АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9064/14-к Номер провадження 11-кп/786/129/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.125 КК України Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Полтавської області та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2014 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

засуджено за ч.2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн., а його позов у частині відшкодування матеріальної шкоди залишений без розгляду для вирішення у порядку цивільного судочинства.

За змістом вироку суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 25 квітня 2014 року близько 12 год.15хв., на території, яка прилягає до вул. 40 років ДАІ у м. Кременчуці, на ґрунті неприязних відносин, наніс удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_8 , 1951р.н., а після того, як той упав на землю, продовжив його побиття, наносячи удари кулаками по тулубу.Указаними насильницькими діями обвинувачений ОСОБА_9 умисно заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді перелому кісток спинки носа, саден на голові, набряку м`яких тканин і синців на голові, правій верхній і нижній кінцівках.

У апеляційній скарзі заступник прокурора Полтавської області не оскаржуючи доведеність вини, правильність юридичної кваліфікації дій винного та вирішення цивільного позову потерпілого, ставить питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання. Указує, що при його обранні суд не врахував положення ст.100 КК України на визначив ОСОБА_10 , який на момент вчинення злочину був неповнолітнім, розмір громадських робіт поза межами максимально можливого, який не повинен перевищувати 120 годин. З огляду на це просить привести вирок у відповідність з матеріальним законом і пом`якшити засудженому покарання до 60 годин громадських робіт.

Потерпілий ОСОБА_8 вважає призначене ОСОБА_10 покарання надмірно м`яким і просить у своїй апеляції про постановлення більш суворого вироку, з обранням засудженому реального покарання у виді 2 років обмеження волі.

Просить також повністю задовольнити його цивільний позов та стягнути з засудженого на відшкодування моральної шкоди усю заявлену ним суму у розмірі 243тис.600грн., а також матеріальну шкоду в сумі 1169грн.33коп. - витрати, понесені на медичне обстеження і ліки. Окрім того стверджує, що суд неправильно встановив і фактичні обставини справи оскільки, на його думку, це був спланований, груповий замах на його життя з хуліганських спонукань.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_8 , явка якого не є обов`язковою, в судове засідання втретє не з`явився, що в силу ст.405 КПК України не перешкоджає розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора ОСОБА_11 на підтримання апеляції заступника прокурора Полтавської області, вислухавши заперечення ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 проти апеляції потерпілого, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляція потерпілого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

На думку колегії суддів, доводи потерпілого ОСОБА_8 про незаконність судового вироку через неправильне встановлення фактичних обставин події та неправильне застосування норм матеріального права, необґрунтовані виходячи з наступного.

Так, в силу положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих порушень кримінального процесуального закону, всупереч тверджень потерпілого, районний суд не допустив.

Згідно матеріалів кримінального провадження вина ОСОБА_10 у тому, що він будучи у неповнолітньому віці навмисно заподіяв потерпілому ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад його здоров`я, доведена у повному обсязі, що по суті не ставиться під сумнів ніким з апелянтів.

Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст.125 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він безпосередньо дослідив за участю потерпілого, засудженого і його захисника, та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3ст.374 КПК України суд навів у вироку.

Вбачається, що в основу вироку суд поклав послідовні показання самого ОСОБА_10 , що визнав свою провину повністю і підтвердив факт нанесення ударів потерпілому, показання потерпілого ОСОБА_12 , які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , висновком судово-медичної експертизи та іншими матеріалами кримінального провадження.

Отже, виходячи з матеріалів провадження, суд першої інстанції ретельно, повно, всебічно та об`єктивно розглянув зібрані у провадженні докази, як кожен окремо так і в сукупності, які повністю доводять вину ОСОБА_10 у вчиненні поставленого йому у провину органами досудового слідства злочину, передбаченого ч.2ст.125 КК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій засудженого за статтями кримінального закону, є правильною.

Твердження потерпілого ОСОБА_8 у апеляції про те, що ОСОБА_10 мав би бути засуджений ще й за хуліганство та замах на його вбивство групою осіб з особливою жорстокістю, не заслуговують на увагу та не ґрунтуються на положеннях процесуального законодавства.

Згідно з вимогами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже в ході судового розгляду суд не наділений правом змінити висунуте обвинувачення на більш тяжке чи ставити питання про внесення змін прокурором у обвинувачення або проводити розгляд щодо інших осіб, про причетність яких до кримінального правопорушення стало відомо під час судового провадження.

Як вбачається із даного кримінального провадження, слідчий та прокурор, які були уповноважені на здійснення процесуальних дій у ньому, підозри ОСОБА_10 у вчиненні інших кримінально караних діянь щодо потерпілого ОСОБА_12 , про які він наразі указує, та свідка ОСОБА_13 , що був очевидцем події і ніяких насильницький дій не вчиняв, не висували. При цьому орган досудового слідства також не визнавав матір ОСОБА_9 - ОСОБА_15 , пособницею засудженого у вбивстві ОСОБА_12 , а визначив її процесуальний статус у якості законного представника неповнолітнього.

Конституційний принцип змагальності сторін передбачає розмежування у кримінальному провадженні функцій обвинувачення, захисту і вирішення справи, а також заборону виконання цих функцій у кримінальному судочинстві одним і тим же суб`єктом процесуальної діяльності.

Тому враховуючи викладене, твердження потерпілого про неправильність вироку суду через незадоволення його вимог про засудження ОСОБА_10 за більш тяжкі злочини, обвинувачення у яких тому не висувалось, є неспроможними.

Вбачається, що при обранні покарання винному суд врахував тяжкість вчиненого ним у неповнолітньому віці злочину, що відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу ОСОБА_10 , який раніше не судимий, є учнем, свою провину визнав повністю та сприяв розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. З урахуванням загальних засад призначення покарань, указаних у ст.65 КК України, районний суд обґрунтовано обрав ОСОБА_10 передбачене санкцією статті кримінального закону реальне покарання у виді громадських робіт, але розмір цього покарання визначив без дотримання положень ст.ст.99-102 КК України.

Так згідно з ч.1ст.100КК України неповнолітньому у віці від 16 до 18 років громадські роботи призначаються на строк від 30 до 120 годин (не більше ніж дві години на день) і полягають у виконанні ним у вільний від навчання чи основної роботи час безоплатних суспільно корисних робіт.

Зважаючи на те, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 був неповнолітнім, йому було 17 років, суд, визначаючи йому покарання у виді 150 годин громадських робіт, вийшов за межі граничного строку покарання можливого для неповнолітніх, на що слушно звертає увагу прокурор у апеляції.

Тому вирок у цій частині належить привести у відповідність до вимог матеріального законодавства. Підстав для посилення ОСОБА_10 покарання, на чому наполягає потерпілий у апеляції, колегія суддів не вбачає.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що розв`язуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та встановивши, що після побиття той не перебував на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, не надав ніяких підтверджуючих документів про призначення лікарських засобів, які він купував, а лікувався самостійно і від різних недуг (хірургічне видалення грижі живота, установка 4 зубів, лікування звужених судин головного мозку, тощо) які прямо не пов`язані зі злочином, суд прийшов до висновку про залишення його позову без розгляду, щоб дати потерпілому можливість зібрати необхідні докази та у порядку цивільного судочинства вирішити усі матеріальні претензії до засудженого по відшкодуванню заподіяної майнової шкоди. Таке рішення не позбавляє потерпілого ОСОБА_8 доступу до правосуддя для захисту майнових прав, а відсутність у вироку місцевого суду рішення з приводу розгляду по суті заявленого позову, не дає права апеляційній інстанції вирішувати його долю наперед.

Що стосується рішення суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8 та стягнення на його користь на відшкодування моральної шкоди з засудженого ОСОБА_10 5 тис грн.., то воно є вмотивованим і правильним.

Відповідно до ч.3ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд частково задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди, правильно врахувавши співрозмірність вчиненого неповнолітнім кримінального правопорушення з моральними стражданнями, які поніс потерпілий, вимоги розумності і справедливості.

Тому доводи апеляції потерпілого про неординарність визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає непереконливими.

Керуючись ст.ст. 404, 407-409 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області задовольнити, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст.100 КК України пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання за ч.2ст.125 КК України до 60 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - у той же строк, з моменту вручення його копії.
СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2