Справа № 1 la -114 / 2007 Головуючий в 1 інстанції: Колєсніченко Т.Є
Категорія: ст. 187 ч.4 КК України Доповідач: Гемма Ю.М.
УХВАЛА

іменем України

06 лютого 2007 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

головуючого: Червоненка В .Я.

суддів: Гемми Ю.М., Литвиненко І.І.

з участю прокурора: Литвиненка О.О.

адвоката: ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6.

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Херсоні кримінальну справу за апеляціями
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_1 на вирок Суворовського
районного суду м. Херсона від 13 грудня 2006 року,

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, громадянина
України, в силу ст.89 КК України
раніше не судимого, засуджено за ст.
187 ч. 4 КК України на 8 років позбавлення волі у кримінально -виконавчій установі з конфіскацією всього майна,
яке є його власністю. Міра запобіжного - тримання під вартою з
24.05.2006 року.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, громадянина України, раніше не судимого, засуджено за
ст.187 ч.4 КК України з застосуванням ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі у кримінально - виконавчій установі
з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Міра запобіжного - тримання під
вартою з 24.05.2006 року. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6. у
рахунок відшкодування матеріально і моральної шкоди 3850 грн.;

з ОСОБА_2 на користь Херсонської обласної
психіатричної лікарні судові витрати 270 грн. 82 коп.;

з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно у
рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого
ОСОБА_6. на користь: фінансового управління Впсокоігільскої районної адміністрації - 1688 грн. 17 коп., фінансовою
управління Широкюської районної адміністрації
202 грн. 73 коп., фінансовою управління Херсонської обласної адміністрації
1037 грн. 10коп. Вирішено витання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 визнанні винними та засуджені за те, що "вони 02 грудня 2005 року близько 1 год., за попередньою змовою між собою, знаходячись на
території ринку біля громадського туалету, розташованого по вул. Вокзальній смт. Високопілля Херсонської
області, вчинили розбійний напад громадянина
ОСОБА_6., що виразилося в нанесенні ударів палкою в область голови та обличчя, спричинивши йому тяжкі тілесні
ушкодження, і заволоділи грошима потерпілого у сумі 2700 грн.

2

В апеляціях:

- прокурор, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, не оспорюючи

доведеність вини та кваліфікацію дій засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,

порушує питання про скасування вироку у зв'язку невідповідністю
призначеного судом

покарання тяжкості злочину та особам засуджених унаслідок м'якості,
посилаючись на

те, що при призначенні покарання суд фактично не врахував ступінь тяжкості
злочину і

його наслідки, який засуджені вчинили за попередньою змовою між собою.
Обираючи

ОСОБА_1 мінімальне покарання у межах санкції ч.4 ст.187 КК України, суд не

взяв до уваги, що він двічі притягувався до кримінальної відповідальності,
не має

постійного місця роботи і законного джерела доходу. Крім того, він у суді
формально

визнав свою вину, заперечуючи факт попередньої змови з ОСОБА_2 на вчинення

розбійного нападу та розмір збитку, завданого потерпілому, що свідчить про
часткове

визнання ним своєї вини. Також ним не було відшкодовано шкоду потерпілому.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання за ч.4 ст.187 КК України з застосуванням

ст.69 КК України, суд не врахував те, що він у суді формально, частково
визнав свою

вину, заперечуючи факт учиненні розбійного нападу, і фактично не зизгав
своєї вини.

При цьому суд ве зазначив у вироку, які саме обставини справи або дані тгро
особу

винного істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. На ітідставі

викладеного, просить постановити новий вирок і призначити ОСОБА_1 і

ОСОБА_2 за ч.4 ст. 187 КК України покарання у виді 9 років б місяців позбавлення

волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією всього майна, яке є
власністю

засуджених;

- засуджений
ОСОБА_1 посилається на те, що суд призначив йому надто суворе

покарання без урахування пом'якшуючих обставин, зокрема, повного визнання
вини,

які дають підстави для призначення йому покарання нижче від найнижчої межи,

встановленої санкцією ч.4 ст.187 КК України, з застосуванням ст.69 КК
України. При

цьому стверджує, що потерпілий ОСОБА_6 у кафе з друзями вживав спиртні

напої, сплачував усі витрати, що підтвердили свідки, але суд не звернув на
це уваги.

Тому вважає, що потерпілий завищив розмір завданої шкоди на суму 2700 грн.
На його

думку, досудовим слідством і судом однобічно й неповно дослідженні
обставини

справи, оскільки обвинувачення грунтується на суперечливих доказах, яким не
дана

належна оцінка. Крім того, рішення суду в частині задоволення цивільного
позову

потерпілого про відшкодування матеріальної й моральної шкоди на суму 7700
грн., не

містить
відповідного розмежування та розрахунку, а позов прокурора про

відшкодування витрат на лікування потерпілого задоволено необгрунтовано,

мотивований. З цих підстав, просить скасувати вирок щодо нього та
постановити нове

рішення з
пом'якшенням покарання, позов потерпілого про відшкодування

матеріальних збитків задовольнити частково на суму 1950 грн., який підлягає

стягненню солідарно з обох засуджених, в задоволенні позову прокурора
відмовити.

В запереченнях на апеляцію
прокурора:

- потерпілий
указує на законність і обґрунтованість вироку, просить його залишити без

зміни;

- засуджений
ОСОБА_1 вказує на необґрунтованість апеляції прокурора,

просить її
залишити без задоволення, а вирок щодо нього змінити в частині

призначення основного й додаткового покарання із застосуванням ст.69 КК
України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок щодо засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2
не оскаржується.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримання апеляції прокурора та
про залишення без задоволення апеляції засудженого
ОСОБА_1, пояснення засудженого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтримання апеляцію подану засудженим та
заперечували проти задоволення апеляції прокурора, засудженого
ОСОБА_2 і його захисника ОСОБА_5 про залишення
вироку без зміни, потерпілого ОСОБА_6. про часткове підтримання

3

апеляції прокурора стосовно засудженого ОСОБА_1 та про залишення вироку щодо ОСОБА_2 без зміни, останнє слово ОСОБА_1, в якому
він просив змінити вирок стосовно нього з
пом'якшення покарання з застосуванням ст.69 КК України, ОСОБА_2 про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляцій, колегія суддів
вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, а
апеляція засудженого ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного злочину, за який вони засуджені, при
обставинах, установлених судом, відповідає фактичним обставинам
справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні та
наведеними у вироку доказами і є обгрунтованим.

Доводи засудженого ОСОБА_1 в апеляції про відсутність між ним і ОСОБА_2 попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілого були всебічно перевірені судом і спростовуються наведеними у
вироку доказами.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_1, визнаючи свою вину у вчиненні розбійного нападу, стверджував, що зустрівши
біля громадського туалету потерпілого - ОСОБА_6, він ударив
того палкою по голові, слідом останнього вдарив
ОСОБА_2 Коли потерпілий упав на землю, у нього випали гроші у сумі 1950
грн., які він забрав і поділив пополам із ОСОБА_2

Засуджений ОСОБА_2 стверджував, що він бачив ОСОБА_1 поруч с потерпілим, який лежав на землі. Він підняв палку і вони
пішли. Ударів ОСОБА_6 не наносив і гроші у нього не забирав.

Ці заперечення засуджених проти обвинувачення розглядалися судом і спростовуються
наведеними у вироку доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 на досудовому слідстві і в судовому засіданні послідовно стверджував, що у нічний час він відпочивав із
співробітниками у кафе, де познайомився з ОСОБА_7, яку потім
пішов проводжати додому; Біля громадського туалету на зустріч йому вийшов
ОСОБА_1, після чого він отримав удар
по голові і втратив свідомість. Ранком прийшов до тями і виявив пропажу грошей у
сумі 2700 грн.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила, що з ОСОБА_6 вона познайомилася у кафе і той у нічний час проводжав її додому. По дорозі
вона зайшла в громадський туалет, і, почувши удари, вийшла.
Біля туалету стояли ОСОБА_1 й ОСОБА_2, які взяли її за руки і сказали, що треба тікати. Пізніше ОСОБА_1 розповів, що він і
ОСОБА_2 нанесли удари палками по голові
потерпілого і забрали з його кишені гроші у сумі близько 2000
грн.

Свідок ОСОБА_8 показала, що зі слів доньки ОСОБА_7 їй стало відомо, що
ОСОБА_1 й ОСОБА_2 біля громадського туалету побили потерпілого ОСОБА_6 і
заволоділи його грошима.

Свідок ОСОБА_9 показав, що затриманий ОСОБА_2 розповів йому, що він із
ОСОБА_1 біля ринку у смт. Високопілля побили потерпілого ОСОБА_6. і забрали у
нього гроші у сумі 2000 грн.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 підтвердили, що разом з ОСОБА_6 відпочивали у кафе, вживали спиртні напої, за
все розраховувався потерпілий. Після закриття кафе всі розійшлись.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, потерпілому ОСОБА_6, при вказаних ним обставинах, були заподіяні тяжкі тілесні
ушкодження, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою
поверхнею контактування і не могли утворитися при падінні з висоти
власного росту. (а.с. 53, 54)

Висновки цієї
експертизи підтверджують показаннями засудженого ОСОБА_1 у судовому засіданні про механізм нанесення ним і ОСОБА_2 ударів палками по голові потерпілого, а також
узгоджуються з показаннями потерпілого
ОСОБА_6., свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

4

про
те, тдо засуджені ОСОБА_1 й
ОСОБА_2 під чае нападу побили палками потерпілого
ОСОБА_6

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав піддавати сумніву
достовірність свідчень потерпілого, в тому числі щодо розміру завданого йому
збитку на суму 2700 грн., та свідків. Тому
доводи апеляції ОСОБА_1 про те, що обвинувачення
ґрунтується на суперечливих доказах, слід визнати безпідставними.

Сукупність наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку,
свідчить про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою змовою між собою, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_6.,
поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, під час
якого заволоділи його грошима у сумі 2700 грн. їхня вина у цьому судом доведена повністю. Злочинні дії засуджений за ч.4
ст.187 КК України кваліфіковані правильно.

Твердження засудженого ОСОБА_1 в апеляції про те, що досудовим слідством і судом однобічно й неповно дослідженні
обставини справи, що докази у справі зібрані і дослідженні з
порушенням вимог кримінально-процесуального закону, не грунтуються на матеріалах справи. Перевіркою матеріалів справи не
встановлено даних, які б свідчили про
однобічність, неповноту, необ'єктивність чи упередженість дослідження органом досудового слідства й судом обставин, що могли мати
значення для справи. Ніяких клопотань чи заяв із цього приводу від нього та
його захисників не надходило. З протоколу судового
засідання вбачається, що..-судом у повній мірі перевірялися позиція захисту ОСОБА_1 шляхом допиту потерпілого, свідків, дослідженням письмових матеріалів справи. Після
дослідження судом доказів у справі ні він, ні
його захисники: ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_14 не заявляли клопотань про
доповнення судового слідства.

Також під час досудового й удового слідства не було допущено порушень кримінально-процесуального закону^ які б ставили під
сумнів достовірність доказів та висновок суду про винність ОСОБА_1
і ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який вони засуджені.

Доводи прокурора про м'якість покарання, призначеного ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також доводи засудженого ОСОБА_1 про суворість
призначеного йому покарання, є безпідставними.

Призначаючи ОСОБА_1 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь
тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного,
який характеризується позитивно, обставини, що пом'якшують покарання, а саме: повне визнання вини, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, на які є посилання в апеляції
засудженого. Як видно з матеріалів справи, він раніше притягувався до
кримінальної відповідальності. З урахуванням
цих даних, судом призначено покарання ОСОБА_1 у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції ч.4
ст.187 КК України, яке на думку колегії суддів за своїм видом і розміром
є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи ОСОБА_2 вид та міру покарання, суд першої інстанції, згідно з
вимогами ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину,
дані про особу винного, який характеризується позитивно, та правильно визнав обставинами, що пом'якшують його покарання, такі
як, перше притягнення до кримінальної
відповідальності, відшкодування завданої шкоди, наявність на утриманні
неповнолітньої дитини. Це підтверджується наявними у справі довідками і даними
про те, що ОСОБА_2 із свого боку відшкодував
матеріальні збитки та моральну шкоду потерпілому ( а.с. 263,277, 395,
396, 399,408)

Врахувавши сукупність зазначених обставин, що пом'якшують покарання ОСОБА_2, дані про його особу, а також думку потерпілого в
трудовому засіданні про пом'якшення покарання
засудженому, суд обґрунтовано визнав ці обставини такими, що істотно знижують тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для
призначення йому покарання із застосуванням ст.69
КК України нижче від найнижчої

5

межи, встановленої ч.4 ст.187 КК України. Призначене йому покарання за
видом і розміром с необхідним і достатнім для його виправлення й
попередження нових злочинів.

Підстав вважати призначене кожному засудженому покарання м'яким, на що
вказує в апеляції прокурор, а також надто суворим, як це стверджує засуджений ОСОБА_1,
колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора в апеляції на те, що у судовому засіданні ОСОБА_1 фактично частково визнав свою вину, а ОСОБА_2 не визнав
свою вину, не можуть бути підставами для призначення засудженим більш суворого
покарання, оскільки це є способом їхнього захисту і не є
обставиною, яка обтяжує покарання.

Разом із тим, апеляція засудженого ОСОБА_1 у частині вирішенні цивільного
позову підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про задоволення цивільного позову ОСОБА_6. про відшкодування матеріальної й моральної шкоди, прокурора
про відшкодування витрат на стаціонарне лікування
потерпілого, судом порушені кримінально-процесуальні норми, що регулюють порядок судового розгляду цивільного позову в
кримінальній справі.

Згідно з ч.5 ст.334 КПК України суд, визнавши розмір відшкодування
матеріальної і моральної (немайнової) шкоди
повинен навести у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення про задоволення цивільного позову, а також перевірити обґрунтованість заявлених вимог і навести відповідні
розрахунки сум, що підлягають стягненню. Проте, в порушення вимог ст.ст. 28,
328 КПК України, суд першої інстанції у
мотивувальній частині вироку при задоволенні цивільних позовів потерпілого й прокурора не мотивував свого висновку щодо розміру сум
відшкодування матеріальної й моральної шкоди, витрат на
лікування потерпілого, які підлягають стягненню, та не навів у вироку відповідних доказів на підтвердження власних розрахунків
присуджених сум.

Як видно з вироку, суд, задовольняючи частково позов потерпілого про відшкодування матеріальної й моральної шкоди вказав лише
загальну суму 3850 грн. без відповідного розмежування та
розрахунку цих сум. Задовольняючи повністю позов прокурора, суд узагалі не вказав суму, яка підлягає стягненню, та не навів
відповідного розрахунку присуджених сум та докази на їх підтвердження.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині
вирішення цивільного позову не можна визнати
законним і обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню з поверненням справи на
новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, -залишити без задоволення.

Апеляцію засудженого ОСОБА_1
задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 13 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд у порядку цивільного судочинства в
той же суд, але в іншому складі.

У решті вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без зміни.