Справа № 185/9525/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000257 від 01.02.2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 , 22.10.2013 року, в невстановлений судовим розглядом час, знаходився по вул. Дніпровська в м. Павлоград (точне місце встановити в ході судового розгляду не вдалось), де у нього раптово виник злочинний намір на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_9 не будучи суб`єктом підприємницької діяльності та працівником ПП Гарап, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 представився співробітником даного підприємства, тим самим ввів в оману ОСОБА_5 . Надалі, 22.10.2013 року близько 14-00 години, знаходячись за місцем мешкання гр. ОСОБА_5 , а саме: в кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 зробив заміри кухонної стінки та склав розрахунок вартості меблів на суму 11750 грн. та попросив передплату в сумі 9400 грн., хоча реально не мав намірів на виконання даного замовлення. Після чого ОСОБА_5 , будучи впевненою в законності намірів ОСОБА_9 на виготовлення кухонної стінки, сприймаючи його як працівника ПП Гарап передала останньому грошові кошти в сумі 9400 грн.

Таким чином ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів направлених на протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами, які належали ОСОБА_5 , обернув їх на свою користь, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 9400 гривень.

Крім того, ОСОБА_9 , в жовтні 2013 року (точну дату в ході судового розгляду не встановлено) знаходився за місцем мешкання гр. ОСОБА_6 , а саме: в квартирі АДРЕСА_3 , де у нього раптово виник злочинний намір на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_9 не будучи суб`єктом підприємницької діяльності та працівником ПП Гарап з метою заволодіння грошовими коштами, повторно, ОСОБА_6 представився співробітником даного підприємства, тим самим ввів в оману останнього. 06.11.2013 року близько 10-00 години, знаходячись в кв. АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 зробив заміри кухонної стінки та склав розрахунок вартості меблів на суму 13150 грн. та попросив передплату в сумі 10500 грн., хоча не мав намірів на виконання взятих на себе зобов`язань. Після чого ОСОБА_6 , будучи впевненим в законності намірів ОСОБА_9 на виготовлення кухонної стінки, сприймаючи його як працівника ПП Гарап передав останньому грошові кошти в сумі 10500 грн.

Таким чином ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів направлених на протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, а саме грошовими коштами, які належали ОСОБА_6 , обернув їх на свою користь, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 10500 гривень.

Ознаки встановлених судом злочинних діянь, відповідають ознакам злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), та ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Встановлені в судовому засіданні обставини обвинувачення підтверджуються наступними доказами.

Показами обвинуваченого ОСОБА_9 , який заявив, що вину визнає повністю у пред`явленому йому обвинуваченні і показав, що він 22 жовтня 2013 року прийшов до потерпілої та зробив заміри кухні, взяв кошти в сумі 9400 грн. Нічого потім не зробив, гроші не повернув. В жовтні також заміряв кухню у потерпілого ОСОБА_6 , порахував, та взяв у нього передплату в розмірі 10500 грн. В тому і іншому випадку писав розписку. Кухню не зробив, гроші не повернув. Він замовляв за ці гроші матеріли. В нього не було можливості віддати гроші.

Працівником ПП ОСОБА_10 не був. Суб`єктом підприємницької діяльності він не був.

Цивільні позови визнає частково. Повністю визнає матеріальну шкоду, моральну не визнає.

Потерпіла ОСОБА_5 показала, що обвинуваченого знає з того часу, як замовляли кухонний гарнітур. Потім дома зняли стару кухню та чекали зробленого замовлення. Через дії обвинуваченого 4 місяці сімя не проживала вдома, так як там неможливо було готувати їсти. Змушена була переїхати в село. Сумнівів, що обвинувачений представник підприємства в неї не було. Звичне для неї життя через дії обвинуваченого змінилось. Потім змушена була позичати гроші, щоб повторно замовити кухню. Нове замовлення вже стало значно дорожче. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_6 показав, що в обвинуваченого замовляв кухню. Його сімя довго збирали гроші, хотіли кухонний гарнітур. Потім знайшли обвинуваченого, останній приїхав зробив заміри та взяв грошові кошти. Потім вказав, що треба демонтувати старий гарнітур. Але, в призначений час замовлення виконано не було. Кошти ніхто не повертав. На кухні все було від`єднано, через те, що не могли нормально готувати їжу, дитина потрапила в лікарню із захворюванням шлунку. Зараз виплачує кредит, який взяв на нову кухню. Життя змінилось, дитина потрапила в лікарні, в сімї, через дії обвинуваченого відбувались сварки. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

На підставі ст. 349 ч. 3 КПК України зі згоди прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілих, представника потерпілих суд визнав недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілих в частині позовних вимог щодо моральної шкоди, та дослідженням даних, характеризуючи особу обвинуваченого.

При цьому суд, з`ясував правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду зміст цих обставин, з`ясував, чи немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив учасникам розгляду, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, з урахуванням ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними і приходить до висновку, що їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчить про винність обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 190 КК України.

Призначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання суд, керується ст. 65 КК України і враховує, що він вчинив злочин, який відноситься до злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання скарг не надходило.

В якості пом`якшувальних обставин, суд враховує визнання вини у вчиненому злочині, активне сприяння встановленню істини як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду.

Обтяжуючі обставини в судовому засіданні не встановлені.

Враховуючи викладене, зокрема позицію сторони обвинувачення, пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно призначити покарання за ч. 1, 2 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі.

Після чого необхідно визначити покарання на підставі ст. 70 ч. 1 КК України застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням.

В той же час, обвинувачений зробив заяву про застосування щодо нього положень Закону України Про амністію у 2014 році у звязку з наявністю неповнолітніх дітей, щодо яких він не позбавлений батьківських прав.

Згідно п. в) ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав, та на день набрання чинності Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

ОСОБА_9 вчинив злочини, які відносяться до злочинів невеликої , та середньої тяжкості.

Згідно свідоцтва про народження обвинувачений є батьком неповнолітньої дитини.

Цивільні позови потерпілих в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 12000 грн. та позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн., підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере тяжкість наслідків для потерпілих та пов`язану з цим глибину фізичних та душевних страждань, суму завданих матеріальних збитків, тривалість порушеного права. Таким чином, з врахуванням принципу розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування потерпілій ОСОБА_5 в сумі 4000 грн. та потерпілому ОСОБА_6 в сумі 4300 грн..

Доводи сторони захисту про необхідність, відповідно до ст.. 242 КПК України обов`язкового проведення експертизи щодо визначення розміру шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням є безпідставними, оскільки відповідно до ст.. 332 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого, за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном і є злочином з матеріальним складом, для об`єктивної сторони якого необхідно настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді, саме матеріальної шкоди, а не моральної. Враховуючи, те що предметом шахрайства були саме грошові кошти, як розрахункова одиниця, то визначення майнової шкоди шляхом проведення експертизи є сумнівним.

Крім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони, ст.. 190 КК України є настання наслідків у вигляді матеріальної шкоди, а не шкоди немайнового характеру.

Також від сторін кримінального провадження клопотань про призначення експертизи для визначення розміру моральної шкоди не надходило.

Речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді одного року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити покарання ОСОБА_9 у вигляді двох років обмеження волі.

Застосувати до ОСОБА_9 вимоги Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року та звільнити ОСОБА_9 від покарання у вигляді обмеження волі на підставі ст.. 1 п. в) зазначеного закону.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9400 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10500 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 4300 грн.

Арешт накладений на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м., яка належить ОСОБА_9 , в межах суми позовних вимог, а саме 19900 грн., ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року, залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд, протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а для осіб які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1