Справа № 1-155/11
В И Р О К

іменем України

20.04.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Лисенка Владислава Вікторовича

при секретарі: Ярмольській І.В.

за участі прокурора: Будніка І.А. Черната О.А.

захисника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, що має середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого 02.11.2009 року за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі 680 гривень з позбавленням права займати посади, пов′язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов′язків строком на 2 роки, -

· у вчиненні злочинів, передбачених ч 1 ст. 187; ч 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2010 року близько 03 години 30 хвилин ОСОБА_2, маючи прямий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи на автодорозі Київ Чоп в с. Стоянка, Києво-Святошинського району, Київської області, поблизу дорожнього знаку «р.Ірпінь», зупинив вантажний автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, де під погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я, яке виразилось в погрозі застосування фізичної сили, пред'явив незаконну противоправну вимогу ОСОБА_3 про передачу грошових коштів за рух автомобіля по ділянці вищевказаної автодороги, на що отримав відмову. Після чого, не припиняючи своїх злочинних дій, направлених на відкрите заволодіння чужим майном, підійшов до фургона автомобіля НОМЕР_1, відкрив двері фургону, звідки відкрито викрав 16 одиниць хліба «Українського домашнього» вартістю 3 гривні 10 копійок за одну хлібину, на загальну суму 49 гривень 6 копійок та 18 одиниць батонів «Нива», вартістю 2 гривні 70 копійок за один батон, на загальну суму 48 гривень 6 копійок, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав ДП ВАТ «Київхліб» Хлібокомбінат № 12 матеріального збитку на загальну суму 98 гривень 02 копійки. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що продовжуючи свою злочинну діяльність, він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, повторно 18.08.2010 року близько 03 години 50 хвилин, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, на автодорозі Київ-Чоп в с. Мила Києво-Святошинського району Київської області, поблизу будинку № 4 по вул. Комарова, повторно зупинив автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, після чого, погрожуючи фізичною розправою водію ОСОБА_3, відкрито викрав із автомобіля НОМЕР_2 належні ДП ВАТ «Київхліб» Хлібокомбінат № 12 - 16 одиниць хліба «Українського домашнього», вартістю 3 гривні 10 копійок за одну хлібину, на загальну суму 49 гривень 6 копійок та 20 одиниць пшеничного хліба вартість за одну буханку хліба складає 2 гривні 70 копійок на загальну суму 54 гривні. Хлібобулочними виробами, які привласнив, розпорядився на власний розсуд, чим завдав ДП ВАТ «Київхліб» Хлібокомбінат № 12, матеріального збитку на загальну суму 103 гривень 6 копійок.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч 1 ст. 187; ч 2 ст. 186 КК України, визнав частково та суду пояснив, що 18.08.2010 року близько 03 год. 30 хв. він на своєму автомобілі НОМЕР_3, рухався по автодорозі Київ-Чоп в напрямку м. Житомир. В цей час помітив, що в попутному напрямку рухається автомобіль НОМЕР_2, який належить конкурентам його дружини по підприємницькій діяльності. В цей час він через переднє пасажирське вікно свого автомобіля махнув рукою до водія автомобіля «Газель» з метою, щоб той зупинився. Водій автомобіля «Газель» зупинився в с. Стоянка поблизу дорожнього знаку «р. Ірпінь» на узбіччі. В цей час він вийшов з салону свого автомобіля та підійшов до водійської дверки автомобіля «Газель». Він сказав водію, що той по вказаній дорозі Київ - Чоп не їздив. Після цього він підійшов до заднього борту будки автомобіля «Газель» та самостійно відчинив дані дверцята будки та дістав звідти декілька лотків з хлібом. Після чого він висипав до багажного відділення свого автомобіля марки «Опель-Вектра» вказаний хліб. Фізичною розправою водію автомобіля «Газель» не погрожував. Будь-якого ножа у нього не було. В руках він тримав лише мобільний телефон, з блискучим корпусом. Після цього поїхав в напрямку м. Житомир. Цього ж дня близько 03 год. 50 хв. також рухаючись по автодорозі Київ - Чоп, він, перебуваючи в с. Мила, таким же самим чином зупинив вищевказаний автомобіль марки «Газель»., однак жодних речей з автомобіля не викрадав. В цей час зателефонував водію ОСОБА_4, який керує автомобілем марки «Газель» та який працює у його співмешканки ОСОБА_5 Через декілька хвилин до вказаного місця приїхав ОСОБА_4 на автомобілі марки «Газель», який також з будкою та який також перевозить хлібобулочні вироби. Він самостійно особисто зі свого багажного відділення автомобіля «Опель-Вектра» перевантажив хлібобулочні вироби до будки автомобіля «Газель», на якому приїхав ОСОБА_4

Стверджує, що в с. Мила хлібобулочні вироби не викрадав, а лише перевантажував їх зі свого автомобіля до автомобіля ОСОБА_4 Після цього знову підійшов до водійської дверки автомобіля «Газель», а саме до незнайомого водія та повідомив, щоб по вказані автодорозі Київ-Чоп не їздив, оскільки у нього будуть проблеми. Після цього він поїхав по своїм справам.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 суду пояснив, що 18.08.2010 року близько 03 год. 30 хв. його автомобіль «Газель», на якому він перевозив хлібобулочні вироби, намагався обігнати автомобіль „Опель-Вектра, темного кольору, д/н НОМЕР_4, водій якого почав перешкоджати рухові його автомобіля, тобто, примушуючи його зупинитись, після чого водій автомобіля „Опель вийшов з салону свого вищевказаного автомобіля. Він побачив, що в нього в руках щось блиснуло. Тоді він вирішив, що це предмет схожий на ніж, однак роздивившись зрозумів, що то був мобільний телефон в металевому корпусі. ОСОБА_2, підійшовши до нього, силою відкрив двері з його сторони. ОСОБА_2 почав кричати, що він контролює даний район і ніхто не має права їздити по цій території без його дозволу, а хто їздить по даній дорозі той повинен йому особисто сплачувати грошові кошти. В подальшому, не слухаючи його заперечень, ОСОБА_2 самовільно відкрив двері фургона його автомобіля «Газель» і, діставши декілька лотків з хлібом, висипав хліб до багажника свого автомобіля. Заволодівши вказаними хлібобулочними виробами, ОСОБА_2 сів до свого автомобіля та поїхав в напрямку смт. Макарів.

Цього ж дня близько 03-50 год., коли він доїхав до с. Мила, ситуація повторилась, але на даному місці ще й стояв автомобіль ГАЗ. Після зупинки його автомобіля, з автомобіля марки „Опель вийшли водій вказаного автомобіля та, знову підійшовши до нього, сказав, щоб він сидів в кабіні, а вони будуть розвантажувати хлібобулочні вироби. В цей час він зателефонував своєму механіку ОСОБА_6 та розповів про даний факт. Останній повідомив, щоб він передав слухавку ОСОБА_2, він передав йому свій телефон та він розмовляв з ОСОБА_6, про що вони розмовляли, йому не було відомо. По закінченню розмови водій автомобіля „Опель віддав його мобільний телефон та повідомив, щоб він їхав геть. Стверджує, що не чув, і не бачив, що ОСОБА_2 чи невідомий чоловік, який був з ним в с. Мила брали хліб з його автомобіля. Хліб ОСОБА_2 забрав лише в с. Стоянка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він неофіційно працює на посаді водія автомобіля НОМЕР_5, що належить ОСОБА_2, та займається перевезенням хлібу.

18.08.2010 року біля 03 години 40 хвилин йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_2 та сказав, щоб він підїхав до с. Мила, Києво-Святошинського району Київської області. Він приїхав на вказане місце. Через деякий час ОСОБА_2 приїхав на своєму автомобілі марки „Опель. ОСОБА_7 разом з ним приїхав ще один автомобіль марки „ГАЗ. ОСОБА_2 сказав, щоб він перевантажив з його атвомобіля марки „Опель в свій автомобіль хліб. Він відмовився це робити. Тоді ОСОБА_2 сам з свого автомобіля переніс в його автомобіль хліб та сказав йому їхати звідси. Після цього він поїхав по своїм справам; З автомобіля Газель в с. Мила Олійник хлібобулочні вироби не розвантажував.

В судовому засіданні було оголошені покази свідка ОСОБА_6, який не зявився в судове засідання з поважних причин, що він на даний час працює в TOB „Юрган Сервіс, що займається перевезенням та розвезенням хлібобулочної продукції, яку виробляє ВАТ „Київхліб" на території Київської та Житомирської областей. Гаражні приміщення, за які він відповідає, розташовані за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. Грушевського, 180. В гаражах знаходяться 15 фургонів автомобілів „Газель. В нього є знайома жінка на ім'я ОСОБА_5, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 та яка займається купівлею хліба на підприємствах ВАТ „Київхліб та реалізує його в подальшому безпосередньо по точкам торгівлі в Києво-Святошинському районі. В березні 2010 року йому зателефонувала ОСОБА_5 і повідомила, що її чоловік ОСОБА_2 хоче з ним зустрітися по питанням бізнесу. На наступний день він разом з ОСОБА_2 зустрілися, де він йому сказав, що його автомобілі їздять по Юриній території, а це в свою чергу заважає веденню його бізнесу. На це він йому відповів, що його автомобілі їздять не по його території, а по території Києво-Святошинського та Макарівського районів і надають послуги на розвезення ВАТ «Київхліб» ОСОБА_2 сказав, що дана ситуація його не влаштовує, на що він йому сказав, що не будуть його автомобілі їздити, з'являться інші. На цьому їхня зустріч закінчилася і після цього з даною особою він більше не бачився. 18.08.2010 року близько 03-20 години йому зателефонував водій ОСОБА_3, який в той час віз хліб з м. Києва до смт. Макарів на автомобілі „Газель, д/н AM 1884 ВА, та повідомив, що двоє невідомих осіб на автомобілі „Опель Вектра д/н НОМЕР_4 зупинили його в м. Києві, неподалік автостанції „Катеринівка і попросили передати привіт йому від „лісних хлопців" і сказали, щоб водій віддав їм частину хліба. ОСОБА_3 відмовився давати їм хліб і невідомі йому сказали, що до місця призначення він не доїде. Після цього невідомі поїхали в невідомому напрямку, а водій поїхав по маршруту. 18.08.2010 близько 03-30 годин йому знову зателефонував водій ОСОБА_3 і повідомив, що його знову зупинили на трасі Київ-Житомир біля КП ДПС ті ж самі особи на автомобілі „Опель Вектра і погрожували фізичною розправою, при цьому забрали два лотка хлібобулочних виробів і поїхали в невідомому напрямку. Він сказав водію, що завтра розберемося і щоб він далі їхав по маршруту. 18.08.2010 року близько 03-50 черговий раз зателефонував водій ОСОБА_3 і повідомив, що на а/д Київ - Чоп в районі с. Мила його зупинили ці ж самі особи і забрали ще 2 лотка хлібобулочних виробів. На його запитання, чи вони поруч, водій сказав, що так і він попросив водія, щоб він передав телефон особі, яка безпосередньо погрожувала йому фізичною розправою та забрала хліб. В ході спілкування з цим чоловіком він впізнав ОСОБА_2, з яким у нього відбувалася розмова в березні 2010 року стосовно перевезень хліба. В ході телефонної розмови ОСОБА_2 сказав, що він, якщо його автомобілі будуть в подальшому їздити по даному маршруті, то вони будуть горіти, як маршрутки його конкурентів у сфері автоперевезень або він буде платити йому данину за користування маршрутом, який з його слів належить йому. ОСОБА_7 йому сказав, що всі свої вимоги він викладе йому цього ж дня під час особистої зустрічі о 12-й годині дня, призначивши місце зустрічі на Шпалерному ринку на Великій Кільцевій в м. Києві. 18.08.2010 року близько 08-45 години йому зателефонував ОСОБА_7 і в ході бесіди підтвердив свої наміри стосовно зустрічі. Близько 12-ї години дня він приїхав на Шпалерний ринок на зустріч з ОСОБА_7, але на зустріч він не приїхав, на його телефонний дзвінок він не відповів. Після цього з ОСОБА_7 в нього ніяких контактів не було;

В судовому засіданні було оголошено покази свідка ОСОБА_8, яка не зявилась в судове засідання з поважних причин, що на даний час вона працює на посаді приймальник-здавальник ДП ВАТ „Київхліб Хлібокомбінат № 12 в м. Києві. 18.08.2010 року згідно накладної №008/09755 від 18.08.2010 року водію ОСОБА_3 було завантажено хлібобулочні вироби згідно накладної та відпущено автомобіль марки «ГАЗ-3302», д/н AM 1884 ВА. 30.08.2010 року до неї приїхала приватний підприємець ОСОБА_5 та повідомила, що вона має намір сплатити за недостачу хлібобулочної продукції, якої не вистачало 18.08.2010 року та яка йшла на Макарівський хлібзавод, ОСОБА_5 сплатила за хлібобулочні вироби та взяла ще для себе хлібобулочної продукції. Недостача хлібобулочної продукції було 18 батонів Нива, 20 одиниць пшеничного хліба та 32 одиниці Українського хліба.

Крім того, судом були досліджені докази по справі, а саме:

- протокол огляду місця події від 05 жовтня 2010 року, обєктом якого являється ділянка дороги, яка розташована на автодорозі Київ-Чоп в напрямку м. Житомира в с. Стоянка Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 12);

- заява ОСОБА_9, в якій він просить прийняти міри до осіб, які в ніч 18.08.2010 року в с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області зупинили автомобіль їхнього авто підприємства, що перевозив хлібобулочні вироби, і стали вимагати щомісячно сплачувати кошти за право діяльності на його території (а.с. 17);

- протокол огляду місця події, обєктом якого являється узбіччя автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомир, поблизу будинку № 4 по вул. Комарова с. Мила Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 31);

- довідка, згідно якої вартість 1 батона „Нива становить 2 грн. 70 коп.; хлібу „Українського домашнього 3 грн. 10 коп.; хлібу „Пшеничного Київського 2 грн. 70 коп. (а.с. 41);

- протокол відтворення обстановки та обставин події, в ході якого ОСОБА_2 відтворив обставини події, що мала місце в ніч 18.08.2010 року (а.с. 100-102);

- товарно-транспортна накладна № 008/09755 від 18.08.2010 року, згідно якої водій ОСОБА_3 отримав хлібобулочні вироби для доставки в ДП АТ „Макарів (а.с. 154).

Суд визнає, що підсудний ОСОБА_2, потерпілий ОСОБА_3, свідок ОСОБА_4 давали правдиві покази суду, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Суд визнає, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_10 давали правдиві покази в ході досудового слідства, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом.

Тому, оцінивши зібрані по справі та досліджені в ході судового слідства докази, суд приходить до переконання, що вина підсудного ОСОБА_2 по епізоду заволодіння хлібобулочними виробами в с. Стоянка, Києво-Святошинського району повністю довелена, однак його дії органи досудового слідства неправильно кваліфікували за ч 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, що зазнала нападу (розбій) оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 застосовував до потерпілого ОСОБА_3 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров′я потерпілого, тобто погрози на адресу потерпілого. Однак твердження органу досудового слідства, про те, що у підсудного в руках був предмет, який потерпілий сприйняв як ніж, і тому погрози з боку ОСОБА_2 останній вважав небезпечними для його життя та здоров′я не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки сам потерпілий заперечив факт застосування такого насильства і заперечував, що в руках підсудного був ніж, а він бачив згодом лише мобільний телефон. Тому за цим епізодом суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Із зазначених вище підстав суд виключає з обвинувачення що пред′явлене ОСОБА_2 за зазначеним епізодом вчинення ним розбійного нападу, а також посилання на реальне сприйняття потерпілим невідомого предмета як ножа. Суд також виключає з обвинувачення, яке пред′явлене підсудному посилання на вчинення злочину в стані алкогольного сп′яніння, як таке що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки такий факт медичними даними не підтверджений, не підтверджений він і показами потерпілого та свідків.

Крім того, ОСОБА_2 органами досудового слідства обвинувачується у вчиненні відкритого повторного викрадення майна в с. Мила Києво-Святошинського району за ч 2 ст. 186 КК України. Однак дослідивши матеріали справи, допитавши осіб, які були безпосередніми учасниками подій, які відбувались в с. Мила 18.08.2010 року, близько 3 години 50 хвилин, суд вважає, що дій, які інкримінують органи досудового слідства підсудний не вчиняв. Так допитані в судовому засіданні підсудний та потерпілий заперечили факт відкритого викрадення хлібобулочних виробів близько 3 год. 50 хвилин в с. Мила Києво-Святошинського району. Це підтверджує і свідок ОСОБА_4 Більше того потерпілий ОСОБА_3 стверджує, що якщо б підсудний і викрадав хлібобулочні вироби з його автомобіля він це обов′язково чув би. Тому суд вважає, що ОСОБА_2 за зазначеним епізодом необхідно виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

Обставиною, що помякшує покарання підсудного ОСОБА_2, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_2, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_2, суд, крім обставини, що помякшує його покарання, враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину і особу підсудного ОСОБА_2, який вчинив злочин, середньої тяжкості, передбачений ч 1 ст. 186 КК України, раніше судимий за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_6, тому з урахуванням обставин справи і даних про особу підсудного, суд приходить до переконання про необхідність призначити підсудному покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч 1 ст. 186 КК України, і не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією цієї статті.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_2 злочинів, особу підсудного, який відшкодував завдані збитки, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання і на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням, покладаючи на нього частину обовязків, передбачених ст. 76 КК України. Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2009 року, згідно якого ОСОБА_2 було засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі 680 гривень та з позбавленням права займати посади, пов′язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських обов′язків строком на 2 роки виконувати самостійно.

Цивільний позов по справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 81 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч 1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1-го (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 (один) рік.

Зобов′язати засудженого ОСОБА_2 в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_2 рахувати з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_2 ч 2 ст. 186 КК України виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч 2 ст. 186 КК України.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили, - залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Речові докази: 36 одиниць чорного хліба „Український домашній; 20 одиниць пшеничного хліба „Овальний та 36 одиниць батонів „Нива, передані на зберігання ОСОБА_5, - залишити ОСОБА_5 (прож.: ІНФОРМАЦІЯ_4).

Вирок може бути оскаржено протягом 15 діб з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області прокурором, потерпілими, захисником, а засудженим в той же термін з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ: В.В. Лисенко