Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002679, щодо
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дубно Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.1 ст.388 КК України,

на ухвалу Рівненського міського суду від 27 травня 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського міського суду від 27 травня 2015 року обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.388 КК України у кримінальному провадженні №0002679 повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Згідно ухвали суду, обвинувальний акт повернуто прокурору з огляду на те, що у ньому є безпідставним залучення ОСОБА_6 як потерпілого від злочину, оскільки потерпілим у кримінальному провадженні є особа, щодо якої вчинене кримінальне правопорушення чи якій завдана шкода, тоді, коли за ст.388 КК України шкода може бути завдана лише державі, а матеріали кримінального провадження не містять обставин, які б свідчили про спричинення цим злочинам прямої чи опосередкованої шкоди ОСОБА_6 .
Крім того, згідно ухвали суду, в обвинувальному акті не викладено формулювання обвинувачення, оскільки матеріали кримінального провадження містять дані про прийняття слідчим лише рішення (постанови) про накладення арешту, й не містять даних про вчинення дій, котрі свідчать про накладення арешту відповідно до вимог закону (опису майна за участі ОСОБА_8 , внесення відомостей до ЄДР, обтяжень та заборон тощо.), як і не містять доказів передачі арештованого майна для зберігання ОСОБА_8 як у межах кримінальної справи, так і в межах виконавчого провадження на виконання вироку у кримінальній справі, неправомірні дії обвинуваченого не встановлені і не зазначені, що суперечить вимогам КПК України.
Тому, судом ухвалено рішення, згідно котрого обвинувальний акт повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Не погодившись з ухвалою суду прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 оскаржили її в апеляційному порядку.

В свою чергу, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 написав заперечення щодо зазначених апеляційних скарг. Просить залишити ухвалу Рівненського міського суду від 27 травня 2015 року без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення.

У поданій прокурором ОСОБА_5 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції апеляційній скарзі, він просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції щодо повернення йому обвинувального акту скасувати, а обвинувальний акт направити на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в той же суд. Стверджує, що висновок суду про повернення обвинувального акту є безпідставним та необґрунтованим, оскільки всупереч вимогам ст.314 КПК України, суд на підготовчому судовому засіданні здійснив перевірку доказів у кримінальному провадженні, при цьому, ще й фактично не маючи їх у розпорядженні. Вважає, що дослідження документів у провадженні здійснюється судом в межах судового розгляду, згідно з вимогами ст.358 КПК України. На думку прокурора, судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Потерпілий ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити у міський суд для продовження її розгляду. Свою позицію обґрунтовує неправильним з`ясуванням судом обставин справи, неврахуванням судом заяви про відвід (поданої його представником ОСОБА_7 після призначення справи до розгляду), а також допущення порушень вимог КПК України в частині безпідставної вказівки суду, на те, що йому ОСОБА_6 злочином учиненим ОСОБА_8 не спричинено ні прямої, ні опосередкованої шкоди, яка за ст.388 КК України може бути завдана лише державі.

Також зазначає, що є передчасними та такими, що не відповідають дійсності доводи суду висвітлені в оскаржуваній ухвалі про те, що в обвинувальному акті не викладено формулювання обвинувачення, матеріали кримінального провадження містять лише дані про прийняття слідчим у кримінальній справі тільки рішення (постанови) про накладення арешту, і не містять даних про вчинення дій, що свідчать про накладення арешту відповідно до вимог закону, як і не містять доказів передачі арештованого майна для зберігання ОСОБА_8 як в межах кримінальної справи, так і в межах виконавчого провадження на виконання вироку по кримінальній справі, неправомірні дії обвинуваченого не встановлені і не зазначені, що суперечить вимогам КПК України. Вважає, що вказані обставини повинні встановлюватися в судовому засіданні при розгляді справи по суті.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в поданій ним апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції. Вказує, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною з огляду на здійснення судом фактичної перевірки матеріалів кримінального провадження та аналізу доказів в підготовчому судовому засіданні, без їх належного дослідження в установленому законом порядку у ході подальшого судового слідства. Вважає, що суд при постановленні оскаржуваного рішення, не мав змоги й підстав дослідити матеріали кримінального провадження по причині їх відсутності.

Крім того, зазначає, що головуючим суддею ОСОБА_11 було порушено вимоги ч.1 ст.80 КПК України в частині заяви щодо самовідводу з розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , оскільки по цивільній справі що знаходилась в провадженні судді ОСОБА_11 , де стороною є ОСОБА_8 суддя взяла самовідвід.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого та його представника на підтримку поданих ними апеляційних скарг, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та не заперечив щодо вимог апеляційних скарг потерпілого та його представника, пояснення обвинуваченого та його захисника, котрі заперечили щодо підставності та обґрунтованості усіх заявлених у провадженні апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційний скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані потерпілим, захисником потерпілого та прокурором апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Однак, з таким рішенням суду колегія суддів погодитись не може.

Статтею 291 КПК України встановлений вичерпний перелік відомостей, які мають міститись в обвинувальному акті, зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Колегія суддів вважає, що мотивація суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України з огляду на безпідставне залучення ОСОБА_6 як потерпілого від злочину за відсутності в матеріалах провадження обставин, які б свідчили про спричинення злочином прямої чи опосередкованої шкоди ОСОБА_6 , а також щодо не викладення у обвинувальному акті формулювання обвинувачення та наявність в матеріалах кримінального провадження лише даних про прийняття слідчим у кримінальній справі тільки рішення (постанови) про накладення арешту, і відсутність даних про вчинення дій, що свідчать про накладення арешту відповідно до вимог закону (опису майна за участі ОСОБА_12 , внесення відомостей до ЄДР, обтяжень та заборон), як і відсутності доказів передачі арештованого майна для зберігання ОСОБА_8 як в межах кримінальної справи, так і в межах виконавчого провадження на виконання вироку по даній справі, не встановлення та не зазначення неправомірних дій обвинуваченого у зв`язку з вказаними недоліками є необґрунтованою.
Так, з обвинувального акту вбачається, що він містить виклад фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Отже, покликання суду на не зазначення в обвинувальному акті фактичних даних матеріалів кримінального провадження, враховуючи положення ст.314 КПК України, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки останні не можуть бути предметом дослідження під час проведення підготовчого судового засідання, а тому й відповідно, підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Водночас, згідно положень ч.1 ст.21 КПК України, якщо інше не передбачено цим кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України. Так, згідно зі ст.13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Статтею 55 Конституції закріплено право кожного будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а також гарантування права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілого та його представника, в контексті наведеного заслуговують на увагу та є обґрунтованими.
Щодо тверджень апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 та його представника в частині відводу головуючої по справі судді ОСОБА_11 , зокрема неврахування судом заяви про відвід й порушення головуючою вимог ч.1 ст.80 КПК України, оскільки в цивільній справі, яка знаходилась в провадженні судді ОСОБА_11 щодо ОСОБА_8 остання взяла самовідвід, - то колегія суддів роз`яснює, що вказане питання вирішується у ході розгляду провадження відповідно до ст.81 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням обвинувального акту на новий судовий розгляд.
Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду від 27 травня 2015 року про повернення обвинувального акту прокурору по кримінальному провадженні №0002679щодо ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.1 ст.388 КК України скасувати, а обвинувальний акт повернути на новий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3