Справа № 11-171 /07 Головуючий
у 1 інстанції Барчук В.М.
покарання з Доповідач Бешта Г.Б.
випробуванням і направлення для
відбування призначеного покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Бешта Г.Б.

суддів Матвієнко
Н.В., Опейди В.О.

з участю
прокурора Гарбуза
В.В.

представника
Луцького MB КВІ Захарчук О.М.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду від 17 січня 2007 року, якою
скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю та жителю АДРЕСА_1, з середньою освітою, не одруженого,
не працюючого та направлено в місця позбавлення волі відбувати призначене
покарання вироком Луцького міськрайонного суду від 17.03.2005р., -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Луцького міськрайонного суду від 17.03.2005р. ОСОБА_1 засуджений за
ч. 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75, 76 КК України постановлено звільнити ОСОБА_1 від
відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить
нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки, передбачені ст. 76 КК
України, а саме :

· не
виїжджатиме за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи;

·
повідомлятиме ці органи про зміну місця проживання;

·
періодично з'являтиметься в ці органи для реєстрації.

9 січня 2007 року начальник Луцького MB КВІ
УДДУ ПВП у Волинській області звернувся в суд з поданням, в якому просив
скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_1, так
як останній без поважних причин систематично пропускав реєстрації, двічі
притягувався до адміністративної відповідальності та не реагував на винесені
щодо нього попередження.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 17 січня 2007 року ОСОБА_1
скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено його відбувати
покарання, призначене вироком
Луцького міськрайонного суду від 17.03.2005р.

Не погоджуючись
з даною постановою, ОСОБА_1 в своїй апеляції вказує на те, що суд не врахував
відбутий строк - 1 рік 10 місяців. Не взято до уваги його стан здоров'я, те, що
на його утриманні є хвора мати, з'являвся для реєстрації до органу виконання
покарань.

Просить зменшити термін відбування покарання на 1 рік 8
місяців.

Заслухавши
доповідача, який доповів суть постанови суду першої інстанції, повідомив ким і
в якому обсязі вона оскаржена, виклав основні доводи апеляції засудженого,
думку прокурора про залишення постанови без зміни, колегія суддів, перевіривши
матеріали справи вважає, що апеляція не підлягає до задоволення.

Відповідно до п.
16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.1990 року № 1, з
послідуючими змінами «Про практику застосування судами України процесуального
законодавства при вирішенні питань, пов'язаних із. виконанням вироків», у
судовому засіданні суд зобов'язаний дослідити докази, що підтверджують
наявність обставин, які мають значення для правильного вирішення питань, що
виникли в процесі виконання вироку.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 був ознайомлений із покладеними на нього вироком
суду обов'язками та встановлено дні його явки на реєстрацію. Однак з 01.03. по
15.06.2006 року та з 01.08. по 15.10. 2006 року він не з'являвся на реєстрацію
без поважних причин. Постановою Луцького міськрайонного суду від 26.10.2006
року було відмовлено у задоволенні подання ВКВІ м. Луцька про скасування
звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_1 Останній
був попереджений судом про неприпустимість в подальшому порушення обов'язків,
покладених на нього вироком суду.

01 та 15 листопада
2006 року ОСОБА_1 повторно на реєстрацію та на неодноразові виклики прибути у
Луцький міськвідділ КВІ не з'являвся. Пояснив, що хворів та зобов'язався надати
підтверджуючі документи про тимчасову непрацездатність до 1.12.2006 року. Однак
така довідка ним надана не була.

12.07.2006 року та 9 січня 2007 року постановами Луцького
міськрайонного -суду ОСОБА_1 був
визнаний винним у
вчиненні правопорушень,
передбачених ст. ст. 51, 173 КУпАП та
підданий адмінарешту на 4 доби та штрафу у сумі 75 гривень.

Посилання
апелянта на те, що у нього хвора мати та він був єдиним утримувачем сім'ї, не
заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи відсутні докази в
підтвердження цього.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, якщо
засуджений не виконує покладені на нього обов'язки або систематично вчинює
правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про
його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для
відбування призначеного покарання. При зазначених обставинах суд підставно
дійшов висновку про небажання ОСОБА_1 стати на шлях виправлення та задовольнив
подання начальника ВКВІ.

Разом з тим, законом не передбачено зарахування відбутого терміну
іспитового строку у термін відбування, призначеного судом, покарання.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України,
колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Волинської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду від 17 січня 2007 року, якою
скасовано іспитовий термін, встановлений вироком Луцького міськрайонного суду
від 17.03.2005 року ОСОБА_1 і направлено його для відбування покарання - без
зміни.