АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/106/15-к Номер провадження 11-кп/786/383/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Єлізаветівка Диканського району Полтавської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працює машиністом технологічних компресорів в Диканському ЛВУЛГ «Солохівський промисловий майданчик», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь держави витрати в сумі 1179,36 гривень на проведення судових експертиз по справі.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він близько 18 години 17 жовтня 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки "Volkswagen Transporter" державний номерний знак НОМЕР_1 та рухався по вулиці Димитрова у напрямку вулиці Горького у смт. Диканька Полтавської області. Наближаючись до перехрестя вулиць Димитрова та Горького в смт. Диканька Полтавської області в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, змінив напрямок свого руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв наїзд на велосипедистку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася прямолінійно у попутному напрямку.

В результаті вчиненого ДТП потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в м`які тканини голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в центрі тім`яної області з розповсюдженням на центр потиличної області, крововиливи під мозкову оболонку в лобній долі лівої півкулі, в лобній долі правої півкулі, крововилив в прикореневий відділ обох легень, під капсулу обох нирок, садна обличчя, верхніх кінцівок, синець обличчя. Вказані тілесні ушкодження, згідно експертного висновку, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_10 .

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_9 та в його інтересах адвокат ОСОБА_8 просять вирок суду від 25.03.2015 року змінити, призначивши ОСОБА_9 показання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.

Зокрема, адвокат ОСОБА_8 зазначає, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , хоча й підтверджують вину ОСОБА_9 , однак не можуть бути предметом дослідження автотехнічних експертиз, оскільки вищевказані свідки не бачили самого моменту ДТП. Крім того, висновки судової автотехнічної експертизи носять варіантний характер.

На переконання адвоката, огляд ОСОБА_9 на стан алкогольного сп`яніння належним чином не проводився, а тому долучена до матеріалів справи роздруківка з приладу «Драгер» не є належним доказом факту алкогольного сп`яніння обвинуваченого.

Зазначає, що судом при прийнятті рішення не враховано наявність на утриманні обвинуваченого матері, яка є пенсіонеркою, сина-інваліда з дитинства, який фактично перебуває на утриманні свого батька.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги, потерпілу, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, прокурора, який просить вирок суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, внаслідок чого спричинена смерть потерпілої ОСОБА_10 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які у судовому засіданні повно та усестороннє перевірені та досліджені судом.

При призначенні покарання судом першої інстанції правильно враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого та призначено покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КК України. А тому, зазначені в апеляційних скаргах, на думку апелянтів, недоліки є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

Так, не є обґрунтованим твердження апелянтів, що суд при призначенні покарання не врахував усіх пом`якшуючих покарання обставин. Зокрема те, що злочин є неумисним, тому наслідків від нього він не бажав та не міг передбачити.

Суд не повинен враховувати цю обставину, оскільки вказаний злочин відноситься до неумисних необережних злочинів, яка полягає у злочинній недбалості, коли особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Крім цього захисник у апеляційній скарзі стверджує, що обвинувачений повністю визнав свою вину, але в той же час заперечує обґрунтованість вини обвинуваченого, посилаючись на те, що свідки дорожньо-транспортної події безпосередньо не бачили самого моменту ДТП і їх показання, дані при проведенні слідчого експерименту не можуть бути вихідними даними при проведенні автотехнічних експертиз.

Такі заперечення захисника є повністю необґрунтованими. Як свідчить аудіозапис судового засідання від 23 лютого 2015 року, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 детально розповів про обставини ДТП, вказавши розташування як потерпілої так і автомобіля безпосередньо перед ДТП та після нього. Його показання відповідають тим фактичним даним, які були здобуті при огляді місця ДТП. Його показання підтверджені і показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який також зазначив розташування потерпілої та автомобіля безпосередньо перед ДТП та після нього, хоча і він безпосередньо самого наїзду на потерпілу не бачив.

Тому той факт, що вказані свідки не побачили безпосередньо самого наїзду на потерпілу, не може свідчити про необ`єктивність показань цих свідків.

Висновки проведених автотехнічних експертиз, які були досліджені в суді першої інстанції, не викликають жодних сумнівів у їх об`єктивності, оскільки навіть проведена експертиза згідно показань самого обвинуваченого зробила однозначний висновок про його вину у спричиненні даної ДТП. Висновки експертиз не мають ніяких суперечностей. Будь яких клопотань зі сторони захисту про проведення якоїсь іншої експертизи для з`ясування цих чи інших обставин не надходило.

Не викликає ніяких сумнівів і факт перебування обвинуваченого під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Цей факт підтверджений показаннями алкотестеру «Драгер», згідно якого результат тестування обвинуваченого складає 2,24%. Із результатами тестування погодився і сам обвинувачений. Крім цього він у судовому засіданні дав показання про те, що він в той день, приблизно в 11 год. 30 хв. вживав спиртні напої, а саме випив 300 гр. горілки. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який є працівником ДАІ, підтвердив, що від обвинуваченого було чути запах алкоголю, після чого було проведено тестування за його згодою. Крім цього і обвинувачений тоді не заперечував факту вживання алкоголю. А той факт, що обвинувачений не виявляв зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, не може свідчити про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції стороною захисту не надано і не наведено будь яких даних, які б викликали сумнів з приводу чи перебував обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння.

З приводу об`єктивності показань самого приладу «Драгер», то він пройшов повірку, а час проведення тестування, зазначений у роздруківці, відповідав часу проведення тестування обвинуваченого.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, дослідивши вказану обставину, правомірно дійшов висновку про перебування обвинуваченого під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та врахував цю обставину в якості обтяжуючої покарання.

Призначаючи покарання суд першої інстанції врахував в якості пом`якшуючих покарання обставин його щире каяття, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу, який є несудимим, повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем роботи, має осіб які потребують його матеріальної допомоги. Крім цього судом враховано, що при вчиненні злочину обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила дорожнього руху, внаслідок загибелі потерпілої сиротами залишилися троє неповнолітніх дітей, не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69 та 75 КК України. Також суд врахував і позицію потерпілої, яка наполягала на найсуворішому покаранні.

Тому заперечення з цього приводу, наведені у апеляційних скаргах є безпідставними.

Зазначений у апеляційній скарзі обвинуваченого, той факт, що потерпіла, рухаючись по зустрічній смузі руху також порушила правила дорожнього руху, не може бути підставою для пом`якшення покарання, оскільки такі її дії не були в причинному зв`язку з вказаною ДТП.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства в ході розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не встановлено.

За змістом ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Зважаючи на зазначені обставини, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним, обгрунтованим і справедливим, тому апеляційні скарги захисника обвинуваченого та обвинуваченого необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Диканського районного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3