Справа №
11а-918-2007 рік Головуючий
в суді І-ї ін ст. Яковлєв О.В.
187 ч.1 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007
року. Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого
судді Зубка К.А., суддів Ремеза
П.М. і Лещенка P.M.,
за участю прокурора Голубенко Г.П.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні у м.
Кіровограді кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 20 вересня 2007 року,
яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с Вільне
Кіровоградського району та області мешканець АДРЕСА_1, не одружений,
не працюючий, раніше судимий:

-28.05.1998 року
Кіровоградським районним судом

Кіровоградської
області за ст. 141 ч.2 КК України (в

ред. 1960р.) на
3 роки позбавлення волі, звільнився

31.03.2001 року
після відбуття строку покарання;

-11.06.2002 року
тим же судом за ст. ст. 395,
185 ч.2 і 3, 70

КК України на 4
роки позбавлення волі, звільнився

25.03.2006 року
після відбуття строку покарання,

засуджений
за ст. 187 ч.1 КК України на 5 років 6
місяців позбавлення волі.

Постановлено
про стягнення із ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 630 грн. в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди.

Суд
визнав винним ОСОБА_1 у тому, що:

10
червня 2006 року близько 14 год.
ОСОБА_1, знаходячись на зупинці
громадського транспорту пл. Б.Хмельницького у м. Кіровограді,
шляхом розбійного нападу, з
погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров'я потерпілому
ОСОБА_2 , погрожував потерпілому
кухонним ножем і умисно заволодів його мобільним телефоном «Сіменс С-65»
вартістю 580 грн., стартовим пакетом
«Джинс», вартістю 20 грн., на рахунку якого було 20 грн. і грошима у
сумі 10 грн.

У своїй
апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить скасувати вирок суду першої
інстанції і направити справу на додаткове розслідування через допущену
неповноту і однобічність досудового слідства вказуючи на те, що не з'ясовані та не допитані свідки, які могли бачити реальний стан події між ним
та потерпілим 10.06.2006 року, по справі
не встановлені свідки, які б вказали на
його погрози потерпілому та будь-які суперечки між ними, а його обвинувачення ґрунтується лише на
показаннях потерпілого, що є не
припустимим. Свідок ОСОБА_3 також не
підтвердив нічим факту скоєння ним вказаного злочину. По справі відсутні речові
докази телефон та кухонний ніж, тому на
його думку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Також
вказує на те, що на досудовому слідстві
в порушення вимог КПК його не ознайомлено з матеріалами кримінальної справи чим
порушено його право на захи ст.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який просив залишити вирок суду першої
інстанції без зміни, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що задоволенню вона не підлягає.

Висновок
районного суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим
майном, поєднаного із погрозою застосування
насильства небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, за яке його засуджено, обґрунтований дослідженими судом доказами і
являється правильним.

Так, сам засуджений ОСОБА_1 як на досудовому
слідстві так і в судовому засіданні свою вину визнав частково і розповів при
яких обставинах вчинив зазначений злочин,
тільки заперечував факт погрози потерпілому ножем.

Проте
вина засудженого повністю підтверджується зібраними по справі достовірними
доказами, а саме:

-
послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_2 ,
який як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні дав аналогічні
показаннями і пояснив, що 10.06.2006
року близько 14 годин він, знаходився на
пл. Б.Хмельницького в м. Кіровограді і
чекав автобуса. Там до нього підійшов раніше йому не знайомий чоловік, яким є підсудний по справі, і попросив з його телефону зробити один
дзвінок. Проте на декілька дзвінків з його телефону, підсудному ніхто не відповів і він попрохав
останнього повернути йому телефон. Підсудній відповів йому, що поверне телефон після того, як він віддасть йому свої гроші. Він дав
підсудному 10 грн., оскільки більше у
нього не було, але й після цього ОСОБА_1
телефон йому не повернув, а дістав з
кишені ножа і став ним йому погрожувати розправою. Вказану погрозу він
сприйняв, як реальну загрозу його життю
тому сів у автобус і поїхав додому.

· оголошеними
в судовому засідання показаннями свідка ОСОБА_3, який підтвердив, що 10.06.2006 року він підвозив на таксі з
пл. Б.Хмельницького в м. Кіровограді до
101 мікрорайону невідомого йому раніше хлопця,
який розрахувався з ним і вийшов із машини. Великої суми грошей і
мобільного телефона він у
цього хлопця не бачив(а.с. 20).

заявою потерпілого ОСОБА_2 від 10.06.2006 року(а.с. 6);

-
висновком спеціаліста № 392 від 4.08.2006 року про вартість викраденого у
потерпілого телефона(а.с. 32) та іншими достовірними доказами по справі.

Таким
чином, суд виходячи з тих доказів, які дослідив обґрунтовано визнав винним
ОСОБА_1 у вчиненні
нападу з метою заволодіння чужим майном,
поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та
здоров'я особи, яка зазнала нападу і
правильно кваліфікував його дії за ст.
187 ч.1 КК України.

Суд
першої інстанції правильно врахував показання потерпілого, як правдиві і такі, що узгоджуються з іншими об'єктивними
обставинами по справі, оскільки вони є
послідовними, більше того по справі не
встановлено ніяких підстав того, що
потерпілий міг оговорити підсудного,
оскільки раніше з ним не знайомий і стосунків ніяких між ними не було.
Проте, як вбачається з матеріалів справи
показання засудженого ОСОБА_1 не є послідовними по справі, тому суд першої інстанції дав їм правильну
юридичну оцінку, визнавши їх як спосіб
захисту підсудного від пред'явленого йому обвинувачення, оскільки на досудовому слідстві він повністю
визнавав себе винним у вчиненні вказаного злочину і неодноразово давав
добровільні показання, про обставини
заволодіння грошима і телефоном потерпілого з погрозою застосування ножа, які повністю співпадають з показаннями
потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 50-51, 64-65, 95-96).

Призначаючи
засудженому покарання, районний суд у
повній мірі врахував всі обставини справи,
а також, що ОСОБА_1 вчинив тяжкий
злочин, характеризується позитивно, не працює,
раніше неодноразово судимий і вчинив рецидив злочинів, а тому обґрунтовано дійшов висновку про
можливість його виправлення та перевиховання в місцях позбавлення волі у
призначений строк.

Доводи
засудженого ОСОБА_1 про необхідність направити справу для додаткового
розслідування, оскільки необхідно
встановити та допитати свідків, які
могли бачити обставини конфлікту між ним та потерпілим і наявність у нього ножа
та мобільного телефону, провести
відтворення обстановки та обставин події,
очну ставку між ним та потерпілим колегія суддів вважає надуманими, оскільки,
сам засуджений не вказує конкретно прізвища свідків, які могли б підтвердити зазначені ним
обставини, а як пояснив в судовому
засіданні потерпілий поблизу них у той момент людей взагалі не було, тому відсутні свідки, які могли б підтвердити факт вчинення щодо
нього вказаного злочину. Від проведення по справі відтворення обстановки та
обставин події на досудовому слідстві засуджений сам відмовився, про що свідчить його власноручна заява(а.с. 97).
Також у органа досудового слідства не було підстав для проведення по
справі, очної ставки між ним та
потерпілим, оскільки протягом досудового
слідства і до першого направлення справи в суд,
їх показання повністю співпадали.

Зважаючи
на вищенаведене, підстав для скасування
вироку та направлення справи на додаткове розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.
362, 366 КПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а вирок Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 20
вересня 2007 року щодо нього без зміни.