Справа № 357/6064/15-к
1-кп/357/471/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.05.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця с. Надросівка Володарського району, Київської області, громадянина України, із професійною технічною освітою, призваного за мобілізацією 28 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , розлученого, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, не судимого, який проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ) до 1 квітня 2015 року солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_3 , запобіжний захід не застосовувався,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
будучи призваним по мобілізації військовослужбовцем та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_2 ,, ОСОБА_4 у період з 28 березня 2014 року по 1 квітня 2015 року діючи в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», ст. ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, 12 січня 2015 року самовільно залишив військову частину та по 25 березня 2015 року був відсутній на службі без поважних причин.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що дійсно був мобілізований для проходження військової служби, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_2 . У зв`язку з погіршенням стосунків з дружиною, щоб досягти примирення з нею 12 січня 2015 року залишив військову частину та поїхав додому, а після розлучення з дружиною залишився вдома, щоб доглядати за хазяйством Добровільно повернувся до військової частини 25 березня 2015 року. Просить суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, наслідки які настали від вчинення злочину; особу обвинуваченого, який відповідно до характеристики по місцю служби характеризувався виключно з позитивної сторони, по місцю проживання також характеризується добре, про що свідчить та обставина, що обвинувачений до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення інших правопорушень не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. На час розгляду справи офіційно працевлаштований різноробочим ПП «Валентина».

З огляду на ставлення обвинуваченого до вчиненого суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття.

Одночасно суд визнає вказану в обвинувальному акті обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання враховується ставлення обвинуваченого до вчиненого ним правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 3 ст. 407 КК України,

Однак враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та ніші вищевказані обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На час ухвалення вироку підстав застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строк на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1