють. Близько 2.00 год. виконала замовлення ОСОБА_13 - винесла на майданчик склянку горілки і води. При цьому побачила, що ОСОБА_8 похиливши голову сидів на стільці неподалік від столику, біля нього стояли ОСОБА_13 і Оска ( ОСОБА_16 ). Вона зрозуміла, що між ними склалася конфліктна ситуація, це відчувалося з напруженості їх спілкування і рухів. Повернувшись до зали за барну стійку, почула дзвін битого скла. І коли вийшла із-за стійки, побачила, що біля вхідних дверей залу перед столиками лежить, чи стоїть на четвереньках ОСОБА_8 , а по обидва боки від нього ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Вона зробила їм зауваження, щоб все це припинили. ОСОБА_8 підвівся і, хитаючись, попрямував до стійки. Не пам`ятає, чи самостійно він дістався стійки, чи його хтось доводив. Тоді на обличчі ОСОБА_8 побачила тілесні ушкодження, але ретельно не придивлялася, оскільки вважала, що це не коректно по відношенню до власника кафе. Вважає, що побити ОСОБА_8 могли ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , оскільки інших відвідувачів на майданчику не було. У віп-кімнаті кафе відпочивав ОСОБА_28 з товаришем, вони приїхали до кафе вже добре випивши, і вона ще на їх замовлення надавала їм спиртні напої. Протягом ночі не бачила, щоб вказані відвідувачі виходили на вулицю, у приміщенні віп-кімнати курити дозволяється. На загальну вимогу вони з ОСОБА_15 викликами працівників ДСО і швидку допомогу. У залі прибрала з підлоги розбиту склянку, приблизно у тому місці, де спочатку були ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .
ОСОБА_15 - колишній охоронець кафе, повідомив, що близько 1.30 год. ночі 16 червня 2012 року за дорученням власників кафе фарбував декоративну огорожу. Світло з вуличних ліхтарів та кафе не яскраве, але для виконання цієї роботи було достатнім. За столом на літньому майданчику відпочивали дві жінки, ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Пам`ятає, що того дня працювали бармен ОСОБА_34 , кухарі ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та чоловік, прізвища якого не пам`ятає. Власник ОСОБА_8 приїхав близько 1.30 год., зайшов спочатку до приміщення кафе, а потім на кухню, носив декілька разів до автомобіля якісь речі. Коли ОСОБА_8 декілька разів проходив повз столик ОСОБА_13 , останній у грубій формі вимагав від власника підійти до нього, але той не реагував і займався своїми справами. Коли переніс усі необхідні речі до автомобіля, підійшов до столика. Між ними почалася сварка про якісь споруди. Раптом ОСОБА_13 кулаком руки наніс удар потерпілому по обличчю, від якого той похитнувся, а від нанесеного слідом з іншого боку удару в обличчя ОСОБА_16 впав на підлогу майданчика. Він побіг до зали кафе, натиснув тривожну кнопку та викликав працівників ДСО, крім того, додатково зателефонував до цієї служби. Перебуваючи у приміщенні бару, почув крик ОСОБА_8 і побачив, що останній вбіг з прискоренням у приміщення кафе і пластом впав на підлогу. Слідом за ним швидко зайшли ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , вдарили по разу ногою лежачого потерпілого. ОСОБА_8 попрохав викликати міліцію, а він відповів, що вже зробив це. ОСОБА_13 та ОСОБА_16 залишились у приміщенні кафе чекати на приїзд міліції. Він допоміг ОСОБА_8 підвестись і провів до барної стійки. Обличчя ОСОБА_8 справа було припухле, на лобі гуля, а під носом - кров, одяг спереду зверху мокрий. Чи бачила ці події бармен ОСОБА_23 , не знає, хоча саме вона викликала швидку допомогу, прибирала підлогу. Під час побиття ОСОБА_8 на майданчику і у приміщенні кафе нікого, крім зазначених осіб, не бачив. На кухні вмив обличчя і, на прохання ОСОБА_13 , виніс на майданчик відро води. Крім того, вказав, що у 2012 році не повідомив правоохоронним органам, що бачив побиття ОСОБА_8 обвинуваченими, оскільки після вказаних подій Оска сказав, що йому краще кудись поїхати. Він сприйняв це як погрозу, тому виїхав до родичів у РФ.
З протоколів одночасного допиту осіб від 22 червня 2014 року (т. 3 а.с. 4-11) ( ОСОБА_8 , ОСОБА_15 і ОСОБА_13 ) та від 27 червня 2014 року (т. 3 а.с. 12-19) ( ОСОБА_8 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 ) видно, що у присутності підозрюваних ОСОБА_13 та ОСОБА_16 свідок ОСОБА_15 та потерпілий ОСОБА_8 повідомляли про ті ж самі обставини побиття останнього в кафе Нічка, про які повідомили під час судового розгляду.
Аналогічного змісту показання потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_15 давали і слідчому судді (т. 3 а.с. 33-62).
Крім того, свідок ОСОБА_15 під час слідчого експерименту на місці злочину продемонстрував, за яких обставин обвинувачені спричинили потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження, що вбачається з протоколу цієї слідчої дії з відеозаписом від 04 червня 2014 року (т. 3 а.с.104-111).
Помічник кухаря ОСОБА_21 повідомила суду, що 16 червня 2012 року перебувала на зміні разом з ОСОБА_37 та ОСОБА_38 . Близько 1.30 ночі до приміщення кухні зайшов власник - ОСОБА_8 . Він був у тверезому стані, будь-яких видимих тілесних ушкоджень у нього не було. ОСОБА_8 взяв раніше приготовані за вказівкою його дружини продукти харчування і покинув приміщення. Близько 2.00 год. на кухню зайшов охоронець ОСОБА_15 , у якого вона побачила почервоніння біля носу, вмився, набрав з-під крану пластикове відро води і на її запитання відповів, що побили ОСОБА_8 . Хто саме побив і яким чином не питала, до ранку з кухні не виходила, оскільки вони готувалися до обслуговування замовленого на день свята. Чи відбулось святкування у кафе, не знає, оскільки здала зміну і вдень була вдома. Вже близько 5.00 год. ранку від когось дізналася, що побиття було кількома чоловіками, серед яких був ОСОБА_13 . Коли на кухні або на майданчику грає музика, на кухні нічого з двору або залу не чутно.
Свідки ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , які були співробітниками Конотопського ВДСО в той час, пояснили, що близько 1.50 год. від диспетчера пульту надійшла інформація про отримання сигналу тривоги з кафе Нічка. На місце події прибули за 5 хвилин. Біля центрального входу стояв автомобіль КІА, джип, номерного знаку не пам`ятають. На літньому майданчику нікого не побачили. У приміщенні кафе побачили одягненого у камуфляжну форму чоловіка з вусами власника кафе ОСОБА_8 , який сидів на стільці та тримав хустку біля правого ока. На лобі була гуля. Поряд з цим чоловіком стояли жінка-бармен і охоронець. Крім них, у приміщенні знаходилися ОСОБА_13 , Оска та командир військової частини АДРЕСА_3 . На його запитання ОСОБА_8 повідомив, що його на літньому майданчику побили ОСОБА_13 та Оска, а останні заперечили цей факт, повідомили, що не причетні до побиття і припустили, що ОСОБА_8 впав. Вони викликали опергрупу, деякий час перебували на місці події, допомагали, а потім зайнялися іншими справами.
Свідок ОСОБА_41 показав, що близько 01.00 год. 16 червня 2012 року на автомобілі КІА Соренто зі своїм товаришем заїхав до кафе Нічка випити кави. Перебували у віп-кімнаті кафе, пили каву, чай, спілкувалися. Близько 1.10 год. до кімнати зайшли раніше знайомі ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , привіталися з ними і, за їх словами, пішли відпочивати на літній майданчик. Коли товариш розмовляв по телефону, він вийшов на майданчик палити, присів до ОСОБА_13 та ОСОБА_16 за столик, спілкувався. Оскільки знає, що ОСОБА_13 та ОСОБА_16 не палять, то за столиком не палив, а після розмови відійшов на деяку відстань і став палити. Навколо було темно, що робили ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , уваги не звертав. Близько 2.00 год. на Ниві приїхав ОСОБА_8 , який зупинив автомобіль і пішов до приміщення кухні. Приблизно через 2 хвилини ОСОБА_8 вийшов з бокових дверей кафе, з яких він виходив до літнього майданчика і відразу пішов до столика. Він не чув, щоб ОСОБА_13 або ОСОБА_16 кликали ОСОБА_8 . Під час спілкування протягом хвилин десяти за столиком (про що він не чув) ОСОБА_8 почав підвищувати голос на ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , раптово підвівся і почав швидко рухатися у бік бокових дверей кафе та, зачепившись за нижню поперечку металевого каркасу палатки, впав на бетонну підлогу на правий бік. Потім відразу підвівся і, продовжуючи рухатися вперед, вдарившись лівою частиною голови об металеві грати вхідних дверей, забіг до кафе. ОСОБА_13 та ОСОБА_16 продовжували сидіти за столиком. На його запитання відповіли, що не знають, що сталося. Він повернувся до віп-кімнати, а через деякий час вийшов і побачив, що працівники міліції опитують вказаних осіб, опитали і його.
Як вбачається з протоколу відтворення обстановки і обставин події із застосуванням відеозапису від 30 липня 2012 року (т.3 а.с. 97-103), цей свідок на місці події продемонстрував, як саме потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.
Однак до показів свідка ОСОБА_42 суд відноситься критично, оскільки за показаннями свідка ОСОБА_19 він уживав спиртні напої у віп-кімнаті кафе, звідки вийшов лише по приїзді працівників міліції, що вона підтвердила і під час очної ставки з ним (т.2 а.с.118-119).
Такі його пояснення також спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15 про перебіг конфлікту в кафе, підстав не довіряти показанням якого у суду немає, оскільки він раніше з обвинуваченими знайомий не був, отже причин для їх обмови не мав і таких стороною захисту не надано. При цьому відсутність офіційних трудових відносин з кафе Нічка на об`єктивність його свідчень також не впливає.
Досліджувався судом і мотив учинення обвинуваченими цього злочину.
Так, обвинувачений ОСОБА_13 посилався на існування особистої неприязні між ним та потерпілим ОСОБА_8 , яка виникла раніше через його депутатську діяльність щодо знесення незаконно побудованих потерпілим торговельних павільйонів на Невському ринку у м. Конотопі, що підтверджується дослідженими судом депутатськими зверненнями та іншими наданими стороною захисту документами (т.10 а.с.144-178) .
Вказану обставину не заперечував і потерпілий ОСОБА_8 , а також підтвердили свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_26 .
Того дня на літньому майданчику кафе Нічка між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_8 виникла суперечка щодо знесення будівель зазначеного ринку, що підтвердили у судовому засіданні сам обвинувачений та потерпілий, а також свідок ОСОБА_15 .
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_16 , то участі у цій суперечці він не брав, був знайомий з потерпілим, проте жодних стосунків з ним не підтримував, чого не заперечував у судовому засіданні ані він сам, ані потерпілий ОСОБА_8 , що виключає наявність у його діях щодо посягання на потерпілого спонукального мотиву особистого характеру.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2012 року у справі 5-17кс12, в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного з цих діянь, та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину як його мотив. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновується із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також і стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Початок прояву такого діяння може бути різним: наприклад, особа може завчасно передбачити, що перебуватиме у громадському місці під час проведення якихось заходів, у зв`язку з цим готується, налаштовує себе на вчинення у той час відповідних протиправних дій, або ж рішення вчинити такі дії може виникнути спонтанно, раптово, ситуативно. Однак для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин.
Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 Про судову практику у справах про хуліганство, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально-караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих, і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Даючи юридичну оцінку природі взаємин, які склалися між потерпілим та обома обвинуваченими, причинам виникнення конфлікту, які не були пов`язані з протиправною поведінкою потерпілого, нічному часу, обстановці та обставинам, за яких відбувався перебіг посягання на потерпілого, характеру та динаміці дій кожного з обвинувачених, суд приходить до висновку про наявність у діях останніх хуліганського мотиву, який трансформувався у обвинуваченого ОСОБА_13 з мотивів особистого характеру, оскільки такі його дії вийшли за межі з`ясування особистих стосунків і супроводжувались очевидним для обох обвинувачених грубим порушенням громадського порядку.
Надані стороною обвинувачення як докази протоколи допитів під час досудового розслідування потерпілого ОСОБА_8 (т. 2 а.с.1-16, 23-25, 26-32, 33, 35-36), свідка ОСОБА_43 (т. 2 а.с.19-20, 21-22), свідка ОСОБА_21 (т. 2 а.с. 81-86, 88-89, 90-91), свідка ОСОБА_22 (т. 2 а.с.96-99), свідка ОСОБА_26 (т. 2 а.с.101-103), свідка ОСОБА_19 (т. 2 а.с.105-114, 116-117), свідка ОСОБА_24 (т. 2 а.с. 204-206), свідка ОСОБА_44 (т.2 а.с. 209-211, 212-213), свідка ОСОБА_45 (т.2 а.с.214-216), свідка ОСОБА_46 (т.2 а.с.217-219, 222-223), свідка ОСОБА_32 (т. 2 а.с.225-227, 230-231), свідка ОСОБА_15 (т. 3 а.с.1-3), свідка ОСОБА_42 (т. 3 а.с.92-95), є недопустими в силу положень п. 4 ст. 95 КПК України, а тому судом відхиляються, але ці особи були безпосередньо допитані в судовому засіданні, і саме ці їх показання суд покладає в основу своїх висновків.
В обвинувальному акті 24 вересня 2014 року відносно ОСОБА_13 і ОСОБА_16 однією з кваліфікуючих ознак інкримінованого їм злочину за ч. 2 ст. 296 КК України, вказано особливу зухвалість, що суд вважає помилковим та виключає з обвинувачення, яке вважає доведеним, з тих мотивів, що особлива зухвалість є обов`язковою складовою об`єктивної сторони хуліганства, а не кваліфікуючою ознакою цього злочину.
В обвинувальному акті від 24 вересня 2014 року відносно ОСОБА_13 і ОСОБА_16 зазначено і те, що останні вживали спиртні напої на літньому майданчику кафе Нічка безпосередньо перед вчиненням згаданого злочину.
Однак, беручи до уваги те, що ця обставина категорично заперечувалася обвинуваченими у судовому засіданні та не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду достатніми доказами, вона виключається судом з обвинувачення, яке є доведеним.
2. Взимку 2014 року ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 брали участь у Конотопському та Київському Євромайданах, при цьому неодноразово у м. Конотопі Сумської області виказували пропозиції перевірити законність діяльності ОСОБА_13 , у зв`язку з чим відносини між ними загострились.
18 травня 2014 року в денний час обвинувачений ОСОБА_13 прибув до блокпосту № 2 Конотопського об`єднання Самооборона, розташованого на виїзді з м. Конотопа в напрямку м. Сум поблизу вул. Сумської, де сказав учаснику Самооборони ОСОБА_47 , що мешканцям м. Конотопа ОСОБА_9 та ОСОБА_10 хана, їх порвуть. У свою чергу ОСОБА_48 передав ці слова ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які реально сприйняли їх як погрозу вбивством на свою адресу.
Такими своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 129 КК України погроза вбивством.
Обвинувачений ОСОБА_13 вину у цьому злочині не визнав та суду пояснив, що давно має з ОСОБА_9 неприязні відносини, однак убивством йому не погрожував, а з ОСОБА_10 неприязні немає, перебував у добрих стосунках з його батьками, яких кілька років тому влаштував на роботу у м. Москві. Вважає, що ОСОБА_10 дає неправдиві показання внаслідок впливу ОСОБА_9 18 травня 2014 року він дійсно зупинився на блокпосту на виїзді з м. Конотопа, де мав розмову з ОСОБА_49 , в ході якої казав, що їм ( ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ) хана, але мав на увазі те, що їм не місце у Народній раді, оскільки такі люди дискредитують цю організацію, тому наполягав, щоб їх виключили з її рядів.
Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, його вина у цьому злочині підтверджується наступними доказами.
Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 30 травня 2014 року (т. 3 а.с. 172-177), потерпілий ОСОБА_10 повідомив про те, що під час розгляду у 2007 році кримінальної справи відносно ОСОБА_50 , ОСОБА_8 та інших, він проходив як потерпілий, а обвинувачений ОСОБА_13 був свідком. Останній був лідером злочинного угрупування, до якого входили вказані особи, особисто та через інших осіб виказував йому та його матері ОСОБА_51 , погрози вбивством з метою примусити його відмовитись від показань. У зв`язку з цим з серпня 2007 року він був вимушений виїхати за межі України. На даний час ОСОБА_13 також неодноразово виказував йому погрози вбивством та фізичною розправою з мотивів помсти за засуджених його спільників.
Із заяви потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що 13 червня 2014 року він звернувся до правоохоронних органів з проханням притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 , який в період з лютого 2014 року по 13 червня 2014 року періодично погрожував йому вбивством, що він сприймав реально, враховуючи кримінальне минуле обвинуваченого та наявність у останнього значних фінансових коштів (т. 3 а.с.196).
Відомості про зазначені кримінальні правопорушення внесено до ЄРДР 04 червня 2014 року та 17 червня 2014 року відповідно (т.3 а.с.179, 198).
Потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що з лютого 2014 року був членом Конотопського об`єднання Самооборона, де очолював антикорупційний комітет, який займався питаннями боротьби зі злочинністю та корупцією. За родом своєї діяльності отримував і збирав інформацію про корупційні дії у м. Конотопі, в тому числі і щодо ОСОБА_13 , якого вважає лідером злочинного середовища.
18 травня 2014 року в денний час ОСОБА_48 розповів йому, що обвинувачений ОСОБА_13 прибувши до блокпосту № 2 Конотопського об`єднання Самооборона, розташованого на виїзді з м. Конотоп в напрямку м. Сум поблизу вул. Сумської, в розмові з ним погрожував йому ( ОСОБА_9 ) та ОСОБА_10 , що потерпілий сприйняв як реальну погрозу вбивством на свою адресу, оскільки ОСОБА_13 мав кримінальне минуле.
Потерпілий ОСОБА_10 суду підтвердив, що зі слів ОСОБА_9 знає, що ОСОБА_13 їм погрожував, у тому числі і як членам Народної ради, про що ОСОБА_9 дізнався від ОСОБА_52 .
Свідок ОСОБА_48 показав, що близько 23 години 18 травня 2014 року ОСОБА_13 та ОСОБА_16 приїхали до блокпосту №2 Конотопського об`єднання Самооборона, розташованого на виїзді з м. Конотопа в напрямку м. Сум поблизу вул. Сумської, де він чергував. У розмові ОСОБА_13 висловився, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 все одно їм хана. Що конкретно мав на увазі ОСОБА_13 під цим висловом, сказати не може, але переказав цю розмову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки знав про їх давнішні неприязні, конфліктні відносини з ОСОБА_13 і сприйняв їх з обережністю і підозрілістю, тому і передав зміст цієї розмови ОСОБА_9 .
Свідки ОСОБА_53 і ОСОБА_54 підтвердили той факт, що близько 23-ї год. 18 травня 2014 року ОСОБА_13 та ОСОБА_16 приїздили до блокпосту № 2 Конотопського об`єднання Самооборона, де розмовляли з ОСОБА_49 , але самої розмови не чули.
Свідки ОСОБА_55 , ОСОБА_56 та ОСОБА_57 в суді підтвердили, що потерпілий ОСОБА_9 як член громадської організації Народна самооборона збирав інформацію щодо діяльності ОСОБА_13 та пропонував їм вчинити відносно останнього неправомірні дії.
Посилання прокурорів на неможливість використання показань цих свідків у якості допустимих доказів з тих підстав, що вони не відкривались захистом стороні обвинувачення, суд вважає безпідставними, оскільки захисником ОСОБА_11 було письмово повідомлено слідчому про наявність вказаних свідків, чим виконано вимоги ст. 290 КПК України, що підтверджується копією відповідної заяви від 23 вересня 2014 року (т.1 а.с.132).
З огляду на об`єктивну сторону ст. 129 КК України під погрозою вчинити вбивство слід розуміти виявлений зовні намір позбавити іншу людину життя. Це може бути вчинено словесно, письмово, за допомогою різного роду дій (жестів, міміки, демонстрації зброї тощо).
Така погроза має бути конкретною і реальною, при цьому конкретність визначається в адресації погрози до конкретної особи, а реальність погрози достатністю підстав побоювання її виконання.
При вирішенні цього питання суд враховує, крім самого факту погрози, як суб`єктивний критерій (сприйняття погрози її адресатом) так і об`єктивний (спосіб та інтенсивність її вираження, особу винного, характер стосунків між ним та потерпілим), який би свідчив про наявність у потерпілого реальних підстав побоюватися здійснення погроз.
Беручи до уваги наведене та встановлені судовим розглядом обставини, даючи оцінку вищенаведеним доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що слова обвинуваченого мали характер погрози вбивством в адрес потерпілих, які брали участь у діяльності громадського об`єднання, яке, крім іншого, займалось перевіркою діяльності обвинуваченого, внаслідок чого між ними склались неприязні відносини, потерпілі мали достатні підстави для внутрішнього переконання у тому, що такі погрози обвинуваченого можуть бути виконані ним в обстановці загально відомого гострого соціального конфлікту в державі у 2013-2014 роках, що свідчить про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.
У зв`язку з цим, твердження обвинуваченого про те, що умислу на погрозу потерпілим вбивством він не мав, а лише добивався їх виключення з громадської організації, суд розцінює критично, як обрану позицію захисту.
У лютому 2014 року у денний час обвинувачений ОСОБА_13 поблизу виконавчого комітету Конотопської міської ради зустрів ОСОБА_9 , якому сказав, щоб той відчепився від нього, інакше настануть наслідки. Дані слова потерпілий ОСОБА_9 , знаючи кримінальне минуле ОСОБА_13 , сприйняв на свою адресу як погрозу вбивством, оскільки у нього були реальні підстави побоюватися здійснення ОСОБА_13 цієї погрози.
Також у квітні 2014 року в денний час ОСОБА_13 поблизу виконавчого комітету Конопської міської ради знову зустрів ОСОБА_9 , якому сказав, що свинця на всіх хватить, і запропонував його прізвище ніде і ніколи більше не згадувати. Дані слова ОСОБА_9 сприйняв на свою адресу як погрозу вбивством, оскільки у нього були реальні підстави побоюватися здійснення ОСОБА_13 цієї погрози.
12 червня 2014 року близько 13-ї години обвинувачений ОСОБА_13 у м. Конотопі поблизу залізничного вокзалу зустрів ОСОБА_9 , якому в присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_60 сказав, що кончить його і той відповість за те, що став проти нього. Дані слова ОСОБА_9 сприйняв на свою адресу як погрозу вбивством, оскільки у нього були реальні підстави побоюватися здійснення ОСОБА_13 цієї погрози.
Однак, допитавши обвинуваченого, потерпілих та свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження.
Так обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що у лютому і квітні 2014 року, дійсно, стикався з ОСОБА_9 , однак ці зустрічі носили випадковий характер. Говорив, щоб ОСОБА_9 залишив його у спокої, інакше будуть наслідки, маючи на увазі звернення до правоохоронних органів, і протягом весни звертався до міліції та прокуратури, оскільки ОСОБА_9 його переслідував. 12 червня 2014 року близько 13 години була розмова з ОСОБА_10 біля залізничного вокзалу, в цей момент підійшов ОСОБА_9 , намагаючись спровокувати конфлікт, однак він з останнім спілкуватися не хотів, про те, що кончить його, не говорив.
Потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що він працював оперуповноваженим Конотопського відділу боротьби з організованою злочинністю і здійснював оперативне супроводження розслідування кримінальної справи, збираючи та надаючи слідчим органам відомості про протиправну діяльність обвинуваченого ОСОБА_13 та конотопського злочинного угрупування Вокзальні, яке згідно з отриманою інформацією, той очолював. За наслідками розслідування кримінальної справи до кримінальної відповідальності було притягнуто місцевих жителів ОСОБА_50 , ОСОБА_8 , ОСОБА_58 та ОСОБА_59 , які входили в угрупування Вокзальні та засуджено у подальшому Конотопським міськрайонним судом. Обвинувачений ОСОБА_13 , знаючи про його службову діяльність пов`язану з розслідуванням протиправної діяльності злочинного угрупування Вокзальні, у лютому 2014 року у денний час поблизу виконавчого комітету Конотопської міської ради, зустрів його і сказав йому, щоб він відчепився від нього, інакше настануть наслідки. Дані слова він, знаючи кримінальне минуле ОСОБА_13 , сприйняв на свою адресу як погрозу вбивством, оскільки у нього були реальні підстави побоюватися здійснення ОСОБА_13 цієї погрози.
У квітні 2014 року в денний час ОСОБА_13 поблизу виконавчого комітету Конопської міської ради знову зустрів його і сказав йому , що свинця на всіх хватить, і запропонував його прізвище ніде і ніколи більше не згадувати. Дані слова він сприйняв на свою адресу як погрозу вбивством, оскільки у нього були реальні підстави побоюватися здійснення ОСОБА_13 цієї погрози.
12 червня 2014 року біля залізничного вокзалу ОСОБА_13 погрожував йому, при цьому у того була зброя з правого боку, яка саме, він не визначив.
Свідок ОСОБА_61 суду показав, що 12 червня 2014 року близько 13 години він та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 були на привокзальній площі. У цей час під`їхав і ОСОБА_13 . Між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 відбулась розмова, яку чув лише частково. Слів ОСОБА_13 в адрес ОСОБА_9 , що кончить його, не чув.
Будучи допитаним слідчим суддею 11 серпня 2014 року, ОСОБА_61 також не зазначав, що ОСОБА_13 казав в адрес потерпілого ОСОБА_9 саме такі слова (т. 3 а.с. 239-240).
Надані стороною обвинувачення як докази протоколи допитів під час досудового розслідування потерпілого ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 189-192, 194-195), потерпілого ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 208-212, 214), свідка ОСОБА_62 (т. 3 а.с. 215-216), свідка ОСОБА_60 (т. 3 а.с. 217-218), є недопустими в силу положень п. 4 ст. 95 КПК України, а тому судом відхиляються, але ці особи були безпосередньо допитані в судовому засіданні, і саме ці їх показання суд покладає в основу своїх висновків.
Твердження потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_13 є членом організованого злочинного угрупування, побудовані ними на припущеннях, оскільки вони не назвали ані конкретних джерел отримання такої інформації, ані обставин вчинення ОСОБА_13 будь-яких злочинів у складі організованої групи.
Як вбачається з копій обвинувального висновку від 15 серпня 2007 року та вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2011 року, за вчинення ряду злочинів були засуджені ОСОБА_63 , ОСОБА_8 та інші, а ОСОБА_13 у даній справі був свідком (т.4 а.с.2-30, 31-45).
В той же час будь-яких доказів, які б прямо або непрямо давали підстави вважати, що ОСОБА_13 був заінтересований у результатах зазначеної кримінальної справи, тобто мав мотиви й умисел погрожувати вбивством потерпілим ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , суду не надано.
Рапорт оперуповноваженого УБОЗ УМВС України в Сумській області від 06 серпня 2014 року (т. 5 а.с. 248) про те, що ОСОБА_13 є лідером кримінального середовища м. Конотопа та колишнім організатором ОЗГ Вокзальські (у 90-ті роки) суд також оцінює критично, оскільки за своїм змістом цей документ є формальним та жодних фактичних даних, які б підтверджували наведену у ньому інформацією, не містить.
Отже, показання потерпілих у цій частині носять суб`єктивний характер та базуються лише на внутрішньому переконанні реальності погрози.
Твердження потерпілого ОСОБА_9 щодо факту погрози вбивством з боку обвинуваченого ОСОБА_13 у лютому 2014 року, квітні 2014 року та 12 червня 2014 року за обставин, указаних в обвинувальному акті від 24 вересня 2014 року, окрім показань самого потерпілого, нічим не підтверджено.
При цьому показання ОСОБА_9 , який за показаннями свідків ОСОБА_55 , ОСОБА_56 та ОСОБА_57 знаходиться у неприязних стосунках з обвинуваченим, пропонував їм вчинити відносно останнього неправомірні дії, викликає сумніви в їх об`єктивності та неупередженості.
З урахуванням наведеного, даючи оцінку вказаним доказам, суд вважає за необхідне виключити вказівку про ці обставини з обвинувачення, яке визнає доведеним, зважаючи на те, що згідно з обвинувальним актом від 24 вересня 2014 року вони не мають самостійної кримінально-правової кваліфікації.
3. Крім того, ОСОБА_13 обвинувачується і в тому, що у період з 1991 року по 1993 рік (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена) обвинувачений ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_5 , незаконно придбав у громадянина ОСОБА_64 пістолет Браунінг калібру 9 мм, моделі 1935 року, купивши його за 10 доларів США. Придбаний пістолет обвинувачений ОСОБА_13 переміщував та транспортував безпосередньо при собі (в руках, транспортному засобі тощо), тобто незаконно його носив.
Крім того, у період з 1991 року по квітень 1994 року обвинувачений ОСОБА_13 у невстановленому місці та за невстановлених обставин незаконно придбав 8 патронів до нарізної вогнепальної зброї пістолетів Парабеллум, моделі 1908 року, Браунінг моделі 1935 року, Вальтер, моделі 1938 року та інших пістолетів калібру 9 мм, які незаконно носив та зберігав у м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області без передбаченого законом дозволу.
15 квітня 1994 року обвинувачений ОСОБА_13 та громадянин ОСОБА_65 були присутні на відкритті кафе телестудії Еталон у м. Конотоп Сумської області по проспекту Миру, де розпивали спиртні напої. Перед закриттям вказаного закладу між ОСОБА_66 та ОСОБА_13 на ґрунті існуючих між ними неприязних стосунків виникла сварка. Для вирішення конфлікту ОСОБА_65 та ОСОБА_13 прибули на площу біля залізничного вокзалу станції Конотоп, звідки перенесли місце для з`ясування відносин на околицю міста в районі Конотопського підприємства Агротехсервіс поблизу будинку по вул. Богдана Хмельницького, 94.
Близько 00 год. 16 квітня 1994 року першим до обумовленого місця на власному автомобілі ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхав ОСОБА_65 і став чекати приїзду ОСОБА_13 . Останній на службовому автомобілі ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 , приїхав через декілька хвилин. Маючи на меті вбивство ОСОБА_67 , ОСОБА_13 з пістолету Браунінг калібру 9 мм, моделі 1935 року, здійснив 6 пострілів у голову та тулуб потерпілого. Впевнившись у настанні смерті ОСОБА_67 , ОСОБА_13 на автомобілі покинув місце події. Після вказаних подій ОСОБА_13 повернувся до приміщення кафе та деякий час ще спілкувався зі знайомими.
21 червня 2014 року в ході виконання ухвали суду на території земельної ділянки працівники міліції виявили та вилучили пістолет Браунінг калібру 9 мм, моделі 1935 року, та два патрони до нарізної вогнепальної зброї - пістолетів Парабеллум, моделі 1908 року, Браунінг моделі 1935 року, Вальтер, моделі 1938 року та інших пістолетів калібру 9 мм, які згідно з висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області №144 від 21 червня 2014 року є вогнепальною зброєю та бойовими припасами, які ОСОБА_13 придбав, носив та зберігав без відповідного дозволу.
Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 24 червня 2014 року надано дозвіл на обшук земельної ділянки № НОМЕР_3 садівничого товариства Жаворонок (раніше Тюльпан) у с.Таранському Конотопського району Сумської області, проведеного працівниками міліції 21 червня 2014 року, у ході якого були виявлені та вилучені пістолет Браунінг, моделі 1935 року, та 2 патрони до пістолетів калібру 9 мм, у тому числі до пістолету Браунінг.
Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_13 , які виразилися :
- у придбанні, носінні та зберіганні без передбаченого законом дозволу у період з 1991 року по квітень 1994 року 6 патронів до нарізної зброї - пістолетів калібру 9 мм кваліфіковані за ч. 1 ст. 222 КК України (1960 року), як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів;
- у придбанні, носінні та зберіганні без передбаченого законом дозволу у період з 1991 по 21 червня 2014 року пістолету Браунінг калібру 9 мм, моделі 1935 року та двох патронів до нарізної зброї - пістолетів калібру 9 мм за ч. 1 ст. 263 КК України, - незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів;
- у протиправному заподіянні смерті іншій людині ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство.
Обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у цих злочинах не визнав та суду пояснив, що з ОСОБА_66 він був знайомий, стосунки між ними були нормальні, дружили сім`ями, бо їхні діти разом навчались у школі. 15 квітня 1994 року він був присутній на відкритті ОСОБА_70 , де спілкувався і з ОСОБА_71 . Сварок у них не було. Після закінчення концертної програми він поїхав на привокзальну площу за сигаретами, повернувся до приміщення кафе хвилин через 15-20, після чого нікуди не виходив, аж поки ОСОБА_72 не відвіз його додому на автомобілі фірми Комерсант, який був у його користуванні як у заступника директора цієї фірми. Про вбивство ОСОБА_67 він дізнався після 6-00 години ранку 16 квітня 1994 року. Його автомобіль у цей день брали в користування працівники міліції.
ОСОБА_64 він не знає і пістолета у нього не придбавав, як і 8 патронів у невстановлених осіб. Що стосується обшуку, то пістолет був знайдений після його завершення слідчим. Коли слідчий писав протокол, ОСОБА_73 після розмови по телефону показав рукою в бік місця, де потім знайшли пістолет, сказав, що там щось може бути, і пішов у тому напрямку. З ним пішов і ОСОБА_74 . Він підійшов до місця після того, як всіх покликали. Він демонстрував особам, що проводили обшук, підозрілі темні полоси на бетонному паркані ззовні, ніби хтось ліз через паркан, навпроти того місця, де виявили пістолет. Трава на прилеглій земельній ділянці була зім`ята, лежала купка ґрунту, яка, як виявилось у послідуючому, була з його земельної ділянки. Він вважає, що пістолет йому підкинули або до обшуку, або безпосередньо під час обшуку.
Свідок ОСОБА_75 показав, що у нього був пістолет Браунінг, який дістався йому від його діда. Приблизно в 1991-1993 роках до нього приїхав ОСОБА_13 і сказав, що чув, що у нього є німецький пістолет, та попросив його показати. Вважаючи ОСОБА_13 колекціонером, він йому виніс пістолет. ОСОБА_13 вставив у цей пістолет патрон і спробував вистрілити, однак пострілу не відбулось, після чого ОСОБА_13 сказав, що пістолет не придатний до використання, дав йому 10 доларів США, а пістолет забрав з собою. Пояснив, що пістолет був німецький, оскільки на ньому в районі затвору було клеймо з німецькою свастикою, що відобразив на вільному малюнку (т. 6 а.с. 177 ).
Такі покази свідка ОСОБА_64 суд не вважає достатнім доказом обвинувачення ОСОБА_13 у незаконному поводженні з цією зброєю, оскільки оглядом у судовому засіданні 8 гільз, 7 куль та цього пістолету встановлено, що це пістолет Браунінг калібру 9 мм, моделі 1935 року, сірого кольору, на якому маються маркувальні позначення іноземною мовою, але клейма у виді свастики відсутні.
З протоколу обшуку від 21 червня 2014 року (т. 4 а.с. 50-53) вбачається, що ці речові докази виявлено і вилучено під час проведення обшуку в будинку, господарсько-побутових будівлях та земельної ділянки АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_69 , слідчим СУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_76 , за участю понятих ОСОБА_77 , ОСОБА_78 і ОСОБА_79 , оперуповноважених УБОЗ ОСОБА_80 і ОСОБА_81 , спеціалістів ОСОБА_82 і ОСОБА_83 , працівника водолазної служби ОСОБА_84 .
Як вбачається з ухвали слідчого судді від 20 червня 2014 року, для відшукання вогнепальної зброї та мобільних телефонів, що використовувалися під час вчинення злочину, одягу і мобільних телефонів ОСОБА_68 , надано дозвіл на проведення обшуку в будинку та господарсько-побутових будівлях на території згаданої земельної ділянки (т. 4 а.с. 48).
В силу ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, такі діяння як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов, а також порушення права особи на захист.
У відповідності з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях від 07 лютого 2007 року у справі Смирнов проти Росії, від 15 липня 2003 року у справі Ернст та інші проти Бельгії та від 2 грудня 2010 року у справі Ратушна проти України, невиконання вимог про законність, обґрунтованість і вмотивованість рішень про обшук, в т.ч. і тих, що були предметом судового контролю, тягне визнання їх такими, що порушують вимоги ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У згаданій справі Ратушна проти України Європейський суд з прав людини вказав, що коли держави вважають за необхідне вдаватися до таких заходів, як обшуки житлових приміщень, з метою отримання доказів факту вчинення правопорушень, суд буде оцінювати, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та чи було дотримано принцип пропорційності. Суд також буде вивчати наявність у національному законодавстві ефективних гарантій від зловживань та свавілля та перевіряти, як ці гарантії працюють в окремому випадку, який розглядається. Критерії, які слід брати до уваги в цьому контексті (але не обмежуватись ними), - це спосіб та обставини, за яких було ухвалено постанову про проведення обшуку, інші докази, доступні на той час, а також зміст та обсяг постанови. При цьому особлива увага має приділятись гарантіям, застосованим з метою обмежити розумними рамками вплив цього заходу (див. вищезазначене рішення у справі Бак проти Німеччини (Buck у. Germany), пункти 44-45). Суд також зазначив, що обшук житла заявниці був проведений на підставі постанови, прийнятої Тростянецьким судом, і, таким чином, була предметом судового контролю. Проте лише цей факт сам по собі не обов`язково призведе до наявності достатніх гарантій від зловживань (див. вищезазначену ухвалу у справі Кронін проти Сполученого Королівства (Cronin v. United Kingdom). Оцінюючи, чи було втручання з боку держави пропорційним, Суд має розглядати особливі обставини кожної справи (див., наприклад, рішення від 16 грудня 1997 року у справі Камензінд проти Швейцарії).
Допитаний як свідок ОСОБА_86 суду показав, що 21 червня 2014 року він як слідчий по кримінальному провадженню по факту зникнення громадянина ОСОБА_68 проводив обшук у господарстві ОСОБА_69 с. Таранському Конотопського району за участю оперативних уповноважених УБОЗ УМВС України в Сумській області, понятих, спеціалістів, працівника водолазної служби. По прибутті на місце він у присутності зазначених осіб, а також ОСОБА_69 і ОСОБА_13 оголосив останнім ухвалу слідчого судді про обшук та запропонував видати речі ОСОБА_87 . Під час обшуку було вилучено три мобільні телефони. Після переривання відеозапису для складання протоколу працівниками УБОЗ було запропоновано ще раз оглянути місце, де спрацьовував металошукач, і ними ж було виявлено пістолет, після чого відеозапис був відновлений. Сам процес виявлення пістолета він не бачив, його покликали на місце вже після цього. Підтвердив, що прийняв процесуальне рішення про невідкладний обшук земельної ділянки з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_68 та врятування його життя, але пояснити, чому оперативні працівники шукали вогнепальну зброю, не зміг.
З ухвали слідчого судді від 24 червня 2014 року про надання дозволу на проведення обшуку земельної ділянки та автомобілів у с. Таранському Конотопського району Сумської області, під час якого вилучені мобільні телефони та пістолет Браунінг з патронами до нього, вбачається, що підставами для проведення невідкладного обшуку було встановлення місцезнаходження зниклого ОСОБА_68 та врятування його життя (т. 4 а.с. 76 ).
В силу ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкланих випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, а не для відшукання знаряддя кримінального правопорушення або іншого майна.
З матеріалів, які були підставою для проведення обшуку, вбачається, що на цій стадії кримінального провадження були дані, що давали підстави вважати, що ОСОБА_13 міг бути приченим до зникнення ОСОБА_68 , але жодних фактичних даних про використання вогнепальної зброї під час цього кримінального правопорушення надані документи не містять (т. 4 а.с. 77-95).
Присутніми під час обшуку обвинуваченим ОСОБА_13 та його цивільною дружиною ОСОБА_69 протокол обшуку підписаний із зауваженнями про те, що під час обшуку нічого не було знайдено, після чого слідчий сів писати протокол. Після дзвінка одному з оперуповноважених і слідчому вирішили йти до туй і достали предмет схожий на пістолет. З боку покинутої ділянки біля паркану виявлена прим`ята трава і земля на ній, що вказувало про те, що зазначений предмет міг потрапити зовні.
Для перевірки всіх доводів сторони захисту судом допитані як свідки і інші учасники згаданої слідчої дії.
Свідки ОСОБА_88 і ОСОБА_89 під час судового слідства підтвердили ту обставину, що 21 червня 2014 року після припинення слідчої дії обшуку в господарстві ОСОБА_69 у с. Таранському, де вони були присутні в якості понятих, на земельній ділянці був виявлений пістолет уже після того, як слідчий почав складати протокол. При цьому слідча дія не відновлювалась.
Щодо обставин виявлення пістолета, свідок ОСОБА_88 показав, що підійшов до місця виявлення пістолета з іншого боку, від краю басейна з відстані 10-15 м. Там вже перебували працівники міліції, чи були там інші поняті, не пам`ятає. Коли він підійшов, пістолет уже відкопали і поруч лежав кусок землі.
А свідок ОСОБА_89 показав, що продовжили шукати на пропозицію ОСОБА_80 , хто пістолет викопав із землі, точно не пам`ятає, на місці були ОСОБА_90 , ОСОБА_91 і ОСОБА_92 . Сам процес викопування він не бачив, бо ще йшов до місця з відстані близько 10 м, а той, хто копав, у цей час був до нього спиною, однак за рухами зрозумів, що той копає. Коли підійшов, то побачив ямку розміром із аркуш формату А-4 з нерівними краями, в якій і був пістолет.
ОСОБА_93 , третій понятий, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 6 а.с.274).
Свідок ОСОБА_91 пояснив, що як оперуповноважений УБОЗ УМВС України в Сумській області у складі слідчо-оперативної групи 21 червня 2014 року проводив обшук по кримінальному провадженню по факту зникнення ОСОБА_94 . Після припинення зазначеної слідчої дії і зупинення відеозапису для складання протоколу за вказівкою слідчого ОСОБА_95 було продовжено обшук земельної ділянки, пістолет був знайдений оперуповноваженим УБОЗ УМВС України в Сумській області ОСОБА_96 .
Свідок ОСОБА_81 повідомив, що у складі слідчо-оперативної групи брав участь під час проведення обшуку 21 червня 2014 року у господарстві ОСОБА_69 у с. Таранському Конотопського району. Як було виявлено пістолет, він не бачив, однак вважає, що викопав його ОСОБА_91 , оскільки був з лопатою. Він особисто пістолет не викопував. Чому так може стверджувати ОСОБА_91 не знає.
Свідок ОСОБА_90 показав, що після припинення обшуку в господарстві ОСОБА_69 і зупинення відеозйомки для складання протоколу, на земельній ділянці був виявлений пістолет з двома патронами. При цьому слідча дія не відновлювалась, а шукати продовжили на пропозицію оперуповноваженого, якого - не пам`ятає. Підійшли в дальній кут, де також спрацьовував металошукач, і звернули увагу на те, що у дерні був вирізаний квадрат, він сказав, що саме в цьому місці може щось бути, металошукач не використовував. Хто саме копав, не пам`ятає. Коли лопату всунули, підковирнули, пістолет перевернувся і опинився зверху. Хто ще, крім працівника УБОЗ, був поряд, він не пам`ятає. Слідча дія була поновлена, після того як знайшли пістолет.
Факт проведення обшуку у господарстві ОСОБА_69 у с. Таранському Конотопського району підтвердив і свідок ОСОБА_97 , який проводив відео- зйомку цієї слідчої дії.
Свідок ОСОБА_69 також під час судового слідства підтвердила, що 21 червня 2014 року після припинення обшуку в її господарстві у с.Таранському на земельній ділянці був виявлений пістолет. При цьому показала, що пошук було продовжено на пропозицію ОСОБА_98 . Після розмови по телефону останній показав рукою в бік місця, де потім знайшли пістолет, сказав, що там щось може бути, і пішов у тому напрямку. При виявленні пістолета ні поняті, ні вона, ні ОСОБА_13 присутні не були.
За змістом ст. 104 КПК України протокол це документ, в якому фіксується хід і результати процесуальної дії.
Згідно з протоколом обшуку, останній проводився безперервно та закінчився після виявлення і вилучення пістолету, що суперечить як показанням наведених свідків, так і доданому відеозапису цієї слідчої дії, з якого видно, що після проведення пошукових дій, в тому числі і з застосуванням металошукача, у житлово-господарських будівлях, автомобілях та земельній ділянці, слідчий оголосив про припинення слідчої дії і зупинення відеозйомки для складання протоколу. Через 14 хвилин відеозйомку відновлено і зафіксовано пістолет з обоймою та двома патронами в ній, який знаходився у ямці, викопаній на садовій ділянці ОСОБА_69 між басейном і парканом.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом ст. 223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється з обов`язковою участю двох незаінтересованих осіб (понятих).
В силу ч. 1 ст. 236 КПК України слідчий зобов`язаний вжити належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, права та законні інтереси яких можуть бути обмежені або порушені.
Оскільки судом встановлено, що обшук земельної ділянки без ухвали слідчого судді проведено з порушенням його суттєвих умов не для врятування життя людини, а для відшукання зброї, що суперечило ч. 3 ст. 233 КПК України і ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пошук зброї здійснювався після закінчення обшуку слідчим, без забезпечення присутності у місці виявлення пістолету понятих та власника земельної ділянки, які не мали об`єктивної можливості спостерігати за діями працівників міліції, отже здійснювати ефективний контроль за законністю таких дій, є підстави твердити про порушення порядку проведення цієї слідчої дії.
За встановлених обставин, протокол обшуку від 21 червня 2014 року та вилучені при обшуку речові докази пістолет Браунінг та два патрони до нього, суд визнає недопустими доказами та до уваги не бере.
У зв`язку з цим, даючи оцінку : висновку судової балістичної експертизи № 144 від 21 червня 2014 року (т. 4 а.с. 104-108) про те, що пістолет є 9 мм пістолетом Браунінг, мод. 1935 року, є справним та придатним до стрільби; два патрони калібру 9 мм є бойовими припасами до нарізної зброї - пістолетів Парабеллум мод. 1908, Браунінг, мод. 1935, Вальтер мод. 1938 та ін. калібру 9 мм; висновку судової експертизи продуктів пострілу № 782 від 11 червня 2014 року (т. 4 а.с. 152-154) про те, що на марлевому тампоні протяжки з каналу ствола, вилученого пістолету слідів продуктів пострілу не виявлено; висновку судової дактилоскопічної експертизи № 70 від 21 червня 2014 року (т. 4 а.с. 113-117) про те, що на поверхнях пістолету, магазину та двох патронів слідів рук не виявлено; висновку судової балістичної експертизи № 175 від 31 червня 2014 року (т. 4 а.с. 246-249) про те, що на пістолеті відсутні частини затворної затримки, верхнього зуба запобіжника, частини матеріалу дерев`яних щічок, а також є сліди обробки (чищення) поверхні зброї вважає їх недопустимими доказами, оскільки вони хоча й були отримані у порядку, встановленому процесуальним законом, однак речові докази, які були надані на дослідження, є недопустимими доказами внаслідок того, що отримані внаслідок незаконного обшуку.
Шляхом огляду місця події також відібрані зразки ґрунту з земельної ділянки за місцем проведення обшуку в с. Таранському, в місці знаходження пістолету, місці вилучення купки землі біля паркану з зовнішньої сторони земельної ділянки та за її межами на відстані 0,3-7 м від паркану, що вбачається з протоколу цієї слідчої дії від 25.06.2014 року (т. 4 а.с. 129-131).
За висновком судової ґрунтознавчої експертизи № 8 від 15 червня 2014 року (т. 4 а.с. 139-142) зразок ґрунту, вилучений в місці знаходження пістолету, і зразок ґрунту, вилучений з купки землі біля паркану з зовнішньої сторони земельної ділянки, мають спільну родову і спільну групову належність. Зразки грунту, вилучені в місці знаходження пістолету і з купки землі біля паркану з зовнішньої сторони цієї земельної ділянки, не мають спільної родової і групової належності із зразками ґрунту, відібраними за межами вказаної земельної ділянки на відстані 0,3-7 м від паркану.
Такі експертні висновки в сукупності з даними відеозапису обшуку земельної ділянки з зовнішнього сторони паркану про наявність слідів-трас на паркані, прим`ятої трави, прямо вказують на те, що доступ до неї сторонніх осіб мав місце.
За висновком судової ґрунтознавчої експертизи № 9 від 15 червня 2014 року (т. 4 а.с. 139-142) вирішити питання щодо часу викопування ямки для пістолету і потрапляння ґрунту на протилежну сторону паркану, а також терміну, який минув з моменту закопування пістолету до його виявлення, не уявляється можливим у зв`язку з відсутністю науково розробленої методики.
На поверхні фрагменту поліетиленового пакету, що виявлений в ході обшуку земельної ділянки в с. Таранському, слідів рук не виявлено, що вбачається з висновку судової трасологічної експертизи № 390 від 01 липня 2014 року (т. 4 а.с. 124-126).
Експерт ОСОБА_99 показала, що 21 червня 2014 року проводила дактилоскопічну експертизу. Що стосується часу, то вона разом з ОСОБА_100 розпечатувала пакет з пістолетом, сфотографували, вона провела дактилоскопічні дослідження, сфотографувала, запакувала і передала ОСОБА_101 для проведення балістичної експертизи. Конверт, у який слідчий запакував пістолет, вона також запакувала і передала ініціатору експертизи. 21 червня 2014 року висновок у неї не забирали.
Експерт ОСОБА_102 підтвердив покази експерта ОСОБА_99 щодо розпакування пістолета і суду показав, що балістичну експертизу провів 21 червня 2014 року. Вважає, що клейма на рамі пістолета могли бути знищені в результаті чищення. Що стосується кулі, то вона не є об`єктом дослідження при відстрілі, тому не долучалась.
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 16 квітня 1994 року і фото- таблиці до нього (т.7 а.с.135-150), на дільниці дороги Конотоп-Ромни в районі Конотопського підприємства Агротехсервіс виявлено автомобіль ВАЗ-2109, державний номер НОМЕР_4 , блакитного кольору, в салоні якого знаходився труп ОСОБА_67 з вогнепальними пораненнями голови та тулуба. Біля автомобіля виявлено та вилучено 7 гільз і 1 кулю, а з руки трупа - пістолет. Також з місця огляду вилучено сліди пальців рук.
За висновком судово-медичної експертизи №103 від 09 червня 1994 року (т.7 а.с.215 - 217) смерть ОСОБА_67 настала в результаті вогнепальних кульових поранень голови і тулуба. Виявлені при досліджені трупу пошкодження є прижиттєвими. Різний напрямок раневих каналів і різна локалізація ран свідчить про те, що ушкодження наносились у динаміці і визначити взаємне розташування нападаючого і потерпілого не є можливим. Малоймовірно, що від одного з пошкоджень (праве плече, голова і грудна клітина) ОСОБА_65 міг робити цілеспрямовані дії. Ушкодження на одязі співпадають з ушкодженнями на тілі. Смерть ОСОБА_67 настала ІНФОРМАЦІЯ_6 між 00 год. та 01 год. Виявлено ознаки алкогольного сп`яніння середньої тяжкості.
Згідно з актом судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_67 (т.7 а.с. 209-214) виявлено рану лівої скроневої області, правої бокової поверхні грудної клітини, рану задньої поверхні правого плечового суглобу, рану потиличної області голови справа, а також перелом лобної та потиличної кістки та лінійні переломи кісток склепіння та основи черепу, пошкодження головного мозку, діафрагми правої легені, переднього середостіннія аорти правого трапецієвидного м`язу, а також виявлені кулі у кістці черепу, в передньому середостінні і у правій поверхні шиї.
За висновком медико-криміналістичної експертизи №246 від 16 червня 1994 року (т.7 а.с.221-226) на клаптях шкіри з лівої скроневої області, задньої поверхні правого плечового суглобу і з правої бокової пверхні грудної клітини трупу ОСОБА_67 виявлені вхідні вогнепальні поранення. На лоскуті шкіри з потиличної області виявлено вихідне вогнепальне поранення. На лоскуті шкіри з передньої поверхні правого плеча виявлено дотичне вогнепальне поранення. Постріли проведені з неблизької дистанції.
Таким чином фактичними даними, які отримано під час огляду місця події та судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_67 , проведенні вищезазначених експертиз, доведено те, що подія цього злочину вбивство ОСОБА_103 мала місце.
В той же час участь у ньому обвинуваченого ОСОБА_13 не ґрунтується на сукупності наданих суду доказів.
Так згідно з протоколами виїмки від 16 червня 1994 року (т.7 а.с.162, 166) у ОСОБА_13 вилучено куртку, светр, брюки, шкарпетки, кросівки, а також зразки нігтів, піднігтьового вмісту обох рук та змиви з правої руки.
Згідно з протоколом огляду від 29 квітня 1994 року (т.7 а.с.171-172) в ході огляду автомобіля ВАЗ-2108 вилучено замок запалення з дротами.
З протоколу огляду речових доказів від 16 червня 1994 року (т. 7 а.с.168) вбачається, що у Конотопському РВВС оглянуто службовий автомобіль ОСОБА_13 та виявлено бризки речовини, схожої на кров, на передному лівому крилі, капоті та лівому декоративному порозі. Вилучено переднє ліве крило, капот та лівий декоративний поріг.
При додатковому огляді цього ж автомобіля, який здійснювався у дворі Конотопського РВВС, виявлено краплі речовини, схожої на кров, на лівому передньому крилі, на границі лівого крила і капоту, на лівому декоративному порозі, що вбачається з протоколу цієї слідчої дії від 16 червня 1994 року (т.7 а.с.169-170).
Згідно з протоколом огляду від 29 квітня 1994 року (т. 7 а.с. 173-174) виявлено на лівій частині автомобіля сліди речовини, схожої на кров. А згідно з протоколом огляду від 05 травня 1994 року виявлено бризки речовини, схожої на кров, на лівому дзеркалі заднього виду (т.7 а.с.187).
Згідно з висновком експерта № 309 від 06 травня 1994 року (т.7 а.с.178-185) замок запалення у справному стані, слідів стороннього впливу немає, електричні елементи замка запалення ознак їх перемикання для запуску автомобіля без ключа запалення не мають.
Як вбачається з протоколу від 17 травня 1994 року (т.7 а.с. 186), при ознайомленні з експертизою обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що автомобілем могли скористатись без нього.
Це саме обвинувачений ОСОБА_13 повідомив і в судовому засіданні.
Таку обставину непрямо підтвердив свідок ОСОБА_104 , який показав, що у 1994 році працював завгаражем на підприємстві Комерсант. Незадовго до вбивства ОСОБА_67 зі службового автомобіля ВАЗ-2108, державний номер НОМЕР_2 , зникли ключі, які були у ОСОБА_13 . На який день міліція пригнала автомобіль, він не пам`ятає. Крім ОСОБА_13 , цим автомобілем могли користуватись і інші працівники фірми Комерсант.
За висновком судово-імунологічної експертизи №107 від 29 квітня 1994 року (т.7 а.с.230-234) на одязі, вилученому у ОСОБА_13 , слідів крові не виявлено. На капоті, лівому крилі, лівій декоративній накладці автомобіля ВАЗ 2108 виявлено сліди крові, походження якої за груповою характеристикою можливе від ОСОБА_105 .
За висновком медико-криміналістичної експертизи №183 від 10 травня 1994 року (т.8 а.с.4-9) на лівому передньому крилі, капоті, декоративному порозі автомобіля ВАЗ-2108 виявлено бризки речовини, схожої на кров, які могли утворитись у результаті їх падіння згори до низу, а також у результаті механічного впливу на закривавлену поверхню (голову потерпілого), яка могла знаходитись на поверхні землі, на деякій відстані від автомобіля і навпроти або дещо ззаду від лівого крила.
Як вбачається з протоколу від 12 травня 1994 року (т.8 а.с.10), при ознайомленні з експертизою обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що походження плям, схожих на кров, пояснити не може, плям (бризків) не бачив, йому їх ніхто не показував, як і коли проводилась експертиза, йому не відомо.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що зранку 16 квітня 1994 року його викликали до Конотопського РВВС, куди він приїхав автомобілем ВАЗ-2108. За його відсутності цим автомобілем користувалися працівники міліції, яким він віддав ключ.
Свідки ОСОБА_106 та ОСОБА_107 підтвердили ту обставину, що зазначений автомобіль знаходився біля райвідділу, у користуванні працівників міліції не був, за вказівкою когось із керівництва його перегнали до ДАІ.
За висновком фізико-хімічної експертизи №353 від 31 травня 1994 року у змивах правої руки ОСОБА_13 слідів продуктів пострілу не виявлено (т. 8 а.с.49-40).
З протоколу огляду від 10 травня 1994 року (т.7 а.с.191) вбачається, що при огляді автомобіля ВАЗ-2109 виявлено сліди речовини, схожої на кров, на внутрішній поверхні скла лівої дверки автомобіля з її зовнішньої сторони над дверним замком.
Відповідно до протоколу огляду речових доказів від 16 червня 1994 року (т.7 а.с.167) при огляді автомобіля ВАЗ-2109, державний номер НОМЕР_1 , на полиці під бардачком виявлено газовий пістолет іноземного виробництва, на задній лівій дверці виявлено два вхідний кульових отвори, при розбиранні лівої задньої дверки вилучено деформовану кулю, пошкоджено вітрове скло правої передньої дверки.
За висновком медико-криміналістичної експертизи № 250 від 20 червня 1994 року (т.8 а.с.13-15) на лівій дверці автомобіля ОСОБА_67 виявлено бризки речовини, схожої на кров, які могли утворитись у результаті механічного впливу на закривавлену поверхню, що відповідає механізму утворення бризк крові на автомобілі ОСОБА_13 . Не виключається можливість утворення цих бризк на передній лівій дверці автомобіля ОСОБА_67 і автомобіля ОСОБА_13 в результаті одного й того самого впливу на закривавлену поверхню (голову потерпілого, що лежала на землі).
В ході відтворення обстановки і обставин події 05 травня 1994 року установлено можливе взаємне розташування автомобілів ОСОБА_67 та ОСОБА_13 на місці події та механізм слідоутворення бризків крові на автомобілі ОСОБА_13 , що вбачається з протоколу цієї слідчої дії (т. 7 а.с.204-206).
Як вбачається з висновку балістичної експертизи № 269 від 22 квітня 1994 року, надані на дослідження 6 гільз вистріляні з однієї зброї. У зв`язку з відсутністю ідентифікуючих ознак вирішити питання про те, чи були відстріляні 5 куль з однієї і тієї ж зброї, не є можливим. У зв`язку з відсутністю на досліджуваних кулях слідів, які б вказували на кріплення їх в гільзах, встановити чи були вони компонентами наданих на дослідження патронів, не є можливим. Досліджувані кулі й гільзи є компонентами аналогічних патронів калібру 9 мм (т.7 а.с.29-32).
За висновком трасологічної експертизи № 95 від 02 травня 1994 року (т. 8 а.с.19-21) постріл у бокове праве скло автомобіля ОСОБА_67 був проведений ззовні автомобіля. Визначити відстань між автомобілем та особою, що стріляла, не є можливим у зв`язку з відсутністю методик.
Цей висновок у сукупності з зафіксованими в ході огляду автомобіля ОСОБА_67 даними про інші пошкодження цього транспортного засобу, висновками судово-медичної експертизи № 103 від 15 травня 1994 року про локалізацію, характер поранень і напрямок раневих каналів, дає підстави стверджувати, що постріли в останнього здійснювалися з двох боків, чому органи досудового розслідування не дали оцінку та в обвинувальному акті обмежились загальними фразами здійснив 6 пострілів у голову і тулуб .
При цьому за висновком дактилоскопічної експертизи №98 від 03 травня 1994 року (т. 8 а.с. 25-38) сліди рук, вилучені з місця пригоди, залишені не ОСОБА_13 і не ОСОБА_66 , а іншою особою.
Згідно з протоколом обшуку від 24 квітня 1994 року (т.7 а.с.194) за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_13 виявлено патрони до пістолета в кількості 16 штук та дві пістолетних кобури.
Однак доказів того, що вилучені кобури використовувалися для носіння зброї, стороною обвинувачення не надано.
За висновком балістичної експертизи №1316 від 24 квітня 1996 року (т.10 а.с.23-28) надані на дослідження 6 куль та 6 гільз могли бути вистріляні з одного і того ж екземпляру зброї калібру 9 мм, якими могли бути пістолети Браунінг моделі 1935 року, Бельгія, СП 47/8, Швеція, Стар моделі Б, Іспанія.
Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи №8064/8065 від 14 липня 2014 року (т.4 а.с.167-172) надані на дослідження 6 гільз відстріляні з наданого на дослідження пістолету Браунінг, калібру 9 мм, моделі 1935 року. Вирішити питання, чи з указаного пістолету відстріляні надані на дослідження 6 куль, не є можливим.
З метою перевірки цих обставин та доводів сторони захисту про фальсифікацію речових доказів судом допитані службові особи, причетні до передачі вказаної кримінальної справи та речових доказів до неї.
Так, свідок ОСОБА_108 показала, що у 2007 році працювала заступником начальника слідчого відділу Конотопського МВ УМВС України в Сумській області. У липні 2007 року під час виконання обов`язків начальника слідчого відділу разом з іншими кримінальними справами приймала і справу по вбивству ОСОБА_67 в 4 томах, речових доказів по цій справі не приймала. Перевіряла пістолет та 16 патронів судом у 1995 році було направлено в ХОЗО, а 7 гільз і 5 куль були знищені згідно з актом знищення, про що зазначено в акті прийому-передачі цієї справи. Куди подівся акт знищення їй не відомо, проте без цього акта вона би справу не прийняла.
Експерт ОСОБА_112 суду показав, що експертизу вилучених з місця вбивства ОСОБА_67 куль та гільз у 1994 році проводив експерт ОСОБА_113 . З приводу зберігання зазначених речових доказів йому нічого не відомо, оскільки на той час він ще не працював. Що стосується червоних позначок на деяких з них, то працівники Центральної кулегільзотеки ті об`єкти, які вже були ними досліджені, маркували на той час червоною фарбою.
Відповідно до висновку балістичної експертизи №189 від 27 серпня 2014 року (т.4 а.с.258-264) вирішити питання, коли саме були відстрілені 6 гільз, вказаних у висновку судово-балістичної експертизи №8064/8065 від 14 липня 2014 року, чи складали раніше одне ціле вказані у зазначеному висновку 6 куль та 6 гільз, не є можливим. Не є можливим і вирішити питання чи одні й ті ж самі кулі та гільзи описані та зображені у висновку вищенаведеної експертизи та у висновку судово-балістичної експертизи № 269 від 22 квітня 1994 року. Аналогічні висновки наведено і у висновку експерта №213 від 11 вересня 2014 року (т.5 а.с.5-9).
Оскільки будь-яких інших доказів із зазначених питань стороною обвинувачення не надано, достовірність ідентичності гільз та куль, які були предметом експертних досліджень № 269 від 22 квітня 1994 року і №8064/8065 від 14 липня 2014 року, викликає обґрунтовані сумніви.
Потерпіла ОСОБА_7 показала, що вранці 16 квітня 1994 року приїздив ОСОБА_114 - Блюм і повідомив, що ОСОБА_13 убив ОСОБА_115 . ОСОБА_114 сказав, що ОСОБА_106 та ОСОБА_116 до цього також причетні. Стосунки у ОСОБА_67 з ОСОБА_13 були неприязні.
Свідок ОСОБА_117 показала, що вона є сестрою ОСОБА_105 . Близько 6-ї години ранку 16 квітня 1994 року їй зателефонувала невістка ОСОБА_118 , і повідомила, що ОСОБА_119 вбито. Напередодні у неї з братом ОСОБА_66 , була розмова, в ході якої останній їй повідомив, що якщо з ним щось станеться, то винним у цьому буде ОСОБА_13 . За рік-півтора до загибелі ОСОБА_67 стосунки між ним та ОСОБА_13 погіршились.
Свідок ОСОБА_120 показала, що ОСОБА_65 був її співмешканцем. Поки вони жили разом, вона спілкувалась і з його матір`ю ОСОБА_7 . Чи погрожували ОСОБА_121 , куди він мав їхати у день своєї загибелі, а також чи його убив ОСОБА_13 , їй не відомо, і вона ОСОБА_7 з цього приводу нічого не говорила. Де працював і чим займався її співмешканець і чи була у нього зброя, їй також не відомо. З ОСОБА_13 у її співмешканця відносини були нормальні, чи були у них ділові стосунки, їй також не відомо.
Свідок ОСОБА_118 повідомила, що 15 квітня 1994 року ОСОБА_65 приїхав додому, вона відчула від нього запах алкоголю, побув приблизно 5 хвилин і поїхав на синьому автомобілі ВАЗ-2109, чи був ще хтось в автомобілі, їй не відомо. Наступного дня близько 5 години приїхали ОСОБА_122 і ОСОБА_123 та повідомили, що чоловіка вбито. ОСОБА_65 працював у фірмі Комерсант, з ОСОБА_13 у нього були нормальні стосунки, дружили сім`ями, їхні діти навчались разом.
Свідок ОСОБА_124 повідомила, що на момент смерті батька ОСОБА_67 їй було 13 років. Хто причетний до його смерті, їй не відомо. При ній сварок між батьком та ОСОБА_13 не було, вони дружили сім`ями, чи часто зустрічались, не пам`ятає. О 6 годині ранку 16 квітня 1994 року приїхали ОСОБА_122 та ОСОБА_123 та повідомили, що батька вбито.
Свідок ОСОБА_125 показала, що з ОСОБА_66 дружили сім`ями. 16 квітня 1994 року ОСОБА_13 , прийшов додому приблизно о 2-3 годині ночі разом з ОСОБА_126 , однак вона чоловіка в дім не пустила, бо він був п`яним. Зброї чи заборонених предметів у чоловіка не бачила.
Свідок ОСОБА_127 показала, що 15 квітня 1994 року під час відкриття ОСОБА_70 у неї відбулась розмова з ОСОБА_66 , в ході якої останній вимагав від неї грошові кошти. Під час цієї розмови підійшли ОСОБА_128 та ОСОБА_107 , відізвали ОСОБА_119 на вулицю, і більше розмов з ним у неї не було. Під час концерту на честь відкриття кафе вона перебувала у своєму кабінеті. Концерт закінчився о 24:00, після чого приблизно через 15-20 хвилин вона вийшла до зали, і там був ОСОБА_13 , який приблизно до 3 години ночі з кафе не виходив.
Свідок ОСОБА_107 повідомив, що у 1994 році працював начальником Конотопського УБОЗ. На відкритті ОСОБА_70 був присутній на прохання ОСОБА_129 зі своїми підлеглими ОСОБА_126 та ОСОБА_130 ОСОБА_13 та ОСОБА_65 також були присутні. Після закінчення концертної програми ОСОБА_13 залишав приміщення кафе разом з іншими відвідувачами і повернувся приблизно через 20 хвилин.
Свідки ОСОБА_106 та ОСОБА_128 також підтвердили, що 15 квітня 1994 року у приміщені Арткафе під час концертної програми серед інших відвідувачів були також присутні ОСОБА_13 та ОСОБА_65 , а після закриття кафе разом з іншими відвідувачами вийшли. Потім, як вказав свідок ОСОБА_106 , ОСОБА_13 повернувся до зали кафе приблизно хвилин через 20, а на досудовому слідстві у 1994 році він зазначив час відсутності ОСОБА_13 30-40 хвилин, оскільки на нього був тиск з боку вищого керівництва. Крім того, зазначені свідки показали, що ОСОБА_13 пробув у кафе ще приблизно годину, після чого ОСОБА_106 на автомобілі ОСОБА_13 відвіз останнього додому.
Свідок ОСОБА_131 показав, що був барменом в ОСОБА_70 , та підтвердив ту обставину, що ОСОБА_13 і ОСОБА_65 також були присутні на концертній програмі на честь відкриття кафе. ОСОБА_13 повернувся до кафе після закриття приблизно через 30 хвилин.
Свідок ОСОБА_132 показав, що у 1994 році працював у ДПС м. Конотопа. 16 квітня 1994 року близько 00 годин, в районі Сільгосптехніки побачив автомобіль синього кольору, на правому боковому склі якого були пошкодження. Біля автомобіля лежав чоловік без ознак життя, ноги якого були в автомобілі. Повідомив чергового приблизно через 10 хвилин, місце події охороняв до приїзду слідчо-оперативної групи.
Свідок ОСОБА_133 показала, що вона була підприємцем ї у її власності на залізничному вокзалі були кіоски, магазин та фірма Ксерокс. В ніч убивства ОСОБА_67 в одному із її кіосків на залізничному вокзалі продавщицею працювала громадянка ОСОБА_134 , і у зв`язку з цим її допитували працівники міліції.
Свідок ОСОБА_48 показав, що наприкінці червня 2014 року у нього з ОСОБА_135 відбулась розмова, в ході якої останній повідомив, що у нього є інформація з приводу вбивства ОСОБА_67 , та спитав, як йому себе поводити. Про цю розмову з ОСОБА_135 він розповів ОСОБА_9 та ОСОБА_136 .
Свідок ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_137 було відомо про те, що у ОСОБА_13 під час обшуку знайшли зброю. ОСОБА_138 говорив, що був наближеним до ОСОБА_67 та знає про обставини його вбивства, що 15 квітня 1994 року, коли вже було темно, ОСОБА_65 повідомив що у нього відбувся конфлікт і він їде на дуель біля Сільгосптехніки, і попросив, щоб ОСОБА_139 та Кірюха там також були. Спочатку поїхав ОСОБА_65 , потім ОСОБА_13 , а потім ОСОБА_138 та ОСОБА_140 , які на Путьопроводі відстали, а коли під`їхали до Сільгосптехніки, бачили спалахи, потім побачили, що ОСОБА_65 вбитий, і поїхали.
Свідок ОСОБА_138 показав, що про обставини вбивства ОСОБА_67 йому відомо з чуток, розмови з ОСОБА_9 з цього приводу у нього не було.
Враховуючи, що аналогічне він стверджував і при одночасному допиті з ОСОБА_49 і ОСОБА_9 (т. 6 а.с. 149-152), а показання останніх свідків з чужих слів іншими доказами не підтверджуються, суд не вважає їх достовірними, тому до уваги не бере.
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_141 від 16 травня 1994 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , чергував у ніч з 15 на 16 квітня 1994 року на прохідній Конотопського підприємства Агротехсервіс, близько 00 год. 30 хв. чув постріли (3-4), які через хвилину повторились. Через вікно побачив, що на узбіччі дороги паралельно одна одній стояли дві машини з вимкнутими фарами. Марку і колір автомобілів в темряві він не розібрав. Після пострілів одна із машин поїхала, але через 10-15 хв. повернулась та розвернувшись біля прохідної поїхала в бік м. Конотопа. Фактично відразу після цього через прохідну виїхала машина РТП, яка розвозила робочих. Доїхавши до легкового автомобіля, що залишився стояти на узбіччі, машина повернулась та її водій повідомив, що біля автомобіля лежить мертвий чоловік (т. 8 а.с. 67,80-81).
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_142 від 16 травня 1994 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , в ніч з 15 на 16 квітня 1994 року чергував на посту № 1 Конотопського підприємства Агротехсервіс, в період часу з 24-00 год до 00-30 год. чув постріли з боку повороту автодороги на м. Конотоп. Спочатку чув два постріли, через декілька хвилин - ще три, та з проміжком в декілька секунд ще три. На узбіччі дороги біля пам`ятника-трактора стояла легкова автомашина світлого кольору, яку він прийняв за патрульний автомобіль міліції (т. 8 а.с.71,82,84).
Згідно з протоколами допиту свідка ОСОБА_143 від 19 квітня, 5 травня та 29 червня 1994 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , 15 квітня 1994 року був присутній при відкритті нового кафе в м. Конотопі, де був присутній і його знайомий ОСОБА_13 . Потім у кафе приїхав ОСОБА_65 , який поводився спокійно і ніякого хвилювання не виказував. Свідок відлучався за сигаретами, повернувшись бачив, як за столиком разом сиділи ОСОБА_65 і ОСОБА_13 , у яких була нормальна розмова, вони не сварились, ніяких взаємних погроз він не чув. Підтвердив, що ОСОБА_13 відлучався з кафе, але о котрій годині сказати не може. З кафе їхав на автомобілі разом з ОСОБА_66 , який заїжджав до себе додому, де пробув 1-2 хвилини. Повернувшись, жартував та змін у його поведінці свідок не помітив, ніякої зброї у нього не бачив. ОСОБА_65 відвіз його додому. Зайшовши в квартиру, він ліг спати, прокинувся від дзвінка у двері близько 4-ї години. Відкривши двері, побачив ОСОБА_13 , з яким на кухні вживали спиртне. Під час вживання спиртних напоїв на кухні ОСОБА_13 повідомив йому про те, що з ОСОБА_66 трапилося горе, але подробиць він не знає (т. 8 а.с. 68, 86-92).
З протоколу очної ставки від 26 квітня 1994 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_13 у присутності ОСОБА_143 підтвердив, що під час розмови з останнім, міг так сказати у зв`язку з тим, що ОСОБА_65 не приїхав на зустріч та був за кермом напідпитку (т. 8 а.с.97-100).
З протоколів допиту свідка ОСОБА_144 від 16 квітня та 5 травня 1994 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , вбачається, що про вбивство ОСОБА_145 біля РТП він дізнався з телефонного дзвінка незнайомця, про що повідомив ОСОБА_146 . Разом з останнім їздили додому до ОСОБА_13 , якого вони не змогли розбудити (т.8, а.с.69,103,10).
З протоколу допиту свідка ОСОБА_147 від 5 травня 1994 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , вбачається, що він підтвердив, що 15 квітня 1994 року знаходився в кафе телестудії Еталон, де працювала його дружина. Кафе зачинилось близько 24-ї години. Після чого залишились він, його дружина, працівники міліції та ще декілька осіб. Хвилин через 30 у кафе з`явився ОСОБА_13 (т.8 а.с.73,108,111).
Згідно з протоколом очної ставки від 12 травня 1994 року вбачається, що свідок ОСОБА_148 підтвердив, що бачив ОСОБА_13 близько 00-20 год. 00-30 год. 16 квітня 1994 року, але чи був він в кафе раніше пояснити не зміг. ОСОБА_13 при цьому стверджував, що був відсутній 15-20 хвилин (т.8 а.с. 112-116).
Протоколи допиту вказаних осіб, явка яких у судове засідання є неможливою внаслідок їх смерті, суд вважає можливим прийняти як допустимі докази в силу п. 8 Перехідних положень КПК України та ч.ч. 1, 2 ст.65, п.2 ч.1 ст.306 КПК України (1960 року).
Згідно з протоколами слідчих експериментів із застосуванням відеозапису від 21.07.2014 року рух на автомобілі ОСОБА_67 за маршрутом кафе Арт - будинок ОСОБА_67 Конотопське підприємство Агротехсервіс можна здійснити за 6 хв. при швидкості руху близько 60 км/год, а за маршрутом кафе Арт - залізничний вокзал Конотопське підприємство Агротехсервіс - кафе Арт можна здійснювати за 9 хв. при такій же швидкості руху автомобіля (т.10 а.с.52-61).
Даючи оцінку показанням наведених свідків, суд вважає, що з показань свідків ОСОБА_141 та ОСОБА_142 можна дійти висновку про те, що убивство ОСОБА_67 мало місце близько 00-30 год. 16 квітня 1994 року в районі Конотопського підприємства Агротехсервіс, що не суперечить даним висновку судово-медичної експертизи №103 від 09 червня 1994 року про час смерті ОСОБА_67 , та у співставленні з показаннями свідка ОСОБА_129 про час появи ОСОБА_13 в кафе о 00-15 год 00-20 год. 16 квітня 1994 року, який вона, на відміну від інших присутніх у кафе свідків, визначила за годинником, знайшли своє підствардження доводи обвинуваченого ОСОБА_13 про його перебування у кафе в момент убивства ОСОБА_67 , тобто про його алібі.
Надані стороною обвинувачення як докази протоколи допитів під час досудового розслідування свідка ОСОБА_117 (т. 11 а.с. 184-187), свідка ОСОБА_112 (т. 11 а.с. 227-231), свідка ОСОБА_149 (т.8 а.с. 242-245), свідка ОСОБА_150 (т.7 а.с.5-7), свідка ОСОБА_151 (т.7 а.с. 8-11), свідка ОСОБА_152 (т.7 а.с.109), потерпілої ОСОБА_7 (т.6 а.с.100-121), потерпілого ОСОБА_9 (т.6 а.с. 188-191), свідка ОСОБА_153 (т.6 а.с. 129-132, 137-142), свідка ОСОБА_154 (т.6 а.с. 147-148), свідка ОСОБА_64 (т.6 а.с. 172-176), свідка ОСОБА_62 (т.6 а.с. 186-187) є недопустими в силу положень п. 4 ст. 95 КПК України, а тому судом відхиляються, але ці особи були безпосередньо допитані в судовому засіданні, і саме ці їх показання суд покладає в основу своїх висновків.
Оскільки неможливість явки свідка ОСОБА_155 з тих чи інших причин стороною обвинувачення не доведена, надані нею протоколи допиту зазначеного свідка від 20 квітня 1994 року та від 05 травня 1994 року (т.12 а.с.196-208) суд вважає неможливим прийняти як допустимі докази в силу п. 8 Перехідних положень КПК України та ч.ч. 1, 2 ст.65, п.2 ч.1 ст.306 КПК України (1960 року).
Доводи захисту щодо незаконності постанови заступника прокурора Сумської області від 31 липня 2014 року (т. 2 а.с. 56-57) про скасування постанови старшого прокурора відділу слідчого управління Прокуратури Сумської області ОСОБА_156 від 18 вересня 1995 року про закриття матеріалів у кримінальній справі у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні вбивства ОСОБА_67 є безпідставними з огляду та таке.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою старшого прокурора відділу слідчого управління Прокуратури Сумської області від 18 вересня 1995 року закрито провадження відносно ОСОБА_13 . Кримінальну справу по факту вбивства ОСОБА_67 було зупинено.
Пунктами 6.3 Положення визначено, що рішення за кримінальними правопорушеннями минулих років та у яких станом на 18 листопада 2012 року зупинено або закрито кримінальне провадження, вносяться до Реєстру у порядку, передбаченому п. 6.1 цього розділу, після відновлення провадження у них або скасування постанови про закриття кримінального провадження. При внесенні цих відомостей до Реєстру використовується реквізит кримінальні правопорушення минулих років та у яких прийняті рішення.
Після встановлення доказів можливої причетності ОСОБА_13 до вбивства ОСОБА_67 постанову про закриття провадження у кримінальній справі відносно нього було скасовано 31 липня 2014 року заступником прокурора Сумської області.
Оскільки відомості про зазначений злочин були внесені до ЄРДР стосовно невстановленої особи, а постанову від 18 вересня 1995 року відносно ОСОБА_13 скасовано прокурором після отримання додаткових даних щодо причетності ОСОБА_13 до цього злочину, суд дійшов висновку про наявність грунтовних підстав для прийняття такого рішення прокурором, яке відповідає положенням ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч.1 ст. 9, ч. 6 ст. 36, ст. 219 КПК України.
Судом досліджувалися відносини обвинуваченого ОСОБА_13 та ОСОБА_67 і мотиви для вбивства останнього.
Так, з копій вироків суду видно, що у 1988 і 1991 роках останній засуджувався за вчинення умисних насильницьких злочинів (т. 10 а.с. 181-197).
Свідок ОСОБА_107 повідомив, що ОСОБА_65 був у розробці відділу, бо займався рекетом. ОСОБА_13 в оперативних розробках не фігурував.
Свідок ОСОБА_157 показав, що у 1994 році займався бізнесом та стикався з ОСОБА_66 , який вимагав у нього гроші за можливість ведення бізнесу.
Свідок ОСОБА_127 показала, що в день відкриття ОСОБА_70 у неї відбулась розмова з ОСОБА_66 , в ході якої останній вимагав від неї грошові кошти.
Свідок ОСОБА_128 показав, що за 3-4 місяці до вбивства у нього була розмова з ОСОБА_66 , в ході якої останній йому повідомив, що має неприємності, пов`язані з грою в карти, триманням злодійського общака, про ОСОБА_13 не згадував.
Згідно з наказами виробничо-торговельної фірми Комерсант (т. 12 а.с. 231-233) обвинувачений ОСОБА_13 і ОСОБА_65 працювали разом в цій фірмі.
В судовому засіданні ОСОБА_13 стверджував, що підстав убивати ОСОБА_119 не мав, у кафе з ним не сварився. Ані по роботі у фірмі Комерсант, ані поза нею, конфліктів у них не було, їхні діти навчалися разом, вони дружили сім`ями та мали нормальні стосунки.
Останню обставину підтвердили свідки ОСОБА_120 , ОСОБА_118 , ОСОБА_158 і ОСОБА_159 .
Жоден з допитаних свідків, які були присутні на відкритті ОСОБА_70 , не підтвердив того, що були сварки або конфлікти, в т.ч. між ОСОБА_13 і ОСОБА_71 .
Оцінюючі показання потерпілої ОСОБА_67 і свідка ОСОБА_117 , яка є рідною сестрою ОСОБА_67 , про те, що за життя ОСОБА_65 побоювався розправи з боку ОСОБА_13 , суд вважає, що вони не повідомили будь-яких фактичних даних, які б прямо або непрямо переконали у тому, що такі відомості є достовірними.
Крім того, твердження потерпілої ОСОБА_7 про причетність ОСОБА_13 до вбивства сина, зі спливом значного часу, будуються здебільшого з чужих слів, а також під впливом чуток, тобто на припущеннях.
Зокрема, з протоколу очної ставки від 27 липня 1994 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 стверджувала, що зі слів ОСОБА_143 знає, що того вечора між її сином та ОСОБА_13 була сварка в кафе і в подальшому він убив сина, що свідок ОСОБА_160 категорично заперечив (т. 8 а.с. 94-95).
Беручи до уваги наведене та те, що показання потерпілої ОСОБА_67 і свідка ОСОБА_117 спростовуються рештою вищезгаданих свідків, суд не приймає їх як докази наявності у ОСОБА_13 умислу на вбивство ОСОБА_105 .
Таким чином висновок органів досудового розслідування про існуючі неприязні стосунки ОСОБА_13 і ОСОБА_145 та конфлікт між ними в кафе, як мотив умисного вбивства останнього, суд визнає неспроможним, оскільки він не ґрунтуються на здобутих доказах.
За змістом ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх позицій. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 327 КПК України прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення його виклику.
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, судом вживались заходи щодо явки свідків ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_155 , ОСОБА_163 та інших, шляхом їх неодноразового судового виклику для допиту, в т.ч. і в режимі відеоконференції, а після їх неявки в судове засідання дачі судового доручення щодо встановлення їх місцезнаходження і примусового приводу через органи внутрішніх справ, що виконано не було (т. 11 а.с. 150-151, 190-191, т. 12 а.с. 178).
Наведене вказує на те, що судом вжито усіх можливих заходів для забезпечення реалізації своїх процесуальних прав обома сторонами, а стороною обвинувачення, у свою чергу, не виконано обов`язок щодо забезпечення прибуття в судове засідання всіх заявлених свідків.
Частиною 2 ст. 17 КПК України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
В рішенні від 21 жовтня 2011 року у справі Коробов проти України Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не була доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_13 в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 1 ст. 222 КК України (1960 року), ч. 1 ст. 263 КК України і ч. 1 ст. 115 КК України, а саме:
- у придбанні, носінні та зберіганні без передбаченого законом дозволу у період з 1991 року по квітень 1994 року 6 патронів до нарізної зброї - пістолетів калібру 9 мм;
- у придбанні, носінні та зберіганні без передбаченого законом дозволу у період з 1991 по 21 червня 2014 року пістолету Браунінг калібру 9 мм, моделі 1935 року та двох патронів до нарізної зброї - пістолетів калібру 9 мм;
- у протиправному заподіянні смерті ОСОБА_121 , оскільки виявлені під час судового розгляду істотні суперечності щодо обставин указаних кримінальних правопорушень, які ґрунтуються на зазначених у вироку фактах, не були спростовані, а всі сумніви щодо доведності вини обвинуваченого тлумачаться на його користь.
Слід також констатувати, що, повертаючи кримінальну справу за фактом умисного убивства ОСОБА_67 , президія Сумського обласного суду у своїй постанові від 14 квітня 1995 року (т. 9 а.с. 244) зазначала, що органами досудового розслідування допущено неправильність досудового слідства, зокрема, поверхово досліджено відносини ОСОБА_13 та ОСОБА_105 , стан автомобіля ОСОБА_67 , в т.ч. характер і природу утворення слідів крові на автомобілях, а судові експертизи проведені поверхово, що фактично усунуто не було.
Враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченого за недоведеністю його участі у вчиненні цих злочинів.
У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про стягнення в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_16 50 тис. грн. матеріальної шкоди та 500 тис. грн. моральної шкоди, який підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних міркувань (т. 1 а.с. 33-35).
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, за наявності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Оскільки у зв`язку із спільними протиправними, винними діями обвинувачених потерпілий відчув фізичний біль, почувався приниженим і зазнав душевних страждань, то з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, суд вважає розумним та справедливим стягнути на його користь з обвинувачених 2500 грн. грошового відшкодування за спричинену моральну шкоду.
Оскільки жодних доказів понесення матеріальних витрат у визначенні ст. 22 ЦК України потерпілим суду не надано, то позов у цій частині є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави про стягнення в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_16 1461 грн. 60 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 29-31) підлягає повному задоволенню на підставі ч. 1 ст. 1190, ст. 1206 ЦК України, оскільки спільними злочинними діями обвинувачених потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно ушкодження здоров`ю, з приводу чого він знаходився на стаціонарному лікуванні в Конотопській ЦРЛ, якою витрачено 1461 грн. 60 коп. бюджетних коштів.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягненення з обвинуваченого ОСОБА_13 по 100 тис. грн. моральної шкоди (т. 1 а.с. 32-33, 36-37) підлягають частковому задоволенню, оскільки протиправними, винними діями обвинуваченого вони зазнали душевних страждань, тому з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань потерпілих, суд вважає розумним та справедливим стягнути на їхню користь по 1500 грн. грошового відшкодування за спричинену моральну шкоду.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 150 тис. грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок убивства ОСОБА_67 (т. 1 а.с. 38), в силу ч.3 ст. 129 КПК Украни підлягає залишенню без розгляду.
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу кожного з обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_13 відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, проживає однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, займається підприємницькою діяльністю, є депутатом Конотопської міської ради, виключно позитивно характеризуються за місцем проживання, на Д-обліках у лікаря психіатра-нарколога не перебуває.
Обвинувачений ОСОБА_14 раніше не судимий, одружений, займається підприємницькою діяльністю, виключно позитивно характеризуються за місцем проживання, на Д-обліках у лікаря психіатра-нарколога не перебуває.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обох обвинувачених, суд не вбачає.
Враховуючи дані про особу кожного обвинуваченого, а також те, що заподіяна шкода потерпілим до цього часу не відшкодована, обставини скоєних злочинів, які носять умисний характер, суд вважає, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченими ОСОБА_13 і ОСОБА_14 можливе при призначенні покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 і ч. 1 ст. 129 КК України.
При цьому, враховуючи менш активну роль ОСОБА_14 у вчиненому злочині, позитивні характеристики і те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, суд вважає можливим звільнити його від цього покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням відповідних обов`язків.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_13 до вступу вироку в законну силу з огляду на строк досудового тримання, який слід відраховувати з моменту фактичного затримання - 21 червня 2014 року, необхідно скасувати, звільнивши з-під варти в залі суду.
На підставі ст. 100 КПК України речові докази в кримінальному провадженні : дві відеокасети, двадцять один оптичний диск з записами слідчих дій - слід зберігати у матеріалах кримінального провадження, вісім пакетів зі зразками грунту, які зберігаються у камері речових доказів Сумського МВ УМВС України в Сумській області (т. 4, а.с. 144 квитанція № 0061334 від 12 вересня 2014 року) підлягають знищенню, а пістолет Браунінг зразка 1935 року, вісім гільз і сім куль, які зберігаються в УМЗ УМВС України в Сумській області (т. 5 а.с. 19 акт № 2/325 від 12 вересня 2014 року) необхідно передати до НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, слід віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 373, 374, п.п. 8, 10 Перехідних положень КПК України, суд
ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 129 КК України , та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців;
- за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 9 (дев`ять) місяців.
ОСОБА_13 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 222 КК України (1960 року), ч. 1 ст. 263 КК України і ч. 1 ст. 115 КК України та виправдати.
У строк покарання ОСОБА_13 зарахувати строк досудового тримання під вартою з 21 червня 2014 року по 16 травня 2015 року, у зв`язку з чим призначене йому покарання за цим вироком вважати відбутим повністю.
Обраний ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з під варти з зали суду негайно.
ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити його від цього покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік, не вчинить нового злочину та виконає обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави задовольнити повністю та стягнути у солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на користь держави 1461 грн. 60 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково та стягнути у солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на його користь 2500 грн. відшкодування моральної шкоди.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 на їх користь по 1500 грн. відшкодування моральної шкоди кожному.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 майнової шкоди 150 тис. грн. залишити без розгляду.
Речові докази по кримінальному провадженню: дві відеокасети, двадцять один оптичний диск з записами слідчих дій зберігати у матеріалах кримінального провадження; вісім пакетів зі зразками грунту, які зберігаються у камері речових доказів Сумського МВ УМВС України в Сумській області (квитанція № 0061334 від 12 вересня 2014 року) знищити; пістолет Браунінг зразка 1935 року, вісім гільз і 7 куль, які зберігаються в УМЗ УМВС України в Сумській області (акт № 2/325 від 12 вересня 2014 року) передати до НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області.
Процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого КПК України, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий /підпис/

Судді /підпис/

/підпис/

Копія вірна:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_1