Справа № 11-507 / 2007 р. Головуючий
у 1 інстанції: Жовток Є.А.
185 ч.3 КК Укр. Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2007
року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду
Чернігівської області в складі:

головуючого:
судді Кузюри М. М.

суддів: Борисенка
І.П., Широян Т.А.

з участю
прокурора Томилка М. П.

захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні у м.
Чернігові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_1 в його інтересах, засудженого ОСОБА_3 та прокурора Ріпкинського
району на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2007
року.

Цим вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець с Вороб'їв Ріпкинського району Чернігівської області, житель АДРЕСА_1, громадянин України, освіта базова загальна середня, одружений,
працюючий тваринником ТОВ ім.
Шевченка, маючий на утриманні
малолітню дитину, в силу ст. 89
КК України не судимий, -засуджений
за ст.
185 ч.3 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженець с Вороб'їв Ріпкинського району Чернігівської області, житель АДРЕСА_2, громадянин України, освіта початкова загальна, не одружений,
не працюючий, раніше судимий ЗО
березня 2006 року Куликівським районним судом за ст.
ст. 289 ч.2, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з
іспитовим строком на 1 рік, -засуджений за
ст. 185 ч.3 КК України до 3 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 70
ч. 4 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину
покарання за вироком Куликівського районного суду

від ЗО
березня 2006 року та остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення
волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженець с.
Малий Листвен Ріпкинського
району Чернігівської області,
АДРЕСА_1, громадянин
України, освіта повна середня, розлучений,
не працюючий, в силу ст. 89
КК України не судимий, -засуджений за
ст. 185 ч.3 КК України до 3-х
років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від
відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

На
підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 обов'язки:
не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання; періодично з'являтись для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

Стягнуто
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному
порядку на користь ОСОБА_5 7 089 грн. в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди.

Стягнуто
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному
порядку на користь Петрушанського сільського споживчого товариства 6 855 грн.
26 коп в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди

Стягнуто
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному
порядку 164 грн. 74 коп.3а проведення дактилоскопічних та трасологічної
експертиз в доход держави.

Засуджені
визнані судом винними у скоєнні наступних злочинів.

1. 22 лютого 2004 року близько
01 години ЗО хвилини в с. Малий Листвен

Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_2, за

попередньою домовленістю зі ОСОБА_4 та іншою особою, кримінальна справа

щодо якої виділена в окреме провадження,
з метою таємного викрадення чужого

майна, на автомобілі «ВАЗ 2101»
приїхали до території МТФ ТОВ «Зоря», де

шляхом відкриття додаткових дверей в сараї №1, проникли всередину приміщення,

звідки таємно викрали теля вагою 150 кг.,
вартістю 3, 3 грн. за 1 кг.,
заподіявши

підприємству матеріальну шкоду в розмірі 495 грн..

2. 23 листопада 2004
року, близько 24 години, в с
В. Зліїв Ріпкинського

району Чернігівської області,
ОСОБА_2, повторно, за

попередньою домовленістю зі ОСОБА_3,
а також

іншими
особами, кримінальна справа щодо яких
виділена в окреме провадження, з

метою таємного
викрадення чужого майна, на автомобілі
«ВАЗ 2101», з причепом для легкових
автомобілів, приїхали до магазину
приватного підприємця ОСОБА_6 ,
розташованому по вул.
Центральна, де шляхом розбиття
віконного скла та зламу металевої решітки у віконному пройомі магазину, проникли всередину приміщення, звідки таємно викрали продуктів харчування та
матеріальних цінностей на загальну суму 5 750 грн.

3.
08 січня 2005 року,
близько 24 години, в смт. Ріпки Чернігівської області, ОСОБА_2,
повторно, за попередньою змовою
зі ОСОБА_3, а також іншими особами, кримінальна справа щодо яких виділена в
окреме провадження, з метою таємного
викрадення чужого майна, на автомобілі
«ВАЗ 2101», з причепом для легкових
автомобілів, приїхали до магазину
приватного підприємця ОСОБА_5, який
розташований по АДРЕСА_3, де шляхом
зламу вхідних дверей, проникли всередину
приміщення, звідки таємно викрали
матеріальних цінностей та продуктів харчування на загальну суму 7089 грн.

4.
02 лютого 2005 року,
близько 24 години, в с Красківське
Ріпкинського району Чернігівської області,
ОСОБА_2 повторно, за попередньою
змовою зі ОСОБА_3, а також іншими
особами, кримінальна справа щодо яких
виділена в окреме провадження, з метою
таємного викрадення чужого майна, на
автомобілі «ВАЗ 2101», з причепом для
легкових автомобілів, приїхали до
магазину № 13, в приміщенні якого
розташований кафетерій «Зустріч», що
належать ОСОБА_7 сільському споживчому товариству і розташований по
АДРЕСА_4, де шляхом розбиття віконного
скла та зламу металевої решітки у віконному пройомі, проникли всередину приміщення, звідки таємно викрали матеріальних цінностей
та продуктів харчування на загальну суму 6855, 26 грн.

5. Також, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та інші особи, кримінальна
справа щодо яких виділена в окреме

провадження, продовжуючи свій
злочинний намір, з кафе «Зустріч», яке

розташоване в приміщенні магазину,
таємно викрали алкогольні напої,
продукти

харчування та інші матеріальні цінності на загальну суму 1172, 35 грн. Таким чином,

крадіжкою завдано майнової шкоди ОСОБА_7 сільському споживчому

товариству на загальну суму 8 027 грн. 61 коп.

В апеляціях:

- засуджений
ОСОБА_2 просить вирок суду щодо нього скасувати, постановивши свій вирок та призначити покарання, не пов'язане з позбавленням волі. Визнає
тільки крадіжку теляти,
стверджуючи, що інших
інкримінованих йому злочинів він не вчиняв. Покази, які він давав на досудовому слідстві, були отримані працівниками міліції під
фізичним та психологічним тиском. Вказує
на відсутність доказів в справі, які б
підтверджували його вину у скоєнні крадіжок з магазинів.

- Адвокат ОСОБА_1 також
просить вирок суду щодо ОСОБА_2
скасувати, постановивши свій
вирок та виправдати його в злочинах, які
він не вчиняв. Вказує на непричетність ОСОБА_2
до крадіжок, вчинених 23
листопада 2004 року, 08 січня 2005 року
та 02 лютого 2005 року.

Засуджений
ОСОБА_3 просить вирок суду щодо нього скасувати, постановити свій вирок яким виправдати його
за злочини, які він не вчиняв. Вказує на
свою непричетність до крадіжок з магазинів,
скоєних 23 листопада 2004 року та 08 січня 2005 року. Також просить
взяти до уваги те, що в суді порушено
його право на захи ст.

Прокурор
Ріпкинського району просить вирок суду змінити в частині призначення покарання
засудженому ОСОБА_3. Вказує на неправильність застосування ст. 70
ч. 4 КК України та посилається на п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2003 року за №7,
згідно роз'яснень якого,
застосування принципів поглинання,
часткового чи повного складання призначених покарань не
допускається, коли особа, щодо якої застосоване звільнення від
відбування покарання з випробуванням,
вчинила до постановления
вироку в першій справі іншій злочин,
за який вона засуджується до покарання,
що належить відбувати реально.

Заслухавши
доповідача по справі, пояснення
засудженого ОСОБА_2
, який підтримав свою апеляцію, та його захисника ОСОБА_1, який також просить її задовольнити, міркування прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, що приймав участь у суді першої інстанції та
заперечує проти доводів апеляцій інших учасників процесу, перевіривши матеріали кримінальної справи, та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 22
КПК України, прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом
заходів для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин справи,
виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого.

Як
вбачається з матеріалів вказаної кримінальної справи, злочини мали місце 22 лютого 2004 року в ніч
на 24 листопада 2004 року, в ніч на 09
січня 2005 року, та в ніч на 03 лютого
2005 року.

Кримінальна
справа порушувалась по кожному з епізодів злочинів і провадження по кожній із
них зупинялось після виконання необхідних первинних процесуальних дій (як
правило, протокол огляду місця події, збір доказів щодо заподіяної шкоди тощо) по причині
невстановлення особи, що скоїла злочини.

Більше ніж 2 роки
ніякі слідчі чи розшукові дії по
даних справах не проводились, але 16 червня 2006 року водночас по всіх
порушених кримінальних

справах прокурором були
скасовані, як передчасні, постанови про зупинення досудового слідства.

Того ж
дня, 16 червня 2006 року, справи прийняті до провадження слідчим та
направлено доручення начальнику Ріпкинського РВ УМВС України для проведення
організаційно-розшукових заходів по встановленню винних осіб.

Вже
наступного дня, 17 червня 2006
року, виявлені та затримані в якості
підозрюваних брати ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які одразу ж зізналися в скоєнні всіх інкримінованих їм
крадіжок та написали явки з повинною.

В
подальшому ОСОБА_3
ще на стадії досудового слідства, а
ОСОБА_2 в суді, відмовились від раніше даних свідчень, детально пояснивши та вказуючи на конкретних
осіб, які отримали від них свідчення з
застосуванням фізичного та психологічного тиску на них.

Будь-які
інші докази, які б вказували на скоєння
злочину саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, окрім їх явок з повинною, які викликають сумнів у колегії суддів щодо
їх добровільності та істини, а також
протоколів їх допиту та протоколів відтворення обстановки та обставин події
злочину, по справі не встановлено.

Жоден
свідок по кожному з епізодів злочину, не
вказав на ОСОБА_2 чи на ОСОБА_3 як на
особу, що скоїла інкриміновані їм
злочини. Протоколи відтворення обстановки і обставин події за їх участю є
формальними та поверховими. Речових докази по справі, які б вказували на причетність засуджених до
злочинів, немає.

Відповідно
до ст.
65 КПК України, доказами в
кримінальній справі є всякі фактичні дані,
на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або
відсутність суспільно-небезпечного діяння,
винність особи, яка вчинила це
діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення
справи.

Добуті
органами досудового та судового слідства докази не відповідають вимогам ст. 22
КПК України щодо всебічності, повноти та
об'єктивного дослідження обставин справи і не є достатніми для постановления обвинувального
вироку щодо засуджених ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Визнання
обвинуваченим, підсудним чи засудженим
своєї вини має бути всебічно перевірене і не є в даному випадку достатнім для
визнання його винним.

Пред'явлене
братам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачення не
ґрунтується на добутих в ході досудового слідства доказах і є довільним
тлумаченням слідчого. Зокрема, ніхто з
обвинувачених у явці з повинною,
протоколах допиту чи при

відтворенні
обстановки та обставин події не стверджували про те, що при вчиненні крадіжок для перевезення
викраденого використовувався причеп автомобіля. Однак у постановах про
притягнення ОСОБА_2
та ОСОБА_3 як
обвинувачених зазначено про те, що
викрадене вантажили на причеп.

Крім
того, вироком апеляційного суду
Чернігівської області від 20 червня 2006 року ОСОБА_8,
на якого засуджені вказують як на особу, з якою вчиняли крадіжки, засуджений,
зокрема, і за епізод крадіжки
автомобільного причепа, який мав місце
10 травня 2005 року, тобто, значно пізніше від інкримінованих братам
ОСОБА_9 крадіжок. В зв'язку з цим є не встановленим та не перевіреним факт
вчинених крадіжок з використанням зазначеного причепа.

Як досудовим
слідством, так і судом, залишилось поза увагою, чи є можливим завантажити за один раз в
автомобіль ВАЗ-2101, навіть з причепом
до нього, таку кількість та об'ємність
зазначеного в обвинуваченні та у вироку майна.

З
першого допиту ОСОБА_2 та ОСОБА_3 давав
свідчення, що вчиняв крадіжки чужого
майна спільно з ОСОБА_8
та ОСОБА_9 З цього приводу вказані особи не допитувалися і їх причетність
до вчиненого злочину не перевірялась та не встановлювалось їх місцеперебування.

Доказами
про місцезнаходження ОСОБА_8
та ОСОБА_9 є лише запит слідчого начальнику СІЗО-31 та відповідь цієї
установи від 13 серпня 2006 про те, що
вирок відносно ОСОБА_8
не набрав чинності, та рапорт
оперуповноваженого про неможливість встановити його місцезнаходження.

Колегія
суддів вважає, що органи досудового
слідства не вжили належних заходів щодо встановлення особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9, обмежившись лише формальними довідками, та виділивши матеріали кримінальної справи
щодо них. З огляду на те, що підсудні
Слободські заперечують свою вину, а
докази їх причетності щодо інкримінованих злочинів з вищезазначених причин є
недостатніми та сумнівними, колегія
суддів вважає неправильним та необ'єктивним виділення матеріалів справи щодо
інших осіб, оскільки на час
розслідування кримінальної справи щодо ОСОБА_9 було відомо про місцезнаходження
ОСОБА_8, але ніякі слідчі дії щодо нього
не проводились.

Крім
того, в обвинувальному висновку вказані
прізвища ОСОБА_8 та ОСОБА_9
як співучасників злочину, а не як
осіб, матеріали щодо яких виділені в
окреме провадження.

Сукупність
зібраних по справі доказів та висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не спростовують
наведених у апеляціях засуджених та захисника ОСОБА_1 доводів.

Відповідно
до вимог ст. 323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і
обгрунтованим. Суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Таких
вимог суд першої інстанції не дотримався,
тому вирок суду не може визнаватися законним і обґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Приймаючи
до уваги, що вищенаведені недоліки по
справі свідчать про однобічність та неповноту досудового слідства, а також в зв'язку з істотними порушеннями
вимог кримінально-процесуального законодавства,
які не можуть бути усунені в ході судового слідства по причині
необхідності проведення ряду процесуальних слідчих дій, колегія суддів вважає за необхідне справу
направити прокурору на додаткове розслідування,
в зв'язку з чим апеляції усіх учасників процесу підлягають частковому
задоволенню.

В ході
додаткового розслідування належить також звернути увагу на дотримання закону в
частині належного забезпечення ОСОБА_3 правом на захист,
про що він зазначає в своїй апеляції.

З
врахуванням того, що всі епізоди
злочинів є взаємопов'язані між собою і підлягають перевірці в частині
доведеності їх скоєння, складу групи по
кожному з них, ролі та степені участі їх
учасників, вирок підлягає скасуванню в
повному обсязі, а справа підлягає
поверненню на додаткове розслідування,
щодо всіх засуджених, в тому
числі і щодо ОСОБА_4, який апеляції не
подавав.

Керуючись ст.
ст. 365, 366,
377 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засуджених ОСОБА_2 , ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого
ОСОБА_2 та прокурора Ріпкинського району
задовольнити частково.

Вирок
Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2007 року щодо
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
скасувати, а кримінальну справу
направити прокурору Ріпкинського району на додаткове розслідування.

Запобіжний захід
залишити без змін: ОСОБА_2 - взяття під
варту, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
підписку про невиїзд.