Справа № 732/265/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/554/2015
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000008 від 12 січня 2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , на час розгляду кримінального провадження працював за договором цивільного найму від 17.02.2015 року в ПП Лінія чистоти, раніше не судимого,

обвинуваченого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_9 , потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и л а:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього.

Даним вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілих задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином при використанні забезпеченого транспортного засобу в сумі 7308 гривень та витрати на поховання загиблого і спорудження надгробного пам`ятника в сумі 7308 гривень, а також страхове відшкодування як утриманцю померлого, що втратила годувальника, одноразову виплату у сумі 70768 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином при використанні забезпеченого транспортного засобу в сумі 7308 гривень та витрати на поховання загиблого і спорудження надгробного пам`ятника в сумі 7308 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 242692 гривні та витрати на поховання загиблого і спорудження надгробного пам`ятника в сумі 8783 гривні 94 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 242692 гривні та витрати на поховання загиблого і спорудження надгробного пам`ятника в сумі 8783 гривні 94 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 понесені ними витрати на правову допомогу на загальну суму 5000 гривень, тобто в рівних частинах кожному по 2500 гривень.

Процесуальні витрати за проведення транспортно-трасологічної експертизи в сумі 489 гривень, трасологічної експертизи в сумі 760 гривень 49 копійок, криміналістичної експертизи в сумі 760 гривень 49 копійок, автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу в сумі 586 гривень 80 копійок, експертизи волокнистих матеріалів в сумі 489 гривень 44 копійки, чотирьох імунологічних експертиз кожна по 393 гривні 12 копійок, транспортно-трасологічної експертизи в сумі 3900 гривень 80 копійок, судово-молекулярної генетичної експертизи в сумі 3548 гривень, а всього витрат на загальну суму 12697 грн. 31 коп. стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави.

Строк дії запобіжного заходу, обраного ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання, з покладеними обов`язками: негайно прибувати за викликом до суду, не відлучатись з населеного пункту, де він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, продовжити до набрання вироком суду законної сили.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 12 січня 2014 року, близько 06 год 20 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 212140 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по ділянці дороги, яка проходить по вулиці 1 Травня у м. Городні, Чернігівської області у районі розташування житлового будинку № 43 (у напрямку центру міста) проявив неуважність, не врахував дорожні умови і дорожню обстановку: стан дорожнього покриття, яке було мокрим і забрудненим; видимість в напрямку руху, яка була обмежена темною порою доби; рівень організації дорожнього руху, тобто відсутність дорожньої розмітки, які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості руху і смуги руху; а перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.

Обвинувачений ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 1.10, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1,12.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на праве узбіччя дороги, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який рухався у попутному напрямку по правому узбіччю дороги.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у виді: розтрощення черепу з грубим руйнуванням речовини головного мозку; травматичної ампутації лівої нижньої кінцівки у комплексі з крижом та лівою частиною тазового кільця, численних переломів ребер; перелому правої ключиці; уламкового перелому правої лопатки; розриву 3-4 міжхребцевого з`єднання; численних ушкоджень м`яких тканин та внутрішніх органів, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і згідно висновку судово-медичної експертизи № 6 від 15.02.2014 року перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого, безпосередньою причиною якої є грубе руйнування речовини головного мозку, внаслідок розтрощення черепу (абсолютна відсутність речовини головного мозку у черепній порожнині, кістки черепу частково відсутні, інші розтрощені, утримуються між собою тільки за рахунок м`яких тканин).

Порушення обвинуваченим ОСОБА_6 як водієм вимог п.п. 1.10, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1,12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, стало причиною і умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди - смертю потерпілого пішохода ОСОБА_14 .

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки суд не усунув протиріч по справі, не надав належної оцінки висновкам експертиз, його показанням, показанням свідків і іншим доказам по справі. Вказує, що даний злочин він не скоював, і на досудовому слідстві і в суді він надавав правдиві показання про те, що автомобіль, яким було скоєно ДТП, належить йому. Зазначає, що 12 січня 2014 р. він дійсно був в стані сильного алкогольного сп`яніння і не міг самостійно керувати автомобілем, а за кермом автомобіля був ОСОБА_15 , на пасажирському місці перебувала ОСОБА_16 . Досудовим слідством не були проведені слідчі дії, які могли б встановити вину ОСОБА_17 , який був за кермом. Вказує, що зняті відбитки пальців з дверей автомобіля не були ідентифіковані з відбитками пальців ОСОБА_17 і ОСОБА_16 , так як слідчим не були відібрані такі відбитки. На думку апелянта, показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 не являються доказом того, що в момент скоєння ДТП саме він був за кермом автомобіля. Зазначає, що після доставлення автомобіля на стоянку Городнянського РВ міліції було здійснене проникнення в салон, оскільки захисна плівка була зірвана, проте слідчий не відреагував на даний факт. На його думку, органи досудового розслідування були зацікавлені приховати докази, які б могли викрити злочинця, на що суд також не звернув уваги на його показання по даному факту. Вважає, що висновки експертиз № 1 від 20.01.2014 р., № 6 від 12.01.2014 р., № 31-11/14 від 01.11.2014 р. прямо не вказують на його вину, а тому висновки суду про те, що ці експертизи є доказами його вини не відповідають дійсності. Висновок експерта № 155 від 16.07.2014 р. про те, кому належить кров, на його думку, є лише припущенням. Виражає незгоду з висновком експерта № 46 від 22.01.2014 р. про те, що наявність на правому передньому пасажирському сидінні частини мозкової речовини і черепа при наявності на цьому сидінні пасажира бути не могли. Вважає, що суд упереджено віднісся не тільки до його показань, а й до показань свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та інших, які підтвердили в суді про його правдиві показання, що йому саме сторонні люди допомогли лягти на заднє сидіння автомобіля, і що він не був за кермом автомобіля в ту ніч. Вказує, що суд не надав критичної оцінки показанням свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_30 , оскільки вони перебувають в близьких стосунках, а ОСОБА_31 є братом ОСОБА_32 . Апелянт переконаний, що кримінальної відповідальності зміг уникнути ОСОБА_33 , якому своїми неправдивими показаннями на слідстві і в суді допомогли ОСОБА_16 та ОСОБА_34 . Вважає, що показання свідка ОСОБА_35 ніякого взагалі відношення до нього не мають. Виражає недовіру інформації, яка викладена в довідці управління МВС в Чернігівській області УОТЗ УМВС України від 08.09.2014 р. за № 34/1844 з питання обробки інформації, отриманої у оператора телекомунікацій ПрАТ Київстар щодо інтенсивності дзвінків абонентів ОСОБА_16 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . Наголошує, що ні досудове слідство, ні прокуратура, ні суд не надали належної оцінки всім обставинам справи, всім доказам, які явно вказують на вину іншої особи. Зазначає, що суд призначив занадто суворе покарання, оскільки він совісна людина, виховує двох дітей, має на утриманні матір, яка є інвалідом, із-за дорожньо-транспортної пригоди загинув брат і ніколи б не дозволив собі проігнорувати трагедію сімї Зацаринних, коли вона була б скоєна з його вини. Моральну шкоду в розмірі 485384 грн., яка стягнута за позовом потерпілих, вважає такою, що не відповідає практиці судів по даній категорії справ.

В запереченні потерпілі ОСОБА_38 та ОСОБА_10 просять апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2015 року залишити без змін. Зазначають, що суд вірно встановив міру покарання, та виніс обґрунтований і справедливий вирок.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого, яка просила скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, думку прокурора, потерпілих та їх представника які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, який підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав. Вказував, що не виконував функції водія під час наїзду на пішохода ОСОБА_14 . У своїх показаннях обвинувачений розповів, що, дійсно, напередодні ввечері вживав спиртні напої та після події їхав за кермом автомобіля марки ВАЗ 212140 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на дату події перебував у його користуванні, але їхав в інший час ніж час зіткнення з пішоходом. Стверджує, що після того як відпочив у барі «Лакомка», за кермом його автомобіля їздили інші особи. Сам він спав на задньому сидінні цього авто. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, як стверджує обвинувачений, він прокинувся та побачив, що на передньому пасажирському сидінні в його авто знаходилась білява дівчина, а за кермом був хлопець у темній куртці. Дівчина голосно кричала, хлопець телефонував та просив, щоб їх з дівчиною забрали з місця пригоди, одночасно витирав кермо, знищуючи свої відбитки. Після цього хлопець та дівчина зникли з місця події. З показань обвинуваченого випливає, що він вирішив виконати свій громадянський обов`язок та повідомити про факт вчинення злочину в міліцію. Саме з цією метою він з місця дорожньо-транспортної пригоди поїхав до районного відділу міліції, де його і виявили сплячим за кермом автомобіля працівники міліції, яким він повідомив, що невідомі для нього особи здійснили наїзд на пішохода та зникли з місця пригоди. У ході досудового слідства за зовнішніми ознаками він з`ясував, що такими особами були водій ОСОБА_39 та пасажир ОСОБА_29 . Тож вважає, що в якості обвинуваченого його притягнуто неправомірно. Виявлений на передньому пасажирському сидінні білявий волос, зі слів обвинуваченого, підтверджує його версію про те, що в салоні авто була білява дівчина. А неповнота досудового слідства в частині фіксування слідів події кримінального правопорушення, зі слів обвинуваченого, суттєво обмежило його можливість захищатись від пред`явленого обвинувачення. Просить виправдати за недоведеністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_6 його вина підтверджується показаннями потерпілих, свідків, висновками експертиз, протоколами слідчих дій та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_11 у суді підтверджується, що її чоловік був фізично здоровою людиною. Протягом останніх 19 років він займався спортом, бігав в один і той же час щодня. Вихід чоловіка на останню ранішню пробіжку пам`ятає до сьогодні. Коли у звичний час близько 6 годині він вийшов з дому і пів на восьму 12 січня 2014 року не повернувся додому, вона зателефонувала сину і син поїхав шукати батька. По дорозі побачив працівників ДАІ, але не надав цьому значення. Пізніше його викликали до моргу на впізнання і тоді потерпілі дізнались, що під колесами автомобіля загинув ОСОБА_14 . З обвинуваченим потерпіла вперше побачилась у суді, будь-якого розкаяння з боку обвинуваченого не відчула. Вважає, що його причетність до злочину підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а покарання винному слід обрати у виді позбавлення волі строком, наближеним до максимальної його межі.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні у своїх показаннях суду підтвердив, що на пошуки батька рушив після того, як мати повідомила, що він не повернувся з щоденної пробіжки 12 січня 2014 року. Не надав значення перебуванню на дорозі співробітників ДАІ, які обслідували місце пригоди. А коли пізніше його викликали до моргу, там він впізнав тіло батька ОСОБА_14 .. Винуватим у наїзді на батька та наслідках у виді його смерті вважає ОСОБА_6 і просив обрати йому покарання у виді позбавлення волі строком, наближеним до максимальної його межі.

Показання потерпілих повністю узгоджуються із зібраними доказами, їх цілком можна розцінювати як достовірні, тому суд першої інстанції вірно взяв їх до уваги та поклав в основу обвинувачення.

З показань свідка ОСОБА_40 у судовому засіданні встановлено, що вказаний свідок особисто виявила труп ОСОБА_14 вранці 12 січня 2014 року близько 07 години, коли їхала з вокзалу недалеко від церкви. Спочатку проїхала, оскільки подумала, що лежить собака, а через невелику відстань побачила відірвану людську ногу. Повідомила міліцію.

Свідок ОСОБА_41 у своїх показаннях суду розповіла, що рано вранці 12 січня 2014 року їхала повз церкву. На узбіччі бачила темну машину і оскільки в марках машини не розбирається сказати яка це була машина не може. Вказує, що біля машини бачила чоловіка середньої постаті у темній куртці. На відстані близько 1,5 метри від машини бачила тіло, як їй здалось, тіло собаки. Пізніше дізналась, що збили людину і це було тіло загиблого, але тоді особливого значення побаченому не надала. Під час досудового слідства ОСОБА_6 особисто приходив до неї і розпитував, що вона бачила.

Свідок ОСОБА_39 в судовому засіданні пояснив, що ввечері 11.01.2014 року разом з ОСОБА_42 відпочивали у барі «Лакомка». Через певний проміжок часу вийшли порозмовляти на двір. У цей час бармен вивів на вулицю ОСОБА_6 , який поводив себе нестримано, голосно розмовляв, перебував у стані сп`яніння. ОСОБА_6 , зі слів свідка ОСОБА_43 , запропонував ОСОБА_44 та ОСОБА_45 поїхати на автомобілі «Нива» у інші місця розваги. ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля «Нива», ОСОБА_42 - на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_39 - в салоні авто на сидіння позаду. Разом вони поїхали до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Там перебували приблизно з 23-тьої по 24-ту годину. Коли від`їжджали з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ОСОБА_42 помітив, що із-за стану сп`яніння ОСОБА_6 невпевнено тримав кермо, тому ОСОБА_42 запропонував останньому відпочити на задньому сидінні, а сам сів за кермо. З кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » вони поїхали до магазину на « ІНФОРМАЦІЯ_5 », звідти до бару « ІНФОРМАЦІЯ_6 », а потім в кафе «Блюз». За кермом весь цей час був ОСОБА_46 . О другій годині ночі ОСОБА_42 зателефонував дружині і сказав, що йде додому. Разом ОСОБА_42 та ОСОБА_39 пішли до під`їзду будинку ОСОБА_47 . ОСОБА_6 залишився на задньому сидінні свого авто, автомобіль стояв на парковці біля ресторану «Жеведа», передньою частиною до приміщення відділу ДВС Городнянського Управління юстиції. Ключі від автомобіля залишили в автомобілі. ОСОБА_42 повернувся додому, а ОСОБА_39 близько другої години 40 хвилин зателефонував своїй дівчині ОСОБА_29 , з якою телефоном порозмовляли близько сорока хвилин після чого вона запросила його до себе. Після третьої години ночі, з показань ОСОБА_39 він прийшов до ОСОБА_29 , яка проживає по АДРЕСА_3 . У неї вдома був її брат ОСОБА_48 . Втрьох вони пили пиво, телефонували товаришу ОСОБА_49 та його дівчині. За місцем проживання ОСОБА_29 , за свідченням ОСОБА_39 , він пробув до 12-тої години наступного дня. Вдень його викликали до міліції для дачі пояснень. 13 січня 2014 року свідок виїхав на роботу до м. Москва, йому та бригадиру в Росію телефонував ОСОБА_6 та погрожував.

Аналогічні за змістом свідчення дав у суді першої інстанції свідок ОСОБА_46 .

Свідок ОСОБА_50 (дружина ОСОБА_51 ) у судовому засіданні підтвердила, що її чоловік повернувся додому близько третьої години двадцяти хвилин. Такий час вона запам`ятала, оскільки у неї закінчилась зміна в барі «Вікторія», де вона працювала барменом і через кілька хвилин після того як вона прийшла додому, додому повернувся і її чоловік. З вказаного часу і до ранку чоловік був вдома, а вранці його викликали до міліції.

Свідок ОСОБА_29 у своїх показаннях суду розповіла, що вночі після другої години 12 січня 2014 року їй зателефонував ОСОБА_39 , з яким до цього вони посварились, і вдвох вони розмовляли телефоном близько 40 хвилин. Помирились під час телефонної розмови і ОСОБА_29 запросила його до себе додому. Після третьої години ночі ОСОБА_39 прийшов до ОСОБА_29 , у неї в той час знаходився її брат ОСОБА_31 , втрьох вони пили пиво на кухні. Хотіли запросити до себе ОСОБА_52 та його дівчину, телефонували їм, однак, вони не прийшли. Крім того, свідок ОСОБА_29 вказувала, що за тиждень до судового засіданні, до неї в квартиру увірвались кілька чоловіків в масках, погрожували розправою та вимагали, щоб вона розповіла, що на момент дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі перебувала вона, а за кермом був ОСОБА_39 , а не ОСОБА_6 . Одночасно за такі показання пропонували свідку винагороду розміром 1000 доларів США. Про застосовані до неї протиправні дії свідок повідомила в міліцію, відомості про факт кримінального правопорушення внесено до ЄДРДР, а до неї вжито заходи безпеки.

Свідок ОСОБА_31 у своїх показаннях суду розповів, що 11 січня 2014 року вони з ОСОБА_29 гуляли в барі « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». На початку першої години пішли додому до ОСОБА_29 за адресою: АДРЕСА_3 , де вдвох перебували приблизно до третьої години ночі, а після третьої години ночі до них приєднався ОСОБА_53 . Разом вони пили пиво, ніхто з них у цей проміжок часу з квартири не відлучався.

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 січня 2014 року, згідно якого оглянуто ділянку дороги в АДРЕСА_4 та складено відповідну схему і фото таблиці, визначено напрямок руху транспортного засобу, виявлено на правому узбіччі дороги уламки жовтого кольору від автомобільного показника повороту, зафіксовано наявність речовини схожої на тканини людини, на узбіччі слід волочіння ноги і тіла потерпілого, а також сліди динамічного тертя лівого черевика потерпілого, які починаються на краю проїзної частини та закінчуються на правому узбіччі та веде до тіла потерпілого - сивого чоловіка віком близько 79 років, одягнутого у сіру куртку, сині штани та сірі черевики. Труп без лівої ноги, обличчям до землі перпендикулярно до краю проїзної частини, головою в напрямку до будинків, має незначну ступінь заклякання. Оглядом трупа встановлено, що у нього відірвано ліву ногу, травмовано черепну коробку. На куртці трупу виявлено в задній частині фарба темно-зеленого кольору, встановлено, що штани на трупі розірвані (а.с. 5-18 том 2);

- протоколом огляду речей від 16 січня 2014 року, де зафіксовано опис одягу і взуття загиблого потерпілого, і їх характеристика узгоджується з описом, викладеним у протоколі огляду місця події, де безпосередньо виявлено потерпілого (а.с.37-41 том 2);

- висновком № 4 від 03.02.2014 року, яким підтверджується вище описані пошкодження на одязі потерпілого ОСОБА_14 у виді розривів тканини, плям зеленого кольору та повздовжні трас, на куртці, розривів тканин взуття, та нерівності відокремлення лівої колоші від штанів, могли утворитись внаслідок прикладання динамічної дії, значної фізичної сили, на задню частину тіла потерпілого ОСОБА_14 (а.с.160-167 том 2);

- оглядом транспортного засобу ВАЗ 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 12.01.2014 року, яким встановлено, що деформовано передній бампер, з правої сторони розбито правий передній показник повороту, розбито праву сторону декоративної пластикової решітки радіатора, деформовано капот з правої сторони та праве переднє крило, де маються пошкодження лаково-фарбового покриття, розбито лобове скло в правій частині, відсутнє праве дзеркало заднього виду, деформовано стійку з правої сторони в місці кріплення лобового скла. Під час огляду транспортного засобу в салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні та підлозі виявлено сліди, схожі на мозкову речовину, а також плями бурого кольору, що знаходяться на правій стороні лобового скла, а також частини тканин біологічного походження і волосся, а на передніх пасажирських дверях автомобіля частину кістки і на передньому пасажирському сидінні частини схожі на тканину людини та волосся, в лівій частині заднього пасажирського сидіння плями бурого кольору (а.с.20-28 том 2);

- протоколом огляду транспортного засобу від 07.02.2014 року, яким підтверджується, що в місці, де розташоване переднє пасажирське сидіння з правої сторони, вилучено волосся (а.с.30-33 том 2);

- висновком експерта № 1 від 20.01.2014 року, згідно якого уламок, виготовлений із полімеру жовтого кольору, знайдений на місці події дорожньо-транспортної пригоди, є уламком розсіювача правого повороту автомобіля марки ВАЗ 212140 реєстраційний номер НОМЕР_1 від 12.01.2014 року, які раніше складали єдине ціле (а.с. 153-157 том 2);

- висновком експерта № 6 від 12.01.2014 року, згідно якого встановлено, що безпосередньо причиною смерті ОСОБА_14 є грубе руйнування речовини головного мозку внаслідок розтрощення черепу (абсолютна відсутність речовини головного мозку у черепній порожнині, кістки черепа частково відсутні, інші розтрощені, утримуються між собою тільки за рахунок м`яких тканин), при зіткненні з легковим автомобілем. Характер трупних плям, трупного охолодження, трупного заклякання дають можливість стверджувати, що час настання його смерті відповідає вказаному у обставинах справи. По експертизі трупа ОСОБА_14 виявлені наступні тілесні ушкодження: розтрощення черепу з грубим руйнуванням речовини головного мозку; травматична ампутація лівої нижньої кінцівки у комплексі з крижом та лівою частиною тазового кільця; численні переломи ребер; перелом правої ключиці; уламковий перелом правої лопатки; розрив 3-4 міжхребцевого з`єднання; численні ушкодженням м`яких тканин та внутрішніх органів, утворені дією тупих твердих предметів за механізмами ударів та тертя, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Комплекс наявних тілесних ушкоджень перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 та відповідає терміну та механізму утворення при обставинах справи 12.01.2014 року близько 7 годин внаслідок наїзду автомобіля. Тілесних ушкоджень, що свідчать про скоєння переїзду транспортним засобом при експертизі трупа ОСОБА_14 не виявлено. На момент початкового контакту ОСОБА_14 був повернутий спиною до травмуючих поверхонь транспортного засобу, ішов з опорною правою та припіднятою лівою ногами, про це свідчить: поперечний розрив шкіри тильної поверхні лівої ступні на рівні плесно-фалангової групи суглобів, відгинаючий розрив групи таранно-передплесно-плеснової групи суглобів зліва, садна та крововиливи по заднім поверхням лівої гомілки, при відсутності ушкоджень її кісток. Послідовність ушкоджень, при цьому наступна: ампутація пояса лівої нижньої кінцівки з крижом, перелом правої лопатки, розтрощення черепу, ушкодження кісток та органів тулуба. Під час експертизи трупа ОСОБА_14 слідів волочіння транспортним засобом не виявлено. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі трупу ОСОБА_14 відповідає можливості утворення при обставинах події. При судовій-токсилогічній експертизі крові трупу громадянина ОСОБА_14 етанол не виявлено (а.с.148-150 том 2);

- висновком № 31-11/14 від 01.11.2014 року, згідно якого в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи взаємне положення автомобіля та тіла загиблого в момент первинного контакту, встановлене проведеною комплексною медико-автотехнічною експертизою, в сукупності зі слідовою та речовою обстановкою, зафіксованою на місці пригоди, загиблий пішохід ОСОБА_14 в момент початкового контакту з автомобілем «ВАЗ-212140» д.н.з. НОМЕР_1 перебував на правому узбіччі поза межами проїзної частини, не виключено, лівобічною поверхнею тіла на межі узбіччя і проїзної частини (а.с. 236-243 том 2);

- висновком експерта № 155 від 16.07.2014 року, яким підтверджується, що в слідах на джинсах, вилучених у ОСОБА_6 , знайдена кров людини, в якій при серологічному дослідженні виявлений антиген А, який ймовірно походить від особи з групою крові А і ізогемаглютиніном анти-В, якою міг бути ОСОБА_14 (а.с.169-172 том 2);

- висновком експерта № 46 від 22 січня 2014 року, відповідно до даних, що маються в первинній судово-медичній експертизі трупу громадянина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на тілі останнього були виявлені наступні тілесні ушкодження: розтрощення черепу з грубим руйнуванням речовини головного мозку; травматична ампутація лівої нижньої кінцівки у комплексі з крижом та лівою частиною тазового кільця; численні переломи ребер; перелом правої ключиці; уламковий перелом правої лопатки; розрив 3.4.міжхребцевого з`єднання, численні ушкодження м`яких тканин та внутрішніх органів, утворені дією тупих твердих предметів за механізмами ударів та тертя. Комісія експертів вважає, що вони могли утворитись у процесі дорожньо-транспортної пригоди (зіткнення легкового автомобіля ВАЗ 212140 реєстраційний номер НОМЕР_1 із ОСОБА_14 ), за умов знаходження пішохода в русі вертикальному або близькому до нього положенні. Члени експертної комісії вважають, що на момент початкового контакту ОСОБА_14 був розташований задньою поверхнею тіла до поверхні транспортного засобу, що контактувала. Характеристики наявних на одязі ушкоджень дають змогу вважати, що умови та механізм їх утворення можуть співпадати з такими на тілі потерпілого. На момент первинного контакту ОСОБА_14 міг знаходитися у вертикальному або близькому до цього положенні, розташовуючись задньою поверхнею тіла до частини автомобіля, що контактували з ним. Дані отримані при проведенні експертизи дають змогу вважати, що взаємодія тіла потерпілого та транспортного засобу відбувалась за механізмами удару, тертя, стиснення та розтягнення. На думку експертної комісії, наявні на передньому правому (пасажирському) сидінні частини мозкової речовини та черепу за наявності на цьому ж сидінні пасажира, опинитись не могли (а.с. 173-187 том 2);

- висновком експерта № 28 від 12.02.2014 рок, згідно якого об`єкти, вилучені при огляді автомобіля марки ВАЗ 2140 (об. 2-4) являються волоссям, яке належить людині і походить з голови. Порівняльне дослідження його між собою не проводилось, так як сиве волосся не порівнюється, групова належність не встановлювалась через малу довжину волосся. Об`єкти, вилучені при огляді автомобіля марки ВАЗ 2140 д.н.з. НОМЕР_1 (об. №1,5,6) являються волоссям, яке належить тварині. Визначення статевої приналежності волосся входить в компетенції експерта цитолога, однак відсутність зовнішньої піхвової оболонки в кореневій частині волосся (об № 1) не дозволяє дослідити статеву приналежність. (а.с. 212-214 том 2);

- висновком експерта № 327 (б) від 10.04.2014 року, згідно якого при визначенні антигенів системи АВО був виявлений антиген А та ізогемаглютинін анти-В, внаслідок чого експерт робить припущення про походження поту від осіб з групою крові А (11) з ізогемаглютиніном анти-В, системи АВО. З урахуванням групи крові, походження слідів поту від ОСОБА_6 не виключається (а.с. 218 том 2);

- висновком № 2-04/10 від 22.01.2015 року, згідно якого генетичні ознаки слідів крові на штанах (об. №№ 5,6) є змішаними, збігаються між собою і містять генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_14 (об № 1) і зразка крові ОСОБА_6 (об. № 2). (а.с.246-250 том 2);

- висновком № 4 від 12 січня 2014 року (а.с.63 том 2), складеному о 08 годині 50 хвилин, згідно якого ОСОБА_6 на момент огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння. За результатом токсилогічного дослідження № 63 встановлено, що у ОСОБА_6 виявлено етанол в концентрації 1,38 г/л (а.с.64 том 2).

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В основу вироку та доведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, колегія суддів кладе докази, що отриманні на досудовому провадженні, які отримані законним шляхом і містяться в процесуальних документах та які досліджені в судовому засіданні.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд, у відповідності з вимогами ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини справи, особу винуватого, його вік, сімейний стан, освіту, стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в тому числі, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшували б чи обтяжували покарання, врахував характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, думки потерпілих та їх представника щодо доцільності суворого покарання, а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, та правильно призначив покарання винуватому строком, наближеним до максимального розміру, передбаченому санкцією статті за даний злочин з призначенням додаткового покарання, зазначеного як обов`язкове у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Отже, суд у відповідності до вимог законодавства правильно дослідив усі зібрані по справі докази та надав їм належну оцінку у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення у справі. При цьому, суд правильно зазначив, що доводи ОСОБА_6 про те, що він не причетний до спричинення смерті потерпілого, не є переконливими та суперечать зібраним доказам.

Аналізуючи вище викладені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення знайшло своє підтвердження у повному обсязі. Тому твердження обвинуваченого про непричетність його до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції вірно розцінив, як обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, на переконання колегії суддів, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані місцевим судом за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразились у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_14 ..

На думку колегії суддів суд обгрунтовано дав оцінку і визнав недостовірними послідуючі показання обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні, та відхилив їх, оскільки він продовжував надумано доповнювати, змінювати та заплутувати їх і вони спростовуються у повному обсязі зазначеними вище показаннями допитаних у судовому засіданні свідків та відомостями вище перелічених досліджених у судовому засіданні доказів і вказують поряд із невизнанням обвинуваченим своєї вини тільки на його мету уникнути від відповідальності за вчинене.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 зроблений на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, підтверджується дослідженими доказами та є обґрунтованим.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що зняті відбитки пальців з дверей автомобіля не були ідентифіковані з відбитками пальців ОСОБА_17 і ОСОБА_16 , так як слідчим не були відібрані такі відбитки безпідставні, оскільки версія причетності зазначених апелянтом осіб до вчинення ДТП перевірялась і свого підтвердження ні в ході досудового розслідування ні в суді першої інстанції не знайшла.

Доводи про те, що висновок експерта № 155 від 16.07.2014 р. про приналежність крові носить характер припущення, а висновки експертиз № 1 від 20.01.2014 р., № 6 від 12.01.2014 р., № 31-11/14 від 01.11.2014 р. прямо не вказують на його вину не відповідають дійсності і позбавлені підстав. Так, висновком експерта № 155 від 16.07.2014 року підтверджується, що в слідах на джинсах, вилучених у ОСОБА_6 , в які він був одягнутий під час подій знайдена кров людини, в якій при серологічному дослідженні виявлений антиген А, який ймовірно походить від особи з групою крові А і ізогемаглютиніном анти-В, якою міг бути ОСОБА_14 . Висновок експерта №1 від 20.01.2014 р. підтверджує факт того, що знайдений на місці події уламок, є уламком розсіювача правого повороту автомобіля марки ВАЗ 212140 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який раніше разом з іншими вилученими уламками складав єдине ціле (а.с. 153-157 том 2), а експертні висновки №6 від 12.01.2014 р., та № 31-11/14 від 01.11.2014 р. встановили, що комплекс тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі трупу ОСОБА_14 відповідає можливості їх утворення при обставинах події, а загиблий пішохід ОСОБА_14 в момент початкового контакту з автомобілем перебував на правому узбіччі поза межами проїзної частини тому, на думку колегії судддів, ці висновки в комплексі з іншими дослідженими судом доказами доводять причетність ОСОБА_54 до скоєння злочину.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так й ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожного доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Під час розгляду цієї справи суд у повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Крім того, апелянт виражає незгоду з висновком експерта № 46 від 22.01.2014 р. про те, що наявність на правому передньому пасажирському сидінні частини мозкової речовини і черепа при наявності на цьому сидінні пасажира бути не могли. Такі його доводи позбавлені підстав, оскільки останній ставить під сумнів висновок кваліфікованих фахівців в галузі проведення криміналістичних експертиз при цьому жодних доказів на спростування вказаного висновку не представлено і не наведено крім власних припущень.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не надав критичної оцінки показанням свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_30 , оскільки вони перебувають в близьких стосунках, а ОСОБА_31 є братом ОСОБА_16 , також позбавлені підстав, адже, даючи оцінку показанням цих свідків, апеляційний суд вважає їх достовірними і такими, що цілком обгрунтовано покладені в основу вироку місцевого суду. Ці свідки хоча і знаходяться в дружніх відносинах, проте не перебувають у неприязних стосунках із обвинуваченим їх свідчення узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами по справі і більш того, будь-яких доказів упередженого ставлення цих свідків до обвинуваченого суду не представлено.

Безпосередня причетність до вчиненого злочину ОСОБА_6 як особи, яка керувала транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 212140 реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент зіткнення з пішоходом ОСОБА_14 підтверджується протоколом огляду речей, тобто одягу, в який ОСОБА_6 був вдягнутий на момент події, з якого вбачається, що на куртці коричневого кольору маються забруднення із речовиною сіро-жовтого кольору, а на поверхні джинсових штанів з тканини світло-синього кольору маються забруднення сіро-жовтого кольору та малопомітні плями неправильної округлої форми коричневого кольору, які розташовані на лівій і правій штанині (т. 2 а.с.56-60).

Більш того, як видно з пояснень свідка інспектора ДАІ ОСОБА_55 про факт дорожньо-транспортної пригоди 12.01.2014 року його повідомив ОСОБА_56 . Прибувши до райвідділу міліції, ОСОБА_57 побачив автомобіль «Нива» зеленого кольору, за кермом спав громадянин ОСОБА_6 . Коли його розбудили і він вийшов із автомобіля то на штанах нижче коліна були видимі плями бурого кольору, схожі на кров. Водій ОСОБА_6 мав ознаки явного алкогольного сп`яніння. Свідок викликав слідчих і спеціаліста-криміналіста. Огляд автомобіля проводився у їх присутності. Під час огляду авто було виявлено краплі крові і невідомої речовини на пасажирському передньому сидінні, в тому числі і на спинці такого сидіння, спеціаліст-криміналіст вказав, що за цими ознаками наявність пасажирів у салоні авто виключається, а тому посилання обвинуваченого на те, що за кермом автомобіля був ОСОБА_15 , а на пасажирському місці перебувала ОСОБА_16 безпідставні.

Твердження в скарзі про те, що показання свідка ОСОБА_35 ніякого взагалі відношення до нього не мають, на думку колегії суддів є безпідставним, адже, вона розповідала про події, які відбувалися вранці 12 січня 2014 року, а під час досудового слідства ОСОБА_6 особисто приходив до свідка і розпитував її про те, що вона бачила.

Доводи в скарзі обвинуваченого, що суд не звернув уваги на зацікавленість органів досудового розслідування з метою приховати докази, які б викрили злочинця позбавлені підстав, оскільки такі факти не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Щож до упередженості суду не тільки до його показань, а й до показань свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та інших, які підтвердили в суді його показання, що саме сторонні люди допомогли йому лягти на заднє сидіння автомобіля, і що він не був за кермом автомобіля в ту ніч, також не заслуговують на увагу, оскільки зазначені апелянтом свідки жодним чином не спростували того, що під час наїзду на пішохода Зацаринного за кермом автомобіля перебував не він. Більш того, свідки ОСОБА_39 та ОСОБА_42 підтвердили той факт, що разом з ОСОБА_58 їздили на його автомобілі та вживали з останнім спиртні напої в різних барах міста до другої години ночі коли дружина ОСОБА_36 , яка працювала в барі, не закінчила роботу. Після цього вони допомогли ОСОБА_59 влаштуватись на задньому сидінні власного автомобіля який знаходився на стоянці біля ресторану «Жеведа» і коли останній заснув то ОСОБА_60 пішов до себе додому, а ОСОБА_61 до своєї дівчини.

Крім цього, доводи ОСОБА_54 , що автомобілем в момент ДТП керував ОСОБА_39 спростовуються довідкою управління МВС в Чернігівській області УОТЗ УМВС України від 08.09.2014 р. за № 34/1844 з питання обробки інформації, отриманої у оператора телекомунікацій ПрАТ Київстар, щодо телефонних розмов зазначених свідків, відповідно до якої в момент наїзду на потерпілого свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_62 , ОСОБА_33 не могли бути на місці події, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Його ж доводи з приводу того, що ним зверталась увага слідчого про факт зриву поліетиленової плівки з метою проникнення в салон для знищення доказів позбавлені підстав, оскільки дійсно в зв`язку з погодними умовами вітром було зірвано плівку, що підтвердив слідчий по справі, але проникнення в салон як стверджує обвинувачений не було.

Також, не заслуговують на увагу і доводи апелянта про висловлювання недовіри інформації, яка викладена в довідці управління МВС в Чернігівській області УОТЗ УМВС України від 08.09.2014 р. за № 34/1844 з питання обробки інформації, отриманої у оператора телекомунікацій ПрАТ Київстар щодо інтенсивності дзвінків абонентів ОСОБА_16 , ОСОБА_63 , ОСОБА_17 , оскільки будь-яких доказів на підтвердження недостовірності зазначеної інформації апелянтом не надано і в суді такі факти не встановлені, а є лише припущеннями останнього.

Таким чином аналізуючи зібрані та досліджені в засіданні суду першої інстанції докази, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_64 , розуміючи тяжкість скоєного та усвідомлюючи, яке може понести за це покарання, не визнав вину у скоєному злочині і давав недостовірні свідчення. При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції який при постановленні вироку хоча і не поклав в основу вироку як доказ, але прийняв до уваги дані опитування обвинуваченого із використанням поліграфу за результатами якого, спеціаліст поліграфолог зробив висновок про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 , дані ним щодо факту дорожньо-транспортної пригоди являються недостовірними і зазначив, що вірогідно, що обвинувачений керував своїм автомобілем в момент зіткнення з потерпілим.

Посилання обвинуваченого на призначення занадто суворого покарання не заслуговують на увагу, оскільки воно відповідає характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним, є справедливим і підстав для закриття кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ за № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд

визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,

душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру

немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з

урахуванням інших обставин.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що потерпілі відчували найтяжчі страждання та моральні переживання, порушення їх нормальних життєвих зв`язків, глибину фізичних та душевних страждань, врахував матеріальний стан обвинуваченого, а також вимоги розумності та справедливості, і обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення моральної шкоди у розмірі 242692 грн. кожному, яка, на думку колегії суддів, є справедливою. А тому доводи обвинуваченого про неправильність визначення розміру відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки це питання вирішено судом у відповідності з вимогами закону і належним чином мотивовано.

Всі обставини, на які в своїй апеляційній скарзі посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання були враховані, законних підстав до скасування вироку суду колегія суддів не знаходить.

Покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним, що характеризують його особу та всім обставинам кримінального провадження, і є справедливим.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4