Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Філатова В.М. та Гриціва М.І.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві 15 січня 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього,

встановила:

вироком
Артемівського районного суду міста Луганська від 03 березня 2007 року, який
ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12 червня 2007 року було
залишено без зміни,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Луганська, мешканця села Розкішного
Луганської області, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК
України до обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортними
засобами, звільнено від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК
України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та відповідно до ст. 49 КК
України звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням
строків давності.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь:

- Луганської обласної клінічної лікарні 437 гривень 40 копійок та 972
гривні на відшкодування витрат на стаціонарне лікування відповідно ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

- «Княгиненської» лікарні Краснолуцького відділу охорони здоров'я 348
гривень 92 копійок на відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_4.

- ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 2000 гривень та 1000
гривень відповідно.

- на користь експертної установи судові витрати в розмірі 290 гривень 60
копійок.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, керуючи автомобілем
ГАЗ - 32213, під час руху по вулиці Лутугинській у місті Луганську порушив п.
10.1 Правил дорожнього руху - перед зміною напрямку руху не переконався в
безпечності цього маневру, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з
автомобілями ВАЗ - 2106 та ВАЗ - 21099, якими керували відповідно ОСОБА_2 та
ОСОБА_5.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди названі водії та пасажир ОСОБА_6,
яка знаходилася в автомобілі ГАЗ - 32213, отримали середньої тяжкості тілесні
ушкодження, а пасажир автомобіля ВАЗ - 2106 ОСОБА_7 - легкі тілесні ушкодження
з короткочасним розладом здоров'я.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення та закрити
справу за відсутністю складу злочину. Своє прохання мотивує тим, що суд неповно
та однобічно дослідив фактичні обставини справи, зокрема, не врахував даних
справи про виїзд його автомобіля на зустрічну смугу руху в зв'язку з раптовою
появою на проїзній частині дороги велосипедиста, та допустив істотні порушення
вимог кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у
задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Порушуючи питання про скасування вироку, засуджений, як видно зі змісту
касаційної скарги, по суті свої вимоги мотивує тим, що висновки судових рішень
не відповідають фактичним обставинам справи.

Між тим, згідно з ч. 3 ст. 398 КПК України до компетенції касаційного суду
не входить перевірка судових рішень з цих підстав. Тому доводи засудженого в
цій частині перегляду не підлягають.

Крім того, в матеріалах справи немає законних підстав для скасування
судових рішень і з мотивів, зазначених у касаційній скарзі. Зокрема,
аргументуючи висновок про винуватість ОСОБА_1 в порушенні правил безпеки
дорожнього руху, вчиненого за обставин, викладених у вироку, суд послався на
показання потерпілого ОСОБА_3. про виїзд мікроавтобуса ОСОБА_1 на зустрічну
смугу руху за відсутності перешкод на його смузі руху, аналогічних показань
потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8, показань самого засудженого про
виїзд його автобуса на зустрічну смугу руху, даних висновків автотехнічної
експертизи про невідповідність дій ОСОБА_1 правилам дорожнього руху. Оглядом
місця події встановлено, що транспортні засоби зіткнулися на смузі руху
автомобілів, якими керували потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_5., про що також
свідчать характер та локалізація технічних пошкоджень на транспортних засобах
учасників дорожньої пригоди. Даними висновків судово-медичних експертиз
стверджується заподіяння потерпілим різного ступеня тяжкості тілесних
ушкоджень.

Сукупність
наведених у вироку доказів, якими суд дав правильну оцінку, переконливо
свідчить про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому злочину. Тому доводи скарги
про незаконність засудження є необґрунтованими.

Як видно з
матеріалів справи, суд першої інстанції перевірив версію засудженого про виїзд
велосипедиста на його смугу руху й, оскільки доводи на користь цієї версії не
підтвердились, визнав її неспроможною, навівши при цьому мотиви спростування,
які ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції й залишив
вирок без зміни. При цьому, як видно з ухвали, суд ретельно перевірив усі
доводи засудженого та його захисника, в тому числі й ті, в яких стверджується
про розгляд справи незаконним складом суду, розслідування справи особою, яка
підлягала відводу та порушення права на захист.

Спростовуючи їх, суд обґрунтовано зазначив, зокрема, що в матеріалах справи
немає документальних чи інших об'єктивних даних, які б вказували на наявність
передбачених ст. 54 КПК України обставин, що виключають участь судді в розгляді
справи. Правильно вказано й на те, що станом на час досудового слідства,
слідчий, який його провадив, не перебував по відношенню до ОСОБА_1 в родинному,
процесуальному чи іншому становищі, який би давав підстави сумніватися в його
об'єктивності.

Як видно з протоколу судового засідання, ОСОБА_1 мав захисника й упродовж
судового розгляду не був позбавлений можливості користуватися процесуальними
правами засудженого. Зважаючи на ці обставини, суд слушно визнав безпідставними
доводи останнього про порушення його права на захист.

Не применшують правильність висновків суду й посилання ОСОБА_1 на обмеження головуючим
процесуальних прав його захисника в судовому засіданні, оскільки в даному
випадку головуючий не обмежував повноважень останнього, а відповідно до вимог
ст. 271 КПК України зобов'язував виконувати їх у рамках процесуального закону.

Інших порушень матеріального чи кримінально-процесуального закону, які б
викликали сумніви в законності та обґрунтованості постановлених судових рішень,
не встановлено.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1.

С у д д і :

Присяжнюк Т.І. Філатов В.М. Гриців М.І.