Справа № 734/2617/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/198/2015
Категорія - ст.115 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000196 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок колегії суддів Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Тамарене Бериславського району Херсонської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вдову, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей доньок ОСОБА_10 2001 року народження та ОСОБА_11 2011 року народження, зареєстровану по АДРЕСА_1 , фактично проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

що обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком колегії суддів Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України з призначенням покарання у виді семи років позбавлення волі.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог статті 100 КПК України.

Не погодившись з рішенням місцевого суду обвинувачена ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на статтю 118 КК України, призначивши мінімальне покарання в межах санкції цієї статті. При цьому, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду, як на доказ її вини показання свідка ОСОБА_13 , двох протоколів огляду місця події від 11.06.2014 року та 12.06.2014 року, протоколу слідчого експерименту за її участі від 12.06.2014 року та протоколу № 620т про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії з речовими доказами до нього. Крім того, просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженні такі, як протокол огляду місця події в частині того, що вона не надавала дозвіл на їх проведення, протокол слідчого експерименту за її участі, а також прослухати звукозапис показань свідка ОСОБА_14 , які остання давала в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що чоловік періодично бив її, неодноразово вона намагалась піти від нього, але не змогла, оскільки в них є двоє спільних дітей. В той вечір він також бив її, витягав за волосся, а коли на мить послабив руку, то вона вирвалась і нанесла йому удар ножем. При цьому, вона не цілилась, а вдарила навмання і попала в шию. Ніж вона брала з метою налякати чоловіка і коли він її тягнув за волосся, то ніж вона весь час тримала у руці. В її діях є перевищення меж необхідної оборони, тому її дії підлягають перекваліфікації на статтю 118 КК України.

Звертає увагу на ряд процесуальних порушень з боку органів досудового розслідування та слідчої ОСОБА_14 вказує на те, що огляд місця пригоди та слідчий експеримент відбувались без санкціонованої ухвали суду та без її письмового дозволу, хоча вона являється власницею домоволодіння де все сталося, та де проводились дані слідчі дії.

Щодо даних, які містяться у протоколі слідчого експерименту, зазначає про те, що нею був підписаний лише останній аркуш, в той час, як перших аркушів даного документу вона ніколи не бачила та з ними не знайомилась, а викладені там обставини не відповідають дійсності. Просить визнати недопустимим доказом показання свідка ОСОБА_13 , оскільки її показання не відповідають навіть тим даним, що містяться у протоколі слідчого експерименту, а також є показаннями з чужих слів, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону. Крім того, під час проведення вказаної слідчої дій, їй не були роз`яснені її процесуальні права, що свідчить про порушення її права на захист і робить дану слідчу дію недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

Наголошує на тому, що під час досудового розслідування їй не було забезпечено належного захисту, вона неодноразово відмовлялась від захисника ОСОБА_15 , однак слідчий ОСОБА_14 на це жодним чином не реагувала. В свою чергу, захисник підписував все, що було необхідно слідчому, не надаючи їй кваліфікованої юридичної допомоги, не був він присутнім і під час її спільного допиту з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , хоча його підпис є в протоколах допиту. Отже, її право на захист під час досудового розслідування було порушене.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок колегії суддів Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Аналогічно до вимог обвинуваченої ОСОБА_6 , просить повторно дослідити в суді апеляційної інстанції ряд доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що огляд місця пригоди, слідчий експеримент були проведені без дозволу власниці, ОСОБА_6 , або без ухвалу суду, таким чином, дані докази не можуть бути прийняті до уваги, оскільки здобуті з порушенням вимог ч. 2 ст. 237, ч. 5 ст. 240 КПК України. ОСОБА_13 , показання якої суд поклав в основу вироку, була понятою під час слідчого експерименту, а тому її показання зі слів ОСОБА_6 добуті з порушенням вимог ч. 7 ст. 97 КПК України, адже вона давала пояснення в суді як понятий, тобто інша особа, стосовно пояснень обвинуваченої наданих слідчому під час проведення слідчого експерименту. Крім того, вказує на те, що показання свідка ОСОБА_13 прямо суперечать даним, що містяться у протоколі слідчого експерименту та на відеозаписі даної слідчої дії.

Вказує на те, що під час затримання ОСОБА_6 було порушено право обвинуваченої на захист, що підтверджується тим, що вона не отримала копію протоколу затримання, захисник повинен був прибути до неї о 3 год. 45 хвилин, але як стверджує ОСОБА_6 адвоката вона побачила лише вранці під час її допиту у слідчого, а інше матеріалами кримінального провадження не спростоване. Крім того, затримання обвинуваченої було проведено слідчим ОСОБА_18 , яка не входила до складу слідчої оперативної групи, не вносила даних кримінального провадження до ЄРДР, а тому не мала законних повноважень на проведення першочергових слідчих дій, як це передбачено ч. 2 ст. 214 КПК України. Зазначає про незаконне позбавлення волі ОСОБА_6 з 2 год. 00 хв. 12 червня 2014 року до моменту оголошення їй обраного запобіжного заходу слідчим суддею о 14 год. 00 хв. 13 червня 2014 року, а також про незаконне її перебування під вартою протягом 36 годин.

Стверджує про те, що відповідно до протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього, чітко вбачається, що процесуальні права ОСОБА_6 роз`яснені не були, перші шість аркушів протоколу даної слідчої дії ні обвинуваченою, ні її захисником підписані не були. Таким чином, вимоги ч. 3 ст. 223 КПК України під час слідчого експерименту виконані також не були, а присутність захисника не позбавляло слідчого дотримання вимог процесуального законодавства. Отже, відповідно до положень ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України даний доказ повинен бути визнаний недопустимим, внаслідок грубого порушення права обвинуваченої на захист.

Постанова про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_6 на дії слідчого ОСОБА_19 та захисника ОСОБА_15 не має жодного відношення до того, що під час проведення досудового розслідування неодноразово було порушено право на захист обвинуваченої. Така постанова повинна розцінюватись судом в сукупності з іншими доказами.

Факт того, що ОСОБА_6 відмовилась від захисника 13 серпня 2014 року підтвердила слідчий ОСОБА_14 , яка повідомила у судовому засіданні, що про факт відмови обвинуваченої від захисника в усній формі доповіла начальнику слідчого відділення, тобто процесуального документу не склала. Не зважаючи на це, 20 серпня 2014 року, без належного розгляду відмови обвинуваченої від захисника та забезпечення їй належного захисту, слідчий у присутності захисника ОСОБА_15 , від якого обвинувачена відмовилась, відкрив матеріали досудового розслідування. При цьому, відеозаписи та звукозаписи на ознайомлення не надавались, а тому не можуть бути використані, як доказ. Повідомлення про завершення досудового слідства та надання доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_6 та її захиснику проведено без доручення прокурора. В зв`язку з порушенням права на захист обвинуваченої, підготовче судове засідання у кримінальному провадження, яке проводилось за участі захисника від якого ОСОБА_6 відмовилась, вважає незаконним.

Наголошує на тому, що обґрунтовуючи доведеність обставин отримання 11 червня 2014 року тілесних ушкоджень обвинуваченою на припущеннях, суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Судом не було прийнято до уваги, що відповідно до висновку експертизи у обвинуваченої були виявлені тілесні ушкодження, при цьому, тілесних ушкоджень характерних для самозахисту, виявлено не було. На думку захисника, відсутність тілесних ушкоджень характерних для самозахисту на тілі ОСОБА_6 свідчить про те, що під час бійки 11 червня 2014 року обвинувачена за своїми фізичними даними відбити напад чи чинити опір своєму чоловікові ОСОБА_20 без застосування знарядь пристосованих для самозахисту, фізично не могла. В той же час, факт бійки в ході якої ОСОБА_6 для свого самозахисту застосувала ніж, підтверджується рядом доказів, в тому числі і показаннями потерпілої ОСОБА_8 , які у повному обсязі узгоджуються з показаннями обвинуваченої. Те, що ОСОБА_6 не мала наміру на вбивство свого чоловіка свідчить і її поведінка, одразу після скоєного вона намагалась надати йому допомогу.

Вказує на те, що суд критично віднісся до показань обвинуваченої про те, що після її затримання в міліції їй налили чашку самогону, допомогли його випити, а тільки після цього повезли на освідування. Однак, обвинувачена була затримана без внесення даних до ЄРДР, незаконно утримувалась під вартою, постанова про призначення захисника була сфальсифікована, двічі було здійснено незаконне проникнення до помешкання обвинуваченої, спільні допити проводились без участі захисника. Всі ці дії мають ознаки кримінальних правопорушень і саме такими діями доводили вину його підзахисної, що не виключає можливості і того, що її навмисно напоїли самогоном, а після цього провели медичне освідування.

Потерпіла ОСОБА_8 також не погодилась з вироком колегії суддів суду першої інстанції та звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить вирок змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України та статтю 118 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 в тій ситуації, яка склалася 11 червня 2014 року між нею та її сином ОСОБА_20 , не могла чинити інакше, як захищатись. Зазначає про те, що 12 червня 2014 року бачила обвинувачену під час проведення слідчого експерименту, обличчя в неї було з тілесними пошкодженнями, характерними для особи, яку душили, шия та підборіддя були сині. Зазначає про те, що загиблий, який являвся її сином, неодноразово бив обвинувачену, відбив їй нирку, зламав ніс. Стверджує про те, що під час слідчого експерименту обвинувачена казала про те, що удар ножем загиблому нанесла в ході бійки, але жодним чином не в той час, як той стояв і нічого не робив. Просить врахувати, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а оскаржуваний вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Просить призначити обвинуваченій покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Судом встановлено, що 11.06.2014 року близько 21 години ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території подвір`я будинку АДРЕСА_2 під час побутового конфлікту з чоловіком ОСОБА_20 , розуміючи наслідки своїх дій у вигляді незворотної смерті потерпілого та бажаючи їх настання, підійшла до потерпілого, який в цей час також знаходився у стані алкогольного сп`яніння і при цьому був повернутий обличчям до неї, та завдала один удар кухонним ножем у область шиї потерпілому, чим спричинила йому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_20 помер на місці.

Згідно висновку експерта № 65 від 21.07.2014 року при експертизі трупа ОСОБА_20 виявлено наступне тілесне ушкодження:

Наскрізна колото-різана рана шиї зліва з ушкодженням лівої загальної сонної артерії, лівої внутрішньої яремної вени та блуждаючого нерву зліва які супроводжувались гострою зовнішньою кровотечею.

Рановий канал має напрямок зверху до низу, під гострим кутом по відношенню до лівої бокової поверхні шиї, зліва направо довжиною до 10,0 см.

Тілесне ушкодження виникло від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу ножа з шириною клинка 1,3 мм на одному з рівнів занурення, що мав обушок П-подібного перетину внаслідок нанесення одного удару в напрямку зверху до низу, зліва направо в строк 11.06.2014 року.

Смерть ОСОБА_20 настала в мить спричинення тілесного ушкодження внаслідок ножового поранення шиї з ушкодженням лівої загальної сторони артерії, лівої внутрішньої яремної вени та блуждаючого нерву яке супроводжувалось гострою зовнішньою кровотечею та ускладнилось гострою крововтратою.

Заслухавши доповідача по справі, обвинувачену ОСОБА_6 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 просила задовольнити, перекваліфікувати її дії на статтю 118 КК України, оскільки вона немала наміру вбивати свого чоловіка, та підтримала апеляційну скаргу свого захисника ОСОБА_7 , заявляючи про порушення її права на захист, захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, в зв`язку з грубими порушеннями прав на захист обвинуваченої, а також з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання, при цьому, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 підтримав частково, міркування прокурора, який частково погодився з поданими апеляційними скаргами, просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд погодившись з доводами захисту про порушення права на захист обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, суд має право вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Пункт 6 частини першої статті 407 КПК України визначає, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду в разі, якщо суд припустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Слушними є доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника ОСОБА_7 про те, що під час досудового розслідування та під час проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції були грубо порушені права ОСОБА_6 на захист, що ставить під сумнів законність ухваленого судового рішення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дані щодо кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2014 року заступником начальника слідчого відділення ОСОБА_14 , а кримінальному провадженню присвоєно № 0000196. При цьому, у графі «Особа, яку повідомлено про підозру:» відсутні будь-які дані, хоча вище за текстом зазначено, що у вбивстві ОСОБА_20 обґрунтовано підозрюється його дружина, ОСОБА_6 ..

В ході судового розгляду кримінального провадження, за клопотанням захисту слідчий ОСОБА_14 була допитана в якості свідка, повідомлялась за дачу неправдивих показань та приводилась до присяги. Із звукозапису судового засідання вбачається, що свідок на запитання захисника повідомила, що вона не вносила даних щодо кримінального провадження в Єдиний реєстр досудових розслідувань, оскільки була відсутня в райвідділі, так як знаходилась вдома після добового чергування, дані до ЄРДР були внесені слідчим ОСОБА_18 .. На підставі того, що слідчий ОСОБА_18 вносила дані до реєстру, вона оформила документи щодо затримання ОСОБА_6 та провела першочергові слідчі дії.

Під час судового розгляду кримінального провадження колегія суддів не звернула уваги на такі значні протиріччя між матеріалами кримінального провадження та свідченнями особи, не усунула їх під час розгляду та не дала оцінку під час ухвалення рішення.

Крім того, свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні вказувала на те, що 12 червня 2014 року нею було створено слідчу групу. Однак, матеріалами кримінального провадження такі її свідчення не підтверджуються.

Зокрема, на аркуші четвертому матеріалів кримінального провадження міститься постанова про створення слідчої групи від 12 червня 2014 року. У вступній частині даного документу зазначено, що перший заступник начальника Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області майор міліції ОСОБА_21 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000196 від 12.06.2014 року і далі за текстом. В резолютивній частині даного документу у пункті першому вказано, що необхідно створити у кримінальному провадженні вже за № 0000002, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2014 року слідчу групу. Підписана зазначена постанова вже в.о. першого заступника начальника Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області капітаном міліції ОСОБА_14 .

На такі порушення колегія суддів першої інстанції також не звернула уваги, хоча невідповідність вказаного документу вимогам законодавства ставить під сумнів законність проведення слідчих дій у даному кримінальному провадженні.

З рапорту оперативного чергового ОСОБА_22 №439 від 11 червня 2014 року вбачається, що о 21 годині 20 хвилин ним було отримано телефонне повідомлення від чергового лікаря швидкої допомоги про виявлення трупу ОСОБА_20 . На місце події направлено СОГ Бобровицького РВ о 21 годині 20 хвилин.

Даному документу суперечить наступний документ, а саме протокол огляду місця події, один із доказів винуватості обвинуваченої, на який у своєму вироку послалась колегія суддів суду першої інстанції. Відповідно до цього документу, огляд місця події розпочався о 21 годині 00 хвилин та завершився о 01 годині 30 хвилин. Таким чином, слідчі дії у даному кримінальному провадженні були розпочаті ще до отримання повідомлення про кримінальне правопорушення.

Викликає сумнів у колегії суддів такий документ, як запит слідчого СВ Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_18 за № 3377 від 11 червня 2014 року, в якому вказано про обставини даного кримінального правопорушення та чітко вказано, що відомості по даному факту, що передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено та зареєстровано слідчим ОСОБА_18 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2014 року за № 0000196. Слід зауважити, що даний документ від 11 червня 2014 року, однак слідчий вже вказала про те, що вона зробила 12 червня 2014 року, крім того, відповідно до наявних матеріалів, відомості по даному факту до ЄРДР були внесені слідчим ОСОБА_14 . Такі суперечності також були залишені поза увагою колегії суддів суду першої інстанції.

Детально вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що у протоколі затримання ОСОБА_6 також маються неточності. Так, затримання відбувалось о 02 годині 00 хвилин, при цьому затриманій було роз`яснено, що вона підозрюється у вчиненні таємного викрадення чужого майна у межах кримінального провадження № 0000196. Однак, відповідно до матеріалів провадження, дані до ЄРДР були внесені слідчим ОСОБА_14 , яка повідомила, що до ранку 12 червня 2014 року її не було у приміщенні Бобровицького РВ, тому у колегії суддів виникає питання, на якій підставі була затримана ОСОБА_6 , та чи була вона достеменно обізнана у тому, в чому ж її підозрюють, та чи мала змогу захистити себе від неконкретних та суперечливих підозр.

ОСОБА_6 12 червня 2014 року о 18 годині було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується повідомленням про підозру. Зважаючи на цей документ, у колегії суддів знову виникає ряд запитань, зокрема, про те, на якій підставі слідчим ОСОБА_14 було проведено допит підозрюваної ОСОБА_6 12 червня 2014 року о 12 годині, в той час, коли ОСОБА_23 не мала такого статусу підозрюваної за вказаною статтею кримінального Кодексу. В протоколі допиту, в графі де має міститись підпис особи про те, що права та обов`язки, а також порядок проведення допиту їй роз`яснені і зрозумілі, а також про те, що їй вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного їй вручені, підпис ОСОБА_6 відсутній, мається лише запис рукою слідчого ОСОБА_14 із зазначенням дати та прізвища обвинуваченої.

Протокол слідчого експерименту від 12 червня 2014 року проводився о 16 годині 20 хвилин, де статус ОСОБА_6 також визначений як «підозрюваної», а в графі де повинен стояти підпис особи в тому, що їй роз`яснені процесуальні права, знову відсутній підпис обвинуваченої. При цьому, підпис захисника в тому, що йому роз`яснені його права, мається. Відсутній також і підпис статиста в тому, що йому були роз`яснені його права та обов`язки.

Таким чином, доводи апеляційних скарг обвинуваченої та захисника заслуговують на увагу.

Так, з наведених документів вбачається, що процесуальні права ОСОБА_6 не були роз`яснені, як під час допиту в якості підозрюваної, так і під час слідчого експерименту, що дійсно, як зауважує захисник, є грубим порушенням права на захист ОСОБА_6 , а те, що дані слідчі дії були проведені з участю захисника, не позбавляло слідчого його обов`язку щодо необхідності роз`яснення прав учасникам слідчих дій, в тому числі і підозрюваній.

Разом з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу і на той факт, що дві вказані слідчі дії були проведені до належного повідомлення ОСОБА_6 про підозру, отже на час проведення таких слідчих дій вона не мала статусу підозрюваної, як про це йдеться у вказаних документах.

Заслуговують на увагу і посилання захисника на те, що наявна у матеріалах кримінального провадження постанова про доручення призначення адвоката від 17 червня 2014 року суперечить такій же постанові, яка надійшла до Центру з надання безоплатної правової допомоги, яка була долучена до матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду в суді першої інстанції. У резолютивній частині документу, що міститься на а.п. 227 тому першого зазначено, що захисник повинен прибути на 12 год. 00 хв. 17 червня 2014 року, в той час, як до Центру з надання безоплатної допомоги надійшла постанова, де в резолютивній частині зазначений час прибуття захисника на 18 год. 00 хв. 17 червня 2014 року. У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , що є автором цих документів, не змогла пояснити, чому два ідентичні документи містять розбіжності у часі, не звернув уваги на таку відмінність і суд першої інстанції.

При цьому, ордер захисника ОСОБА_15 , що міститься на а.п. 230 тому першого, на думку колегії суддів, також повинен був викликати ряд питань у суду першої інстанції, оскільки не в повній мірі відповідає визначеним вимогам. Так, в ордері не зазначено дати, коли він виписаний та не зазначено на підставі чого захисник здійснює свою діяльність (відсутній номер договору або доручення про надання допомоги, дата цього договору/доручення).

Колегія суддів приймає до уваги твердження захисника та обвинуваченої про те, що протоколи одночасних допитів були проведені з грубим порушенням прав на захист обвинуваченої. Так, з протоколу одночасного допиту осіб від 17 червня 2014 року вбачається, що слідчим не було визначено процесуальний статус осіб між якими проводилась дана слідча дія, не зазначено, що під час допиту приймав участь захисник, хоча в кінці протоколу міститься його підпис, з вступної частини протоколу також не можна однозначно визначити кому з учасників допиту які права роз`яснювались.

Проаналізувавши наявні в матеріалах кримінального провадження документи від 17 червня 2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що під час проведення зазначених слідчих дій з боку органу досудового розслідування явно вбачається порушення права ОСОБА_6 на захист.

Зокрема, у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 вказала, що в разі, якщо у дорученні на здійснення захисту за призначенням було вказано час прибуття захисника о 18.00 годині, то вона не мала підстав допустити його до участі у справі раніше призначеного часу. В той же час, така слідча дія, як одночасний допит була проведена до 18 години 17 червня 2014 року, а тому версія обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника може бути прийнята до уваги, оскільки до 18.00 год. захисник не міг бути допущений до участі у кримінальному провадженні, на що вказувала і сама слідчий ОСОБА_14 ..

В цьому ж томі матеріалів кримінального провадження міститься повідомлення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, в якому відсутній рік, коли воно було виготовлено, маються два підписи та запис «ознайомлена», при цьому відсутня дата ознайомлення, а також невідомо хто саме ці підписи поставив.

З повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів від 08 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_15 мали право на ознайомлення з цими матеріалами 20 серпня 2014 року о 09.00 годині. Тобто, невідомо чому ж саме 13 серпня 2014 року слідчий ОСОБА_14 прибула до слідчого ізолятора та мала намір ознайомити обвинувачену з матеріалами кримінального провадження. Не змогла на це питання відповісти і слідчий ОСОБА_14 у судовому засіданні. Крім того, як повідомила свідок у судовому засіданні, наступного дня, тобто 14 серпня 2014 року вона пішла у відпустку, то чому ж 08 серпня 2014 року вона призначила ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на 20 серпня 2014 року, знаючи про те, що йде у відпустку з 14.08.2014 року не зрозуміло . На ці питання суд першої інстанції не дав відповіді у своєму вироку, а отже, всі неточності ставлять під сумнів законність цього рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 290 КПК України передбачено що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування , які є в його розпорядженні. Однак відкриття матеріалів досудового розслідування в.о. начальника СВ Бобровицького РВ УМВС ОСОБА_24 відбулося без погодження з прокурором, при цьому відсутні дані стосовно того що вказана особа входила до групи слідчих, яка була визначена постановою від 12 червня 2014 року.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що до групи слідчих входить в.о. начальника СВ Бобровицького РВ УМВС ОСОБА_24 , однак, відповідно до постанови про визначення групи слідчих від 12 червня 2014 року, дана особа до її складу включена не була. Відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, даний працівник міліції і проводив зазначену слідчу дію. В разі, якщо ОСОБА_24 діяв у порядку вимог статті 39 КПК України, як керівник органу досудового розслідування, то він не входив до складу слідчої групи, що була визначена ще 12 червня 2014 року, а діяв саме як керівник органу досудового розслідування, однак, з наявних матеріалів кримінального провадження вбачається те, що він саме діяв, як особа, що входила до складу слідчої групи.

Окрім того виходячи зі змісту складеного в.о. начальника СВ Бобровицького РВ УМВС ОСОБА_24 обвинувального акту в даному кримінальному провадженні ,у колегії суддів є підстави вважати про його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, що перешкоджало можливості призначення його судового розгляду.

Колегія суддів виявила порушення прав на захист ОСОБА_6 і під час надходження матеріалів кримінального провадження до суду.

Під час судового засідання 17 вересня 2014 року, відповідно до журналу судового засідання, інтереси обвинуваченої ОСОБА_6 представляв захисник ОСОБА_7 , в той час, як в ухвалі зазначений захисник ОСОБА_15 .

Не звернула колегія суддів суду першої інстанції уваги і на те, що ще 11 серпня 2014 року ОСОБА_6 заявила відвід адвокату ОСОБА_15 , зверталась до Центру з надання безоплатної правової допомоги, який відмовив їй у заміні захисника, хоча вона належним чином обґрунтувала свою відмову. Колегія суддів залишила без належної оцінки дані факти, що є важливими під час прийняття рішення у кримінальному провадження, оскільки йдеться про порушення права особи на захист, гарантоване Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою особі гарантований справедливий судовий розгляд її справи.

Окрім того виходячи із доводів апеляційних скарг обвинуваченої, її захисника та потерпілої, є підстави вважати про порушення органом досудового розслідування основних засад кримінального провадження передбачених ст. 7 КПК України, фактично з`ясувавши питання про наявність у обвинуваченої тілесних ушкоджень, орган досудового розслідування залишив поза увагою її показання щодо її побиття потерпілим ОСОБА_20 , та безпідставно без належної перевірки 21.07.2014 року постановив рішення про відмову у внесенні виявленого факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ігноруючи при цьому не лише заяви підозрюваної під час проведення слідчих дій а і повідомлення начальника Чернігівського слідчого ізолятора про поміщення ОСОБА_6 до вказаної виправної установи з тілесними ушкодженнями що доводиться і висновком експерта №56 від 22.06.2014 року на а.с. 90-91 т.1.

Детальний аналіз усіх вищевикладених обставин свідчить про те, що під час досудового розслідування матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування було допущено ряд порушень кримінального процесуального закону, порушено право особи на захист, що унеможливлює прийняття законного та обґрунтованого рішення.

За таких обставин, виходячи зі змісту положень статті 412 КПК України, колегія суддів вважає, що колегія суддів суду першої інстанції, при розгляді кримінального провадження, істотно порушила вимоги кримінального процесуального закону, що безумовно тягне за собою скасування рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 420, 376 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.

Матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000196 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України повернути до суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суддів.

Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити попередньо обрану взяття під варту.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27