Провадження № 1-кп/127/287/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2014 р. за № 0004261, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, громадянки України, освіта вища, працюючої завідуючою лабораторії ЦПМСД № 3, заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

12.06.2014 р. біля 17.00 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись правою смугою проїзної частини вул. Келецька в м. Вінниці в напрямку вул. Пирогова в районі перехрестя з вул. Ф. Кона, не переконалась, що перед передньою частиною автомобіля марки «Тойота», який зупинився у лівій смузі руху в попутному напрямку перед нерегульованим пішохідним переходом, зліва-направо проїзну частину перетинала пішохід ОСОБА_5 та не надала перевагу в русі останній, продовжила свій рух, внаслідок чого, з необережності, допустила наїзд на неї.

Внаслідок даної пригоди пішохід ОСОБА_5 згідно з висновком експерта № 1209/1295 від 27.08.2014 р. отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу (правої тім`яної і скроневої кісток, правої стінки основної пазухи), перелом нижнього краю правої орбіти, латеральної стінки правої очниці з незначним зміщенням та порушенням цілісності правої гайморової пазухи, забій головного мозку середнього ступеню з геморагічними вогнищами забоїв в тім`яній та скроневій долях справа, забій м`яких тканин правої половини обличчя, параорбітальна гематома справа, садно підборіддя; забій грудної клітини , садна правої половини передньої черевної стінки, обох колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки переломи кісток склепіння і основи черепа являлись небезпечними для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_7 порушила вимоги п. п. 18.1, 18.4 правил дорожнього руху, згідно з якими водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 стоїть в причинному зв`язку з наслідками.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала частково та суду пояснила, що 12.06.2014 р. біля 17-ї год. вона їхала по вул. Келецькій в м. Вінниці в напрямку ринку «Урожай». З лівої сторони від неї рухався мінівен, який в районі перехрестя з вул. Шевченка почав рух ліворуч. Коли мінівен вже пересік перехрестя з-за нього вибігла потерпіла, яка зачепилась сумкою і впала головою на ліву стійку. Потерпіла впала і вона одразу ж зупинилась. До них підбігла жінка тренер, яка дала їм рушник, щоб потерпіла витерлась. «Тойоти» вона не бачила.

Від пішохідного переходу до її автомобіля було біля 3 м. і потерпіла вибігла на дорогу з-за автомобіля не по пішохідному переходу. Автомобілі, що рухались перед нею, не зупинялись. Ліворуч від неї була не «Тойота», а мінівен. Потерпіла з`явилась ліворуч від автомобіля і рухалась по діагоналі. Потерпіла на автомобіль не падала, а вдарилась об ліву стійку.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що в день події вона була вихідною і йшла в перукарню. Вона завжди намагається пропускати автомобілі. Обставин ДТП вона не пам`ятає. Вважає, що проїзну частину вона перетинала по пішохідному переходу, йти по дорозі вона не могла.

ОСОБА_8 оплачувала їй лікування.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він їхав по вул. Келецькій в напрямку ринку «Урожай». В районі перехрестя з вул. Шевченка на перехід вийшла жінка і він зупинився, щоб пропустити її. Жінка почала проходити біля його автомобіля і справа її збив інший автомобіль. Удар нанесено передньою лівою частиною автомобіля. Після зіткнення автомобіль зупинився, але він вже не пам`ятає, де саме. Гальмувати автомобіль, що збив жінку, почав в момент зіткнення. Потерпіла впала одразу, але він не може повідомити, чому вона впала за межами пішохідного переходу. Потерпіла перетинала проїзну частину по пішохідному переходу. Він не пам`ятає, чи відкидало потерпілу від автомобіля внаслідок здійсненого удару.

Судом також було досліджено й інші докази, зібрані у справі, а саме:

· протокол огляду місця ДТП від 12.06.2014 р., відповідно до якого описано місце події, зафіксовано розташування транспортного засобу, сліди подряпин на асфальтовому покритті, а також місце розташування плями бурого кольору, також зафіксовано виявлені на автомобілі пошкодження;

· висновок експерта № 1209/1295 від 27.08.2014 р., згідно з яким у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу (правої тім`яної і скроневої кісток, правої стінки основної пазухи), перелом нижнього краю правої орбіти, латеральної стінки правої очниці з незначним зміщенням та порушенням цілісності правої гайморової пазухи, забій головного мозку середнього ступеню з геморагічними вогнищами забоїв в тім`яній та скроневій долях справа, забій м`яких тканин правої половини обличчя, параорбітальна гематома справа, садно підборіддя; забій грудної клітини , садна правої половини передньої черевної стінки, обох колінних суглобів; вказана поєднана травма тіла у ОСОБА_5 виникла від дії тупого твердого предмету, можливо, 12.06.2014 р., належить до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки переломи кісток склепіння і основи черепа являлись небезпечними для життя в момент спричинення;

· висновок експерта № 386-а від 25.09.2014 р., відповідно до якого в даній дорожній ситуації, технічних величинах, вказаних у постанові про призначення експертизи, дії водія автомобіля «Опель», д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 18.4 ПДР; в ситуації, яка склалась, при технічних параметрах, вказаних у постанові про призначення експертизи, водій автомобіля «Опель» ОСОБА_7 мала технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог ПДР; в ситуації, яка склалась, при технічних параметрах, вказаних у постанові про призначення експертизи, в діях водія автомобіля «Опель» ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 18.4 ПДР;

· протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 від 30.10.2014 р., згідно з яким останній повідомив та показав на місцевості, яким чином потерпіла перетинала проїзну частину вул. Келецька, як рухався автомобіль «Опель», де саме відбувся наїзд на пішохода; з вказаного протоколу вбачається, що наїзд на пішохода відбувся на пішохідному переході на відстані 0,50 м. від його початку зі сторони руху автомобіля «Опель», пішохід перетинала проїзну частину в темпі кроку;

· висновок експерта № 157-а від 17.04.2015 р., відповідно до якого наїзд на пішохода ОСОБА_5 автомобілем «Опель», д.н. НОМЕР_1 , стався на проїзній частині вул. Келецька в м. Вінниці на смузі руху в напрямку вул. Пирогова; в ситуації, що склалася, при врахуванні показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , пішохода ОСОБА_5 з технічної точки зору можливість попередження виникнення даної ДТП у водія автомобіля «Опель» ОСОБА_7 полягала у виконанні нею вимог п. 18.4 ПДР.

Аналізуючи показання обвинуваченої, потерпілої, свідка ОСОБА_11 , зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_5 . Дана обставина учасниками судового процесу не заперечувалась. Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала факт здійснення наїзду на пішохода на розмітці нерегульованого пішохідного переходу, зазначаючи, що вказаний наїзд відбувся за його межами. Також обвинувачена посилалась на ту обставину, що на момент наїзду на пішохода автомобілі, що знаходились ліворуч від її автомобіля, розпочали свій рух. Однак, суд приймає до уваги, що свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що наїзд на пішохода відбувся саме на розмітці пішохідного переходу, удар автомобілем було здійснено передньою частиною автомобіля, а не передньою стійкою, як про це зазначає ОСОБА_7 . В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 також повідомляв, що наїзд на пішохода було здійснено саме на розмітці пішохідного переходу. За клопотанням сторони захисту судом призначалась експертиза з метою встановлення точного місця наїзду, однак, як слідує з висновку № 157-а від 17.04.2015 р, встановити точніше місце розташування наїзду на пішохода не видалось можливим у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру. Інших даних, які б спростували твердження вищевказаних свідків щодо механізму розвитку події ДТП в судовому засіданні сторонами суду надано не було.

Також суд приймає до уваги, що у висновку експертизи № 157-а від 17.04.2015 р. зазначено, що при посиланні ОСОБА_7 на те, що наїзд на пішохода стався за межами горизонтальної розмітки нерегульованого пішохідного переходу, транспортні засоби, що знаходились лівіше в попутному напрямку перед розміткою нерегульованого пішохідного переходу, розпочали рух та рухались з малою швидкістю, ОСОБА_7 повинна була керуватись вимогами п. 12.3 ПДР, тобто з моменту об`єктивного виявлення небезпеки для руху вжити заходів до гальмування.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на ту обставину, що потерпіла зачепилась сумкою за колесо керованого нею автомобіля суд оцінює критично, як таке, що спростовується показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив у судовому засіданні про механізм розвитку даної ДТП.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що в судовому засіданні було доведено факт порушення ОСОБА_7 вимог правил дорожнього руху, що призвело до наїзду на пішохода. Згідно з висновком проведеної судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_5 мали місце тяжкі тілесні ушкодження. За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_7 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, кваліфікуючою ознакою якого є спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують її покарання.

Обвинувачена ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин з необережності, проте раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину. Однак, суд приймає до уваги, що завдана потерпілій шкода обвинуваченою в повному обсязі не відшкодована.

Обставиною, що пом`якшує покарання є часткова оплата лікування, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, думки потерпілої щодо виду та міри покарання для обвинуваченої, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Потерпілою під час здійснення досудового розслідування було заявлено цивільний позов, відповідно до якого вона просить стягнути з обвинуваченої на її користь 5972 грн. матеріальної шкоди та 50 тис. грн. моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок вчинення злочину відносно неї вона тривалий час перебувала на лікуванні й в подальшому визнана інвалідом ІІІ групи. Крім того, на час вчинення відносно неї злочину вона працювала і її заробітна плата складала 1243 грн., тому заборгованість за лікарняним складає 4972 грн. Також, вона зазнала моральних страждань, оскільки після отриманих тілесних ушкоджень вона не зможе працювати за спеціальністю «повар», вона зазнала фізичного болю та стресу, стан її здоров`я значно погіршився і вона буде змушена довгий час лікуватись та проходити відповідну реабілітацію.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона в даному випадку потерпіла зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

На підтвердження заявлених позовних вимог потерпілою надано копії відповідних виписок з історії хвороби, копію трудового договору та копію довідки про заробітну плату. Однак, суд враховує, що потерпілою не надано суду жодного документального доказу щодо розміру понесених нею витрат на лікування. Згідно з копією повідомлення МСЕК від 07.10.2014 р. ОСОБА_5 визнана інвалідом ІІІ групи загального захворювання. При цьому потерпілою не надано відповідного документального підтвердження тієї обставини, що інвалідність було констатовано саме внаслідок вчинення відносно неї ДТП. Згідно з копіями наданих суду в подальшому під час судового розгляду квитанцій випливає, що потерпілою на лікування було витрачено 21673,87 грн. З поданої до суду позовної заяви випливає, що потерпіла просила стягнути з обвинуваченої на її користь лише 5972 грн. шкоди, яку вона зазнала в результаті втраченого заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, за правилами якої розглядається позов, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідної заяви про збільшення позовних вимог згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України суду подано не було, а тому в задоволенні вимог щодо стягнення з обвинуваченої вказаної суми слід відмовити.

Відповідно до довідки про заробітну плату затримок з виплати останньої не було. Також суд враховує, що ОСОБА_5 не було надано відповідних документальних доказів тієї обставини, що її звільнення відбулось саме внаслідок вчинення відносно неї злочину.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187, 1197 ЦК України позовні вимоги потерпілої щодо відшкодування матеріальної шкоди, а саме втраченого заробітку задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

Аналізуючи доводи потерпілої, викладені у позовній заяві, суд враховує, що останньою відповідно до ст. 60 ЦПК України, за правилами якої здійснюється розгляд цивільного позову, не мотивовано, з чого вона виходила оцінюючи завдану їй моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн. Разом з тим, суд враховує характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої, ступінь винуватості обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, а тому вважає, що заявлені потерпілою позовні вимоги в частині відшкодування завданої їй моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 120, ч. 1 ст. 124 КПК України витрати на правову допомогу, понесені потерпілою, слід покласти на обвинувачену.

В ході досудового розслідування кримінального провадження було проведено ряд криміналістичних досліджень, витрати за проведення яких відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- Вінницької міської ради (міського бюджету м. Вінниці) 7504 (сім тисяч п`ятсот чотири) грн. 18 коп. в рахунок відшкодування витрат КЗ «Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на лікування потерпілої;

- держави 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 16 коп. вартості проведення криміналістичних досліджень;

- ОСОБА_5 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу та 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: