Справа № 11-525/07 Головуючий
у 1 інстанції Білоус М. В.
185 ч. 2 КК Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня
2007 року колегія
суддів судової палати
з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області
в складі:

Головуючого
Навозенко Л. С суддів
Баглая І. П., Сердюка О. Г. з участю прокурора Шваб Л. В. засудженого
ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Чернігові кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1

на вирок Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженець і житель
АДРЕСА_1, громадянин України, з середньою освітою, нежонатий,
не працюючий, раніше судимий 22
грудня 1998 року за ст. 141 ч. 2,
46-1 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 2
лютого 1999 року за ст. ст.
229-6 ч. 2, 42 ч.3 КК України до
З років 9 місяців позбавлення волі; 21 березня 2003 року за ст.
ст. 185 ч. 2, 75 КК України до 1 року обмеження волі з
іспитовим строком 1 рік; 26 вересня 2003 року за ст.
ст. 309 ч. 2, 187 ч. 1,
70 КК України до 4 років позбавлення волі; 19 жовтня 2006 року
звільнений умовно-достроково на 9 місяців 28 днів позбавлення волі, -

засуджений
за ст.
185 ч. 2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом
часткового приєднання невідбутого покарання за вироком від 26 вересня 2003 року
остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

З
засудженого ОСОБА_1 стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_2 1929 грн. на відшкодування матеріальної
шкоди; на користь держави стягнуті судові витрати в сумі 174 грн. 36 коп.

Доля речових
доказів вирішена відповідно до вимог
ст. 81 КПК України.

Судом
ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 2
грудня 2006 року близько 14 год.
20 хв. під час проїзду в громадському транспорті, поблизу автобусної зупинки „Вул. 5 грудня", розташованої в м. Прилуках по вул. Київській,
з сумки потерпілої ОСОБА_2 викрав гаманець з грошима на загальну суму
1929 грн.

17
грудня 2006 року близько 14 год., ОСОБА_1 під час проїзду в міському автобусі поблизу
зупинки „Вул. Козача" у м. Прилуки по вул. Київській таємно викрав з кишені потерпілої
ОСОБА_5 мобільний телефон в чохлі з
сім-картою, завдавши збитки потерпшій на
загальну суму 643 грн.

В
апеляції засуджений ОСОБА_1 просить розібратись в справі, вказує,
що злочинів він не скоював, а
також що себе обмовив під тиском працівників карного розшуку.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення
засудженого, який підтримав свою
апеляцію і просив вирок суду скасувати,
думку прокурора, яка
вважала, що підстав для задоволення
апеляції не має, колегія суддів
дослідивши доводи апеляції і матеріали кримінальної справи вважає, що підстав для задоволення апеляції не має.

Висновок
суду про доведеність вини ОСОБА_1а у вчиненні зазначених злочинних дій
відповідає фактичним обставинам справи,
підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

В
судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 вину свою не визнав та пояснив, що під час досудового слідства себе
обмовив, злочинів він не скоював. Явки з
повинною написав так як до нього застосовувалось фізичне насильство з боку
працівників міліції.

Перевіряючи
версію засудженого ОСОБА_1а щодо застосування до нього недозволених методів
ведення слідства, суд викликав до суду
та допитував працівників міліції,
слідчого, які пояснили, що ніякого тиску, ні морального ні фізичного, з їх боку на засудженого не було. Він сам
добровільно розповів про скоєні ним злочини,
написав явки з повинною, крім
того його вина підтверджувалась і іншими доказами по справі.

Колегія
суддів вважає, що версія засудженого про
застосування до нього недозволених методів ведення слідства не знайшла свого
підтвердження.

Вина
засудженого ОСОБА_1 у скоєні
злочинів підтверджується доказами які маються в матеріалах справи і були
ретельно досліджені в судовому засіданні і обґрунтовано покладені судом в
основу обвинувального висновку.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що 2 грудня 2006 року разом з засудженим
їхали в автобусі. Після виходу з автобуса вони бачили у засудженого гаманець
коричневого кольору, який він викинув та
бачили як він рахував гроші купюрами по 100 та 50 грн. За своєю ініціативою
засуджений пригощав їх спиртними напоями,
купував продукти харчування.

Потерпіла
ОСОБА_2 підтвердила, що 2
грудня 2006 року під час проїзду в міському автобусі у неї був викрадений
гаманець в якому знаходились гроші купюрами по 100 та 50 гривень. Вона ще в
автобусі зрозуміла, що в неї викрали
гроші і просила водія зупинитись, щоб
наздогнати крадіїв, але водій зупинився
тільки на наступній зупинці. Потерпіла також підтвердила, що гроші у неї знаходились в гаманці
коричневого кольору.

Колегія
суддів вважає, що суд обґрунтовано
поклав в основу обвинувачення засудженого по епізоду крадіжки 2 грудня покази
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також свідчення потерпшої ОСОБА_2 так як
вони логічні та послідовні, свідки є
друзями засудженого, а потерпіла його
раніше не знала, тому суд прийшов до
правильного висновку про те що підстав для обмови засудженого ні у свідків ні у
потерпілої не було.

На думку
колегії суддів суд прийшов до правильного висновку про те, що засуджений 17 грудня 2006 року скоїв
крадіжку мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_5

Так, потерпіла пояснила, що їхала в автобусі та бачила засудженого
поруч з собою, а коли він вийшов на
зупинці то виявила, що в неї викрадений
телефон. З цього приводу вона звернулась до міліції і її телефон був виявлений.

Як
вбачається з протоколу виявлення та вилучення /а. с. 52/ 18 грудня 2006 року у ОСОБА_6 був
вилучений мобільний телефон, який він
придбав 17 грудня 2006 року у незнайомого чоловіка.

Даний
телефон потерпіла ОСОБА_5 визнала як
такий, що належить їй та надала
документи які підтверджують те що саме цей мобільний телефон належить їй.

Свідок
ОСОБА_6 підтвердив, що саме засуджений
ОСОБА_1 17 грудня 2006 року приніс до нього мобільний телефон, заявивши що це його річ і він бажає її
продати. Засуджений ОСОБА_1 також не заперечував, що саме він

продав ОСОБА_6 даний мобільний
телефон, але перед
цим він сам його купив
у незнайомого хлопця.

Колегія
суддів вважає, що суд прийшов до правильного
висновку про те, що свідчення
засудженого про те, що не він скоїв
крадіжку мобільного телефону у потерпілої є його захисною версією з метою
уникнути кримінальної відповідальності.

Будь-яких
процесуальних порушень при збиранні,
дослідженні й оцінці доказів, які
б ставили під сумнів висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1а та
правильність кваліфікації його дій,
судом допущено не було.

Висновки
суду ґрунтуються на допустимих і достатніх доказах. Тому доводи апеляції в цій
частині є безпідставними.

Посилання
засудженого на необ'єктивне дослідження обставин події злочину та умисне
формування проти нього доказової бази обвинувачення безпідставні.

Зібрані
в справі докази мають процесуальні джерела і досліджувались судом відповідно до
вимог закону.

Колегія
суддів вважає, що дії засудженого
ОСОБА_1 судом правильно кваліфіковані за
ст. 185 ч. 2 КК України.

Міра
покарання засудженому ОСОБА_1 призначена у відповідності з вимогами ст. 65
КК України, з врахуванням тяжкості
скоєного злочину, даних про особу
засудженого, того що він раніше судимий.

Колегія
суддів вважає, що призначене засудженому
покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових
злочинів. Суд при призначенні покарання врахував всі пом'якшуючи обставини в
тому числі і ті на які є посилання в апеляції засудженого.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 365,
366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без змін, а
вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2007
року відносно ОСОБА_1а Олександра Леонідовича - без змін.