Справа № 646/1692/14-к
№ провадження 1-в/646/1/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.01.2015 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника Диканівської виправної колонії №12 ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу захисника - адвоката ОСОБА_5 про скасування висновку з протоколу №6 засідання комісії від 05 лютого 2014 року та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до ст. 81 КК України засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровобад Республікуи Азербайджан, громадянина Російської Федерації, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Вироком апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14 червня 2010 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114 КК України до 8 років позбавленні волі (т.1 а.с. 24-29).

Ухвалою Верховного Суду України від 16 грудня 2010 року вирок змінено, та призначене засудженому ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, зменшено до 6 років позбавлення волі (т.1 а.с. 30-38).

27 січня 2014 року захисник засудженого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_5 звернувся до Диканівської виправної колонії УДПС України в Харківській області (№12) з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6

05 лютого 2014 року комісія Диканівської виправної колонії УДПС України в Харківській області (№12) з розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення постановила: стриматися від подання матеріалів до суду про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , оскільки своєю поведінкою і ставленням до праці він не довів свого виправлення.

21 лютого 2014 року адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою, яку в подальшому уточнив і доповнив, просив скасувати висновок комісії Диканівської виправної колонії УДПС України в Харківській області (№12) і ухвалити рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання (т.1 а.с.1-4, т.2 а.с. 121-124).

У своїй заяві захисник - адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в Диканівській виправній колонії №12 з 01.10.2012 року, засуджений апеляційним судом Автономної Республіки Крим від 14 червня 2010 року за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114 КК України та Ухвалою Верховного Суду Україхни від 16 грудня 2010 року до 6 років позбавлення волі. Термін відбування покарання рахується з 08 липня 2009 року згідно вироку. Враховуючи відбуття трьох четвертей призначеного строку покарання, а також бездоганну поведінку та сумлінну працю ОСОБА_6 адвокат звернувся до адміністрації виправної колонії щодо застосування до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування подальшого покарання. Проте, 05 лютого 2014 року комісія Диканівської виправної колонії УДПС України в Харківській області (№12) з розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення постановила: стриматися від подання матеріалів до суду про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , оскільки своєю поведінкою і ставленням до праці він не довів свого виправлення. Вказана обставина стала єдиною підставою для відмови комісією установи щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення. Непогоджуючись з рішенням комісії, адвокат 21 лютого 2014 року звернувся до суду зі скаргою щодо скасування протоколу комісії №6 від 05 лютого 2014 року та застосування до засудженого умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Крім того, заявник вказує, що засуджений ОСОБА_6 має інвалідність ІІІ групи, однак був працевлаштований на виробництві колонії, приймав участь у роботах по поліпшенню житлово-побутових умов місць позбавлення волі та інших допоміжних роботах у швацькому цеху. Був залучений до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», приймає активну часть у підготовці та проведенні суспільно-масових заходів серед засуджених. За період відбування покарання вимог режиму тримання не порушув, дисциплінарних стягнень не має, неодноразово заохочувався правами адміністрації колонії, характеризується задовільно.

При цьому, зазначає, що вказівки прокурора Червонозаводського району м.Харкова від 28.02.2014 року щодо усунення порушень вимог кримінально-виконавчого законодавства при застосуванні до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення на даний час не виконані.

Заслухавши думку прокурора та представника колонії, які заперечували проти задоволення скарги та вважали, що підстав для скасування рішення комісії від 05.02.2014 року щодо неможливості застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання немає, оскільки повторно вирішити вказане питання комісія може лише через рік, тобто 05.02.2015 року, захисника - адвоката ОСОБА_5 і засудженого ОСОБА_6 , які просили задовольнити скаргу в повному обсязі, суд вивчивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, прийшов до наступного висновку.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14 червня 2010 року за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114 КК України до 8 років позбавленні волі. Ухвалою Верховного Суду Україхни від 16 грудня 2010 року вирок змінено, та призначене засудженому ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, зменшено до 6 років позбавлення волі. В Іншій частині вирок залишено без змін. Початок строку 08 липня 2009 року, кінець строку 08 липня 2015 року.

Засуджений ОСОБА_6 знаходиться в місцях позбавлення волі з 14 липня 2009 року.

Виходячи з положень статті 91 КВК України в судовому засіданні вивчалися матеріали особової справи засудженого, з яких вбачається, що за час перебування в Київському слідчому ізоляторі він допускав порушення вимог режиму тримання, за що один раз притягуався до дисциплінарної відповідальності, стягення погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав, до праці не залучався.

Під час перебування у Сімферопольськоу слідчого ізоляторі з 11.05.2010 року по 18.10.2010 року вимоги режиму тримання та розпорядок дня порушував, за що мав одне дисциплінарне стягнення, заохочень не мав, до праці не залучався.

Під час перебування в Київському слідчому ізоляторі з 18.10.2010 року по 27.12.2010 року, вимог режиму тримання та розпорядок дня не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

Під час перебування в Сімферопольському слідчому ізоляторі з 27.12.2010 року по 22.03.2011 року вимог режиму тримання та розпорядок дня не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

В період з 22 березня 2011 року по 07 червня 2011 року відбував покарання в Сімферопольській виправній колонії (№102) в АР Крим в секторі максимального рівня безпеки в приміщенні камерного типу, вимог режиму та розпорядок дня не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

Під час перебування в лікувальному закладі при Луганському ізоляторі з 29.06.2011 року по 02.08.2011 року вимог режиму тримання та розпорядок дня не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

В період з 02.08.2011 року по 31.08.2012 року відбував покарання в Сімферопольській виправній колонії (№102) в АР Крим і секторі максимального рівня безпеки в приміщенні камерного типу, вимог режиму тримання та розпорядок дня не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. За період відбування покарання зарекомендував себе позитивно, адміністрацією установи чотири рази заохочувався, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Під час перебування в Харківському слідчому ізоляторі з 19.09.2012 року по 01.10.2012 року вимог режиму тримання та розпорядок дня не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 01.10.2012 року вібуває покарання в Диканівській виправній колонії (№12), вимог режиму тримання не порушував, дисциплінарних стягнень не має, адміністрацією установи заохочувався 2 рази.У відношенні до представників адміністрації установи тактовний. На заходи виховного характеру реагує задовільно. По прибуттю до установи, відповідно до статті 107 КВК України йому ро`яснені права і обов`язки засудженого до позбавлення волі, однак працевлаштованим на виробництві він не був, приймав участь у роботах по поліпшенню житлово-побутових умов місць позбавлення волі та інших допоміжних роботах у швацькому цеху, без оплати праці. Був залучений до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», приймає активну часть у підготовці та проведенні суспільно-масових заходів серед засуджених.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з початку його перебування в установі на виробництві колонії не працевлаштований у зв`язку з інвалідністю ІІІ групи, однак приймає участь у роботах по поліпшенню житлово-побутових умов місць позбавлення волі та інших допоміжних роботах, відноситься до них сумлінно. Цивільний позов згідно вироку суду в сумі 234,60грн. погашено в повному обсязі за допомогою грошових переводів рідних, щодо яких містяться дані в матеріалах особової справи.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. До таких питань відноситься і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокове звільнення. Отже, захисник засудженого - адвокат ОСОБА_5 відповідно до чинного законодавства скористалася наданим їй правом і надіслав до Червонозаводського районного суду м. Харкова скаргу про скасування рішення комісії №6 від 05.02.2014 року та про застосування відносно засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.

Статтею 81 Кримінального кодексу України передбачено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Стаття 81 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Відповідно до статті 118 КВК України, станом на 05.02.2014 року, засуджений ОСОБА_6 починаючи з моменту його перебування в колонії повинен був працювати в місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявності інвалідності ІІІ групи та висновку лікарської комісії, який міститься в матеріалах особової справи.

Праця осіб, позбавлених волі, організовується відповідно до вимог законодавства про працю, норм та правил безпеки праці, виходячи з її обов`язковості.

Інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання врегульований нормами кількох галузей права, - кримінального права, кримінального процесу та кримінально-виконавчого права, яке регулює порядок та умови винесення установою (органом) виконання покарання подання до суду про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно положень статті 154 КВК України рішення про внесення подання про умовно-дострокове звільнення приймається на засіданні комісії, яку очолює начальник установи (органу) виконання покарань. Засідання комісії проводиться відкрито з метою здійснення виховного впливу на засуджених. На засідання комісії запрошуються засуджені, питання про можливість подання до умовно-дострокового звільнення якого розглядається.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 08.12.2003 року №239 передбачено обов`язкову участь на всіх засіданнях адміністрації установ виконання покарань представників служб соціально-виховної та психологічної роботі зі спецконтингентом та по контролю за виконанням судових рішень регіональних управлінь (п.3.2). Крім цього, відповідно до вказівки Державного департаменту України з питань виконання покарань матеріали на деякі категорії засуджених, зокрема, засуджених за злочини проти національної безпеки тощо) підлягають обов`язковому узгодженню в регіональному управлінні.

На момент розгляду справи, встановлено, що вказівки прокурора Червонозаводського району м.Харкова від 28.02.2014 року щодо усунення порушень вимог кримінально-виконавчого законодавства при застосуванні до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення на даний час виконані лише в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділення СПС №2 ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, суд вважає, що рішення комісії Диканівської виправної колонії УДПС України в Харківській області (№12) з розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від 05.02.2014 року в частині, що стосується неможливості застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення, підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та передбачає добросовісне виконання трудових обов`язків, проявляється у покращенні кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищенні виробничої кваліфікації, додержанні правил охорони праці та техніки безпеки.

За весь час перебування в місцях позбавлення волі, засуджений ОСОБА_6 характеризується позитивно, однак в матеріалах особової справи, відсутні відомості про те, з якого часу він працевлаштований, крім того особа не отримує заробітну плату, заявлений цивільний позов погашений за допомогою близьких родичів. При цьому, будь-яких заяв засудженого щодо відмови від місця або умов роботи, визначених адміністрацією колонії відсутні.

Суд зазначає, що матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, а також відомостей, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, визначений обвинувальним вироком суду у відношенні засудженого.

Враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що без дотримання порядку розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який вчинив злочин проти основ національної безпеки України, та детального вивчення даних щодо залучення засудженого до трудової діяльності, на даний час не можливо прийняти рішення щодо умовно-дострокового звільнення в порядку, визначеному ст.81 КК України, а тому клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 є передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.81 КК України, ст. 154 КВК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу захисника - адвоката ОСОБА_5 про скасування висновку з протоколу №6 засідання комісії від 05 лютого 2014 року та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити частково.

Рішення комісії Диканівської виправної колонії УДПС України в Харківській області (№12) з розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від 05.02.2014 року в частині, що стосується неможливості застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення, скасувати.

В іншій частині скарги захисника адвоката ОСОБА_5 щодо застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а для засудженого, який тримається під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

СУДДЯ