Провадження № 11-кп/783/245/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002177 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 171 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_2

за ч.1 ст. 171 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_10 , який виступає в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за ч.1 ст.171 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень. ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за ч.1 ст.171 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання після вступу вироку в законну силу підлягає скасуванню.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 в групі з ОСОБА_7 26.06.2013 року близько 17 год. 50хв., діючи спільно, маючи умисел на перешкоджання законній професійній діяльності кореспондента «Савік Шустер Студіо» ОСОБА_12 та телеоператора «Савік Шустер Студіо» ОСОБА_13 , які готували репортаж для програми «Шустер Життя адреналін» на тему: «Скільки коштів можна зібрати від перехожих у м. Львові на благодійні цілі для хворої дитиниінваліда», будучи незадоволеними проведенням відеозйомки на пл. Ринок у м. Львові, де вони перебували на той момент, достовірно знаючи про те, що дана відеозйомка проводиться у зв`язку із здійсненням професійної діяльності журналістів, затуляли руками об`єктив відеокамери потерпілого ОСОБА_13 , застосувавши фізичну силу, схопили за руку кореспондента ОСОБА_12 , спричинивши останній фізичного болю, вирвали службове посвідчення у ОСОБА_12 з руки, після чого ОСОБА_7 викинув дане посвідчення у смітник. В результаті цих дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілі припинили проведення журналістського експерименту, а відеоматеріал про його проведення не потрапив до ефіру.

На вирок суду захисником засудженого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_10 та прокурором подані апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 171 КК України. Звертає увагу на вимоги ст. 11 Закону України «Про інформацію», а зокрема на те, що фіксація особи на фото- та відеоапаратуру без згоди особи під час перебування її і у публічному місці і поза цим місцем це факт отримання журналістом інформації про фізичну особу, що відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускається. При цьому покликається на те, що журналістська діяльність ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які під час вказаних подій знімали ОСОБА_6 і ОСОБА_7 безпосередньо у фокусі телекамери без згоди останніх, не була законною, оскільки порушувала передбачене нормами міжнародного права і національного законодавства право особи на приватність. Водночас ОСОБА_6 не створював будь-яких перепон чи обмежень роботі ОСОБА_12 щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації, а ним було лише висловлене законне прохання не знімати його і лише безпідставна та незаконна відмова ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у цьому призвела до конфліктної ситуації. Суд при прийнятті рішення не взяв до уваги положення, які закріплені у ст.307 ЦК України. Крім цього, вважає, що суд порушив вимоги ч.1 ст. 337 КПК України, а саме вийшов за межі висунутого обвинувачення, вказавши, що ОСОБА_6 достовірно знав про те, що відеозйомка ОСОБА_13 , ОСОБА_12 проводиться у зв`язку із здійсненням професійної діяльності журналістів, та вказавши наслідки інкримінованого у вину ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме, що в результаті дій останнього потерпілі припинили проведення журналістського експерименту, а відеоматеріал про його проведення не потрапив до ефіру. Захист вказує, що дані факти не досліджувались в ході досудового розслідування та не інкримінувались ОСОБА_6 . Одночасно суд, всупереч вимог ч.2 ст. 86 КПК України, при ухваленні вироку послався на ряд недопустимих доказів, отриманих з істотним порушенням прав та основоположних свобод людини та вимог кримінально-процесуального законодавства України. При цьому захисник вважає недопустимими доказами дані протоколу огляду посвідчення журналіста ОСОБА_12 та відеозапису подій 26 червня 2013 року, якими обгрунтовано вирок, оскільки посвідчення було оглянуто до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а відповідна копія відеозапису фактично створена пізніше вказаної у процесуальних документах дати її одержання та огляду слідчим. На підставі наведеного захисник просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 скасувати а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості. При цьому покликається на те, що судом не в повній мірі було враховано, що обвинувачені вчинили злочин щодо журналістів, який набув значного суспільного резонансу, а також на те, що в ході досудового розслідування та судового розгляду обвинувачені не визнали своєї вини, перешкоджали здійсненню досудового розслідування, вводили орган досудового розслідування та суд в оману, що свідчить про те, що останні не усвідомили суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 171 КК України у виді обмеження волі на строк два роки і на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком два роки; ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 171 КК України у виді обмеження волі на строк два роки і на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком два роки.

На апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення, в яких вважає, що вимоги, які викладені у апеляційній скарзі, нічим не обґрунтовані, та просить залишити дану апеляційну скаргу без задоволення.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 прокурор Галицького району м. Львова ОСОБА_9 подав заперечення, в яких вважає дану апеляційну скаргу необґрунтованою а викладені у ній факти надуманими. При цьому прокурор покликається на вимоги ч.1 ст. 307 ЦК України, згідно якої згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці а також на вимоги положень, які закріплені у ч.1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» . Вказує, що журналістська діяльність потерпілих здійснювалась у встановленому законом порядку та не потребувала попередньої згоди осіб з натовпу, які потрапили в кадр. Звертає увагу, що обвинувачені перешкоджали законній професійній діяльності журналістів не тим, що забороняли знімати себе під час проведення відео зйомки, а тим, що затуляли руками об`єктив відеокамери, застосували фізичну силу, схопили за руку кореспондента ОСОБА_12 , спричинивши їй фізичного болю, вирвали службове посвідчення у ОСОБА_12 з руки, після чого ОСОБА_7 викинув дане посвідчення у смітник. В результаті цих дій обвинувачених потерпілі припинили проведення журналістського експерименту, а відеоматеріал про його проведення не потрапив до ефіру. Крім цього прокурор спростовує доводи захисту щодо не встановлення відношення ОСОБА_12 до професійної діяльності журналіста, а також посилання на відсутність інформації про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Одночасно вказує, що доводи захисника в частині недопустимості доказів є не обгрутованими. Просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступи захисника ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, виступ прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти апеляційної скарги захисника, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає до задоволення а апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до положень п.п.2,3 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінально - процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінально- процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Покликання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст. 337 КПК України, а саме вийшов за межі висунутого обвинувачення, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Проте, суд першої інстанції належним чином не дотримався даних вимог КПК, а зокрема, вказавши у вироку, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 достовірно знали про те, що відеозйомка ОСОБА_13 , ОСОБА_12 проводиться у зв`язку із здійсненням професійної діяльності журналістів, та вказавши наслідки інкримінованого у вину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме, що в результаті дій обвинувачених потерпілі припинили проведення журналістського експерименту, а відео матеріал про його проведення не потрапив до ефіру, вийшов за межі висунутого обвинувачення, чим допустив істотне порушення вимог кримінально - процесуального закону.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження органами досудового розслідування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачувались у тому, що умисно перешкоджали законній професійній діяльності кореспондента «Савік Шустер Студіо» ОСОБА_12 та телеоператора «Савік Шустер Студіо» ОСОБА_13 , які готували репортаж для програми «Шустер Життя адреналін» на тему: «Скільки коштів можна зібрати від перехожих у м. Львові на благодійні цілі для хворої дитини інваліда» При цьому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , будучи незадоволеними проведенням відеозйомки на пл. Ринок у м. Львові, де вони перебували на той момент, з метою перешкоджання законній професійній діяльності вказаних журналістів, затуляли руками об`єктив відеокамери потерпілого ОСОБА_13 , застосувавши фізичну силу, схопили за руку кореспондента ОСОБА_12 , спричинивши останній фізичного болю, вирвали службове посвідчення у ОСОБА_12 з руки, після чого ОСОБА_7 викинув дане посвідчення у смітник. Таким чином, органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вчинили умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, тобто вчинили злочин, передбачений ч.1 ст. 171 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції суд, як це видно із мотивувальної частини вироку, встановив, що обвинуваченим була відома та обставина, що потерпілі займаються професійною журналістською діяльністю та визнав доведеним наявність в обвинувачених умислу, спрямованого на перешкоджання журналістській діяльності.

Своє рішення суд обґрунтував дослідженими в суді доказами, зокрема, показами потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також протоколом огляду предмета від 26.06.2013 року посвідчення кореспондента « ОСОБА_19 » ОСОБА_20 (а.с.27-28); копією редакційного завдання від 20.06.2013 р . (а.с. 50); наказом №43-в від 21.06.2013р.(а.с.51); договором № 01-04-2013/А (а.с.52-61); відеозаписом телепрограми «Шустер Життя адреналін» на тему: « Скринька допомоги: кому на користь ?», з якого видно, що в сюжеті, підготовленому кореспондентом ОСОБА_12 , відсутній відеоматеріал про проведення журналістського експерименту за участю ОСОБА_15 ; відеозаписом на компакт-диску, переданому ОСОБА_13 , із відеоматеріалами відзнятими потерпілим 26.06.2013 року, з яких видно механізм та характер дій обвинувачених щодо незаконного заволодіння посвідченням ОСОБА_12 , те, що остання представилась журналістом і пред`являла посвідчення, а також те, що обвинувачені заважають оператору проводити відеозйомку.

Проте, на думку колегії суддів, представленими суду стороною обвинувачення та зазначеними у вироку доказами, не підтверджується вчинення ОСОБА_6 . ОСОБА_7 умисного перешкоджали законній професійній діяльності журналістів, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.1 ст.117 КК України підлягає закриттю.

До такого висновку колегія суддів приходить, виходячи з наступного.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 171 КК України та ст. 24 Закону України «Про інформацію», під перешкоджанням законній професійній діяльності журналістів слід розуміти протиправне створення будь-яких перепон, обмежень, заборон щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації окремим журналістом (журналістами) чи засобом масової інформації.

Такі дії можуть вчинятися з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, недопущення висвітлення окремих тем, критики суб`єктів владних повноважень, показу окремих осіб та розповсюдження про них відомостей, які становлять суспільний інтерес.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 171 КК України, дістає вияв у перешкоджанні законній професійній діяльності журналістів.

Законною професійна діяльність журналістів має вважатись у разі, якщо вона здійснюється з дотриманням нормативно визначеного порядку її здійснення, тобто в межах наданих журналістам прав і покладених на них обов`язків.

Об`єктом правової охорони є виключно законна діяльність журналістів, яка спрямована на реалізацію ними своїх повноважень в інформаційній сфері і здійснюється засобами та в порядку, передбаченому законом.

Перешкоджання незаконній професійній діяльності журналіста не утворює складу злочину, передбаченого ст. 171 КК України. Такою слід вважати, зокрема, діяльність, пов`язану із протиправним втручанням у приватне життя особи, захист якого гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 32 Конституції України та є одним із основних принципів інформаційних відносин, передбачених ч.1 ст. 2 Закону України « Про інформацію».

У Резолюціях № 1165(1998) «Право на приватність» та № 428 (1970) «Щодо Декларації про засоби масової інформації та права людини» Асамблея Ради Європи наголосила, що право на приватність повинно захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, але й від подібних дій з боку інших осіб, у тому числі засобів масової інформації.

Згідно вимог ч.1 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою, крім випадків прямо передбачених законом. При цьому, відповідно до положень цієї статті захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відеозйомки, який передбачений даною статтею, є суттєвою гарантією реалізації багатьох особистих немайнових прав. Під поняттям «фото-, кіно-, теле- та відеозйомка» слід розуміти процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле,- чи відеоносій. Оскільки процес відповідної зйомки може суттєво порушувати певні особисті немайнові права фізичної особи, то законодавець визначає, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле,- чи відеоплівку лише за її згодою. В окремих випадках згода особи на зйомку презюмується, тобто фізична особа вважається такою, що погодилась на зйомку, аж поки вона не висловить своє заперечення щодо цього. До таких випадків презумпції згоди на знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле,- чи відео плівку відносяться зйомки, які проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. У випадку, коли фізична особа заперечила щодо її фіксації на відповідну плівку, то зйомка повинна бути припинена, а моменти з її участю вилучені.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні як місцевого суду так і при перегляді кримінального провадження апеляційним судом стверджували, що під час вказаних подій вони заперечували виключно проти відеозйомки їх особисто та вимагали у журналістів лише про видалення фрагменту відеозапису з їхнім зображенням. Водночас, як встановлено колегією суддів шляхом прослуховування технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_15 , покази яких є ключовими і суд першої інстанції поклав їх в основу вироку, також вказували на те, що результатом конфлікту стало те, що під час проведення відеозйомки на пл. Ринок у м. Львові ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висловлювали прохання, щоб їх не знімали на відео, тобто заперечували проти відеозйомки їх особисто та вимагали стерти відеозапис лише з їхнім зображенням.

Перешкоджання ж обвинуваченими в одержанні, використанні, поширенні та зберіганні ОСОБА_21 та ОСОБА_13 будь-якої іншої інформації з матеріалів кримінального провадження та пред`явленого обвинувачення не вбачається.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що під час вказаних подій обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 діяли з метою захисту свого права на недоторканість приватного життя, а відеозйомка їх особисто, в той час як вони висловили категоричне заперечення проти цього, суперечила вимогам закону, зокрема зазначеним вище положенням ч.1 ст. 307 ЦК України.

Водночас ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , як пересічні громадяни, що не є публічними особами і не відіграють істотної ролі у суспільному житті, а їх зображення не стосується інформації, яка має суспільний інтерес, мають користуватися підвищеним захистом від втручання у своє приватне життя, що передбачено Резолюціями № 1165(1998), № 428 (1970) Асамблеї Ради Європи та Рекомендаціями щодо захисту приватності у роботі засобів масової інформації.

Таким чином, з огляду на викладені вище обставини колегія судів приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не утворюють складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 171 КК України, а саме умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів. Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і це вплинуло на вирішення питання щодо визнання винуватими обвинувачених.

Щодо того, що під час вказаних подій обвинувачені затуляли руками об`єктив відеокамери потерпілого ОСОБА_13 , застосувавши фізичну силу, схопили за руку кореспондента ОСОБА_12 , спричинивши останній фізичного болю, вирвали службове посвідчення у ОСОБА_12 з руки, після чого обвинувачений ОСОБА_7 викинув дане посвідчення у смітник, то в даному випадку, на думку колегії суддів, зазначені вище дії обвинувачених можуть утворювати інший склад кримінального правопорушення, проте не утворюють складу інкримінованого ним органом досудового розслідування складу кримінального правопорушення.

Згідно вимог ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно вимог ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З огляду на викладене постановлений у справі щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вирок підлягає скасуванню, а справа, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України, підлягає закриттю з підстав встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Виходячи з цього апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_10 , який виступає в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , підлягає до задоволення.

У зв`язку із скасуванням вироку та закриттям кримінального провадження з підстав встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, апеляційну скаргу прокурора на вирок суду слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 , який виступає в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задоволити. Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст.171 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 171 КК України скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 закрити з підстав встановлення відсутності в їх діянні складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання - скасувати.

Речові докази:

- ламіновану картку (а.с. 30 матеріалів кримінального провадження) повернути ОСОБА_12

- відеокамеру Panasonic AJ HPX 2100 чорного кольору (цифровий носій) з

приєднаним до неї зовнішнім мікрофоном, чохол до неї з матерії чорного кольору ( а.с. 45 матеріалів кримінального провадження ) повернути ОСОБА_13 ;

- компакт диск DVD-R «Verbatim» 4,7 GB, сріблястого кольору з одним файлом

«shuster napad» з відеозаписом подій 26.06.2013 року на пл.. Ринок у м. Львові ( а.с.48 матеріалів кримінального провадження ) зберігати в матеріалах справи ;

· три компакт диски DVD-R «Verbatim» 4,7 GB, сріблястого кольору, на дисках

написи чорною ручкою « Діана 26.06., Диск 1», « Діана 26.06., Диск 2», « Діана 26.06., Диск 3» (а.с.178 матеріалів кримінального провадження ) зберігати в матеріалах справи .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4