УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008 року квітня 08 дня. Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області
в складі:

головуючого
Лугового М.Г.

суддів
Матуса В.В., Олійника В.Б.

з
участю прокурора Ворфоломеєвої Н.П.

засудженого
ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на
вирок Путивльського районного суду Сумської області від 11 лютого 2008 року,

яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м.
Путивль, в силу ст.. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ст. 286 ч. 2 КК
України до позбавлення волі строком на чотири роки, з позбавленням права
керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4234 грн. 40 коп. у відшкодування
матеріальної і 25000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь Путивльського райфінвідділу 1096 грн. 81 коп. витрат на
лікування потерпілого.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь держави 2433 грн. 89 коп. судових витрат за провадження
експертиз.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно
з вироком суду ОСОБА_1. визнаний винним і засуджений за вчинення злочину за
наступних обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_2
близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_1., в стані алкогольного сп'яніння, керуючи
за дорученням автомобілем Fiat-Uno державний НОМЕР_1 ,
рухаючись в темний час доби по мокрій ділянці проїзної частини
автодороги Путивль - Октябрське, Путивльського району, порушуючи вимоги п.п.
2.3 „а”, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху
автомобіля, не врахував погодні умови і мокре покриття дороги, під час руху
неналежним чином стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого, біля с.
Октябрське, Путивльського району скоїв наїзд на ОСОБА_2, який керував
велосипедом, рухаючись по проїзній частині автодороги в попутному автомобілю
напрямку, і перевозив на задньому багажнику ОСОБА_3.

В
наслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2отримав тілесні ушкодження
середньої тяжкості, а ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження від яких помер по дорозі
до лікарні.

В
поданій апеляції засуджений ОСОБА_1. просить вирок суду скасувати і справу
направити на додаткове розслідування, посилаючись на однобічність і неповноту
досудового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи
і порушення норм кримінально-процесуального закону. Вказує, що відтворення
обстановки і обставин події було проведено не в тих погодних і світових умовах,
при яких відбулася ДТП, внаслідок чого висновки судової авто технічної
експертизи не відповідають дійсності, не враховані порушення правил дорожнього
руху з боку потерпілого ОСОБА_2, безпідставно відмовлено у виклику і допиту
свідків, які могли підтвердити, те, що ОСОБА_1. не перебував в стані алкогольного
сп'яніння, а також його намагання відшкодувати потерпілому завдану шкоду.

Заслухавши
доповідь судді, засудженого ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляції, перевіривши
матеріали справи та обговоривши викладені у апеляції доводи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок
суду про винність ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху
ґрунтується на всебічно досліджених і належно оцінених у судовому засіданні
доказах, якими підтверджено, що водій автомобіля Fiat-Uno, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, виявивши на своєму шляху ОСОБА_2, який керував велосипедом і рухався
в попутному автомобілю напрямку, не врахував погодні умови і мокре покриття
дороги, і вчинив наїзд на ОСОБА_2, який перевозив на задньому багажнику
ОСОБА_3. Такі дії ОСОБА_1 суперечать вимогам пунктів 2.3 „а”, 12.2, 12.3 Правил
дорожнього руху.

Висновки
суду про винність ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що
заподіяло ОСОБА_2 тілесні ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_3тяжкі тілесні
ушкодження, що спричинили смерть потерпілого, відповідають фактичним обставинам
справи, обґрунтовані доказами, які об'єктивно досліджені та належним чином
оцінені судом.

Ні в
ході досудового і судового слідства, ні в поданій апеляції ОСОБА_1. не
заперечував, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 21-й годині 30 хвилин, керуючи
автомобілем Fiat-Uno, в темний час доби, при мокрому покритті дороги, рухаючись зі швидкістю до
60 км/год., приблизно за 15 метрів помітив велосипедиста, застосував
гальмування, але уникнути наїзду йому не вдалося.

Його
показання, щодо швидкості руху та видимості проїзної частини при ближньому
світі фар, які він об'єктивно підтвердив при відтворенні обстановки і обставин
події, були покладені в основу вихідних даних при провадженні судової авто
технічної експертизи.

Згідно
з висновком судової авто-технічної експертизи водій автомобіля мав технічну
можливість попередити наїзд на велосипедиста шляхом виконання вимог п. 12.3,
12.2 Правил дорожнього руху. При цьому, в основу висновків були взяті вихідні
дані видимості дорожнього покриття при допустимій швидкості по умовам видимості
дороги 9,2 м. А враховуючи те, що водій автомобіля мав об'єктивну можливість
спостерігати перешкоду на відстані 15,2 м., як показав ОСОБА_1., то порівнюючи
відстань необхідну для зниження швидкості автомобіля до швидкості велосипедиста
при вибраній та допустимій швидкості з величиною відстані об'єктивної видимості
пішохода, водій автомобіля мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста
шляхом вибору допустимої швидкості руху по умовам видимості дороги та
своєчасного застосування гальмування.

Висновок
судової авто-технічної експертизи складений відповідно до вимог закону,
узгоджується з іншими доказами у справі, дослідженими судом, а тому немає
підстав вважати його таким, що не відповідає дійсності, як про це зазначив у
апеляції засуджений ОСОБА_1.

Посилання
у апеляції засудженого на неврахування органами досудового слідства та судом
стану дорожнього покриття в день ДТП при встановленні його винуватості в ній,
не впливає на обґрунтованість засудження ОСОБА_1, оскільки він незалежно від
стану дорожнього покриття і погодних умов повинен був враховувати дорожню
обстановку та обрати безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати
рух автомобіля і безпечно ним керувати, а в разі виникнення небезпеки для руху
або перешкоди негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу, чого ОСОБА_1. не зробив, порушивши Правила.

Твердження
ОСОБА_1 про неправомірність дій ОСОБА_2були перевірені й враховані при
призначенні засудженому покарання.

Посилання
в апеляції засудженого на те, що він керував автомобілем у тверезому стані, а
вжив спиртні напої після вчинення ДТП судом правильно розцінені як обраний
спосіб захисту і спростовуються протоколом медичного огляду для встановлення
факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння від ІНФОРМАЦІЯ_2,
згідно з яким ОСОБА_1. був обстежений і у нього встановлено алкогольне
сп'яніння. Потерпілий ОСОБА_2 підтвердив, що від ОСОБА_1 було чути різкий запах
алкоголю. У зв'язку із чим доводи апеляції про те, що судом безпідставно
відхилено клопотання про допит свідків, які б могли підтвердити те, що ОСОБА_1.
не перебував в стані алкогольного сп'яніння, не заслуговують на увагу.

Не
заслуговують на увагу і доводи апеляції про те, що судом не досліджені
намагання відшкодувати потерпілому завдану шкоду, які спростовуються
поясненнями самого апелянта про те, що він не відшкодував шкоду у зв'язку із
скрутним матеріальним становищем.

Не
заслуговують на увагу доводи апеляції про те, що порушені права ОСОБА_1 в ході
провадження експертиз.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи ОСОБА_1., відповідно до вимог
кримінально-процесуального закону ознайомлювався з постановами про призначення
експертиз і з їх висновками, про що складалися відповідні протоколи, при цьому
жодних клопотань і доповнень не заявляв.

У
апеляції засуджений ОСОБА_1. не навів жодних інших доводів і доказів, які б
спростовували висновки суду першої інстанцій.

Дії
ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК.

Покарання
ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням
ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного.

З урахуванням пом'якшуючих відповідальність
обставин, суд призначив покарання, яке відповідає вимогам закону, тобто є
необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1, тому воно є обґрунтованим
і справедливим.

Цивільний
позов вирішено у відповідності з вимогами ст..1166, 1167, 1187 ЦК України, з
урахуванням завданих потерпілому моральних страждань з боку дій засудженого.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування
судових рішень, у справі не встановлено.

Тому,
не знаходячи підстав для задоволення апеляції засудженого ОСОБА_1, на підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 362, 377 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок
Путивльського районного суду Сумської області від 11 лютого 2008 року відносно
ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.

Головуючий
М.Г.Луговий

Судді
В.В.Матус

В.Б.Олійник