Справа №
11-630/2007року Головуючий
в 1-й інстанції Вітюк В.Ж..
спи 186 ч.2 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

27
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

Головуючого-судді
Суслова М. І.,

судців Задворного О.Л., Козачка С.В.,

при секретарі Купельській Н.П.,

з участю прокурора Бірюченка С.В.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляцією прокурора , який приймав
участь у розгляді справи, на вирок
Хмельницького міськрайонного суду від 6 квітня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця м.

Хмельницького, проживаючого в АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого вантажником в кооперативі
„Ритм", раніше

судимого:

8.06.2006 року
Хмельницьким міськрайонним судом
за ст.
185 ч.1 КК України до штрафу в дохід держави в сумі 510 гривень,

засуджено
за ст.
186 ч.2 КК України з застосуванням ст. . 69 КК України на 6 місяців арешту.

Запобіжний захід
засудженому залишено попередній - тримання під вартою.

Строк
відбування покарання засудженому ОСОБА_2 постановлено рахувати з 6.04.2007
року, зарахувавши в цей строк час
перебування його під вартою з 14 березня по 5 квітня 2007 року включно.

Доля речових
доказів вирішена згідно ст. 81 КПК України.

За
вироком суду ОСОБА_2 засуджено за те, що
він 13 листопада 2006 року близько 15 годин,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, неподалік клубу села Олешин Хмельницького
району відкрито, із застосуванням
насильства, що не є небезпечним для
життя чи здоров'я, заволодів майном
потерпілого ОСОБА_3 на суму 190 гривень.

В
поданій на вирок суду апеляції прокурор,
що приймав участь у розгляді справи,
просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_2 за ст.
186 ч.2 КК України п'ять років позбавлення волі. При цьому він
стверджує, що призначене судом покарання
засудженому, у зв'язку з м'якістю, не відповідає ступеню тяжкості вказаного
злочину, суд безпідставно застосував
щодо засудженого ст. . 69 КК України та
не врахував, що ОСОБА_2 вчинив тяжкий
злочин у нетверезому стані, не розкаявся
у вчиненому, раніше притягався до
кримінальної відповідальності, за місцем
проживання

2

характеризується
негативно, зловживає алкогольними
напоями та веде аморальний спосіб життя.

Засуджений
ОСОБА_2 вирок не оскаржив.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
прокурора на підтримку доводів апеляції,
засудженого та в його інтересах захисника на їх заперечення, потерпілого ОСОБА_3 , який в своїх показах послався на безпідставне
звільнення від кримінального переслідування іншого учасника нападу на
нього, перевіривши та вивчивши матеріали
справи, колегія суддів судової палати
, -

Знаходить

апеляцію
прокурора як таку, що підлягає до
часткового задоволення.

Місцевий
суд засудив ОСОБА_2 за відкрите викрадення 13 листопада 2006 року біля 15
години в с. Олешин Хмельницького району із
застосуванням насильства, що не є
небезпечним для життя чи здоров'я, майно
потерпілого ОСОБА_3 на суму 190 гривень.

Разом з
тим, вирок суду не можна вважати
законним і обґрунтованим, оскільки він
постановлений з порушенням вимог матеріального і процесуального
законодавства, однобічністю оцінки
доказової бази, а тому не може
залишатися в силі та підлягає скасуванню з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, 25
листопада 2006 року слідчим СВ Хмельницького РВУ МВС України було порушено стосовно
ОСОБА_2 кримінальну справу за ознаками злочину,
передбаченого ст. . 186 ч.2 КК України , з кваліфікуючими ознаками відкритого
викрадення чужого майна вчиненого з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я, та вчиненого повторно ( а. с. 1).

Підставою
порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 стали матеріали перевірки органів
дізнання Хмельницького РВ У МВС України по факту пограбування гр..
ОСОБА_3, направлені в СВ РВУ МВС України
24 листопада 2006 року в порядку ст. .97 КПК України ( а.
с. 2).

В
вказаних матеріалах, крім інших зібраних
доказів вини ОСОБА_2 у вчиненому,
знаходиться довідка райвідділу внутрішніх справ від 24 листопада 2006
року з відміткою медичних працівників Хмельницької ЦРЛ про перебування останнього
на обліку у психіатра з діагнозом істотного дефекту мови (а. с. 35 ).

Згідно
п.2 ч.1 ст. 45 КПК України участь захисника при
провадженні дізнання, досудового
слідства і в розгляді кримінальної справи є обов'язковою у справах про злочини
осіб, які через свої фізичні або
психічні вади не можуть самі реалізувати своє право на захист.

Однак, ні органи дізнання, приймаючи рішення про скерування матеріалів
перевірки для проведення слідства, ні
слідчий СВ при проведені слідчих дій до винесення постанови про притягнення
ОСОБА_2 в якості обвинуваченого (а.с.
44), порушив стосовно останнього
кримінальну справу (а. с. 1), призначив судово-медичні дослідження (а.
с. 9),
проводив вилучення речових доказів (а. с. 23),
та їх огляд ( а. с. 24 ), виносив постанови стосовно нього і
ознайомлював його з їх змістом та з матеріалами експертних досліджень
(а.с. 10, 12,
22, 25, 29,
30), не допустивши захисника до
участі у справі.

постанова
Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 „ Про застосування
законодавства, яке забезпечує право на
захист у кримінальному судочинстві" роз'яснює , що під особами, які через свої фізичні або психічні вади не
можуть самі

3

реалізувати
своє право на захист (п.2 ч. 1 ст. 45 КПК),
необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору,
слуху, тощо, а також осіб,
які хоча і визнанні осудними, але
мають психічні вади, що перешкоджають
самостійно захищатися від обвинувачення.

Захисник
допускається до участі у справі щодо такої особи з моменту, коли було встановлено наявність у неї
зазначених вад (п. 13).

Разом з
тим, суд першої інстанції не перевірив
додержання органами досудового слідства вимог ст. . 45 КПК
України, виходячи з того, що захисник у обвинуваченого ОСОБА_2 мав бути
присутнім не тільки на допитах в якості обвинуваченого, а й при виконанні інших слідчих дій, що проводилися за його участю, з моменту коли було встановлено наявність у
нього вади мови ( з 24 листопада 2006 року,
а. с. 35 - зворот. ).

Вказаних
вимог суд не виконав, а тому апеляційна
інстанція вважає, що наведені порушення
вимог процесуального законодавства перешкодили йому повно та всебічно
розглянути справу і постановити законне і справедливе судове рішення.

Крім
того, в порушення вимог ст. . 22 КПК України суд не вжив всіх
передбачених законом заходів для всебічного,
повного і об'єктивного дослідження обставин справи.

Як
вбачається з протоколу судового засідання (а.с.
86-87) потерпілий ОСОБА_3 в суді
показав, що одяг знімати наказав йому ОСОБА_4, він був присутній при обміні куртками з
ОСОБА_2. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтвердили,
що ОСОБА_4 наздоганяв потерпілого разом з засудженим, штовхав його в груди, наказував знімати куртку і обміняти з курткою
ОСОБА_2, в наказному порядку розпорядився
розпити спиртні напої, які належали
останньому. При цьому, він поводився
агресивно і потерпілий розумів, що у
вказаному інциденті ОСОБА_4 відіграє головну роль.

За таких
підстав, апеляційний суд вважає, що не дотримання вимог ст. . 22 КПК України судом першої
інстанції призвело до неповноти судового слідства, що є підставою для скасування вироку.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про вину лише підсудного
ОСОБА_2 в відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_3 є поспішними,
не відповідають вимогам матеріального права, потребують додаткової перевірки та приходить
до переконання, що ще досудовим
слідством було допущено цілий ряд неточностей і поверхового формулювання
обвинувачення для останнього, які не
могли бути усунені в суді першої інстанції.

Згідно
вимог ст. ст.
132, 223 КПК України як в
постанові про притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченого, так і в обвинувальному висновку, повинно було бути зазначено, крім основних автобіографічних даних, часу,
місця і способу, ще й мотиви
вчиненого злочину, чого в вказаних
матеріалах немає.

Таким
чином, судова палата, розглядаючи апеляцію прокурора про м'якість
призначеного покарання підсудному,
приходить до переконання, що
доводи ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3
містять цілий ряд посилань на обставини,
які органами досудового слідства залишені поза увагою, не були вони усунуті і в суді першої
інстанції, а виявлені порушення
матеріального і процесуального законодавства як досудовим, так і судовим слідством, дають підстави апеляційній інстанції зробити
висновок про таку неповноту і необ'єктивність,
яка не може бути усунена в судовому засіданні.

В
зв'язку з наведеним, колегія суддів
вважає за необхідне вирок місцевого суду скасувати, а справу повернути на додаткове
розслідування.

Під час
його проведення слід в повному обсязі виконати вимоги ст.
ст. 21, 22,
45, 64, 97 КПК України, встановити мотиви вчиненого злочину, дати більш прискіпливу оцінку

4

показам
потерпілого і обвинуваченого про обставини вчинення злочинних дій крім
останього, ще й іншою особою, забезпечити їх права про надання належної
правової допомоги та виконати інші дії по обставинах справи, які мають значення для правильного їх
вирішення.

З
врахуванням викладеного та керуючись
ст. 362, 365,
366, 374 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

апеляцію
прокурора частково задовольнити.

Вирок
Хмельницького міськрайонного суду від 6 квітня 2007 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а матеріали справи направити прокурору
Хмельницького районну для організації додаткового розслідування.

Запобіжний
захід обвинуваченому ОСОБА_2 змінити з перебування під арештом на підписку про
невиїзд.