ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
5-1857к14 У х в а л а
Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
цивільних і кримінальних справ у
головуючого - судді Пойди М.Ф., суддів -
Бех М.О., Квасневської Н.Д., з участю
прокурора - Парусова А.М., представника
цивільного відповідача - ОСОБА_1,
захисника засудженої ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
касаційними скаргами прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, та засудженої
ОСОБА_3 на вирок Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 29 листопада 2013 року та
вирок колегії суддів Судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Кіровоградської області від 11
лютого 2014 року, -

В С
Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 29
листопада 2013 року -

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено:

У відповідності до положень ст. 49 КК
України, у зв'язку із закінченням
строків давності, ОСОБА_3 звільнено від
покарань, призначених за ч. 3 ст. 358 КК
України та ч. 2 ст. 366 КК України.

На підстав ст. 75 КК України ОСОБА_3
звільнено від відбування покарання,
призначеного за ч. 5 ст. 191 КК України, з
випробуванням, з іспитовим строком 3
роки.

ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 367 КК України
виправдано, у зв'язку з відсутністю в її
діях складу злочину.

Вирішено питання про судові витрати і
речові докази.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винною у
вчиненні злочинів за наступних
обставин.

Засуджена, обіймаючи посаду
генерального директора ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс», будучи
службовою особою, наділеною
повноваженнями з виконання
організаційно-розпорядчих і
адміністративно-господарських
функцій, маючи право єдиного підпису в
банківських документах, будучи єдиним
розпорядником грошових коштів, які
знаходилися на розрахункових рахунках
товариства, використала своє службове
становище для особистого збагачення за
рахунок коштів товариства.

З 11 липня 2005 року по 30 березня 2007 року
ОСОБА_3, зловживаючи своїм службовим
становищем, із коштів, отриманих у
межах своїх службових повноважень під
звіт із каси товариства, привласнила і
використала на свій розсуд 366 524 гривень
70 копійок, завдавши товариству
матеріальної шкоди на вказану суму, що
становить особливо великий розмір.

З метою створення документального
підтвердження законності своїх дій
ОСОБА_3 звітувала про використання
таких коштів на підставі підроблених
документів - авансових звітів,
квитанцій до прибуткових касових
ордерів і накладних про придбання ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс»
сільськогосподарської продукції в ПП
«Агро-Тех-В.К.» і ТОВ «Спарк-Авто», які
свою статутну діяльність не
здійснювали, жодних товарів, робіт і
послуг не надавали.

Для виготовлення таких документів
ОСОБА_3 дала вказівку своєму підлеглому
ОСОБА_4, який про її злочинні наміри
обізнаний не був та перебував у
службовій залежності від засудженої,
придбати бланки квитанцій до
прибуткових касових ордерів, накладних
і податкових накладних із відтисками
печаток підприємств - суб'єктів
господарювання, які свою статутну
діяльність не здійснювали.

Отримавши від ОСОБА_4 такі бланки,
ОСОБА_3 організувала внесення до них
недостовірних відомостей іншими
особами - працівниками товариства
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, які знаходилися у службовій
залежності від неї.

Крім цього, з вересня 2005 року по
березень 2007 року ОСОБА_3 давала
вказівки своїм підлеглим ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, які не були обізнані про її
злочинні наміри, вносити до авансових
звітів завідомо неправдиві відомості
про використання коштів для
розрахунків ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс» із ПП
«Агро-Тех-В.К.» і ТОВ «Спарк-Авто» за
поставлену продукцію.

В такий спосіб ОСОБА_3 вчинила службове
підроблення, використала підроблені
авансові звіти для приховування
заволодіння грошима підприємства, які
були їй ввірені, шляхом зловживання
своїм службовим становищем і
спричинила таким чином тяжкі наслідки
ТОВ «Бобринець-Нафтоагросервіс» у виді
матеріальної шкоди на суму 366 524 гривень
70 копійок.

Крім цього, органами досудового
слідства ОСОБА_3 обвинувачувалася в
тому, що вона з 1 травня 2005 року по 11
липня 2007 року систематично неналежно
виконувала свої службові обов'язки
через несумлінне ставлення до них,
допускала порушення вимог статуту ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс» та
укладеного контракту по найму й оплаті
праці. Такі порушення виразились у
відсутності на підприємстві належного
бухгалтерського обліку, обліку і
зберігання товарно-матеріальних
цінностей. Зокрема ОСОБА_3 не розробила
посадових інструкцій щодо прав,
обов'язків та відповідальності
службових осіб, яким ввірені
паливно-мастильні матеріали, не
розробила й не уклала жодного договору
про повну матеріальну
відповідальність зі службовими
особами товариства, не призначала
інвентаризацію залишків
паливно-мастильних матеріалів та не
вживала будь-яких заходів щодо
виявлення можливих нестач. Такі дії
ОСОБА_3 спричинили ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс» тяжкі
наслідки у виді матеріальних збитків
унаслідок нестачі паливно-мастильних
матеріалів на суму 802 154 гривень 92
копійки.

В цій частині суд визнав обвинувачення
недоведеним з огляду на те, що наслідки
злочину, які є обов'язковими для
кваліфікації дій особи за ст. 367 КК
України, не підтверджені належними
доказами.

Вироком Апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 лютого
2014 року вирок Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 29
листопада 2013 року щодо ОСОБА_3, в
частині призначення покарання,
скасовано. ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 191 КК
України призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 7 років, з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих і
адміністративно-господарських
обов'язків у сфері підприємницької
діяльності, на 3 роки та з конфіскацією
всього майна, яке є її власністю.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, посилаючись на
істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону та м'якість
призначеного покарання, ставить
питання про скасування вироку
апеляційного суду та направлення
справи на новий апеляційний розгляд.
При цьому не погоджується з висновками
суду про виправдання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 367
КК України, звертаючи увагу, що суди
обґрунтували прийняте рішення лише
даними висновку комісійної
судово-економічної експертизи, згідно
з якими недостача паливно-мастильних
матеріалів станом на 11 липня 2007 року
документально не підтверджена, однак
відсутність відповідних документів є
наслідком саме протиправних дій
засудженої - службової недбалості.
Вважає, що суд не дав жодної оцінки
іншим зібраним у справі доказам, які
підтверджували обвинувачення у
відповідній частині. Зазначає, що при
призначенні засудженій покарання
апеляційний суд не взяв до уваги, що
ОСОБА_3 вчинила ряд умисних злочинів, у
тому числі особливо тяжкі, в судовому
засіданні вину у вчиненому не
визнавала, не розкаялася, не вжила
заходів для відшкодування шкоди, за
місцем роботи характеризується
негативно.

Засуджена ОСОБА_3 у касаційній скарзі,
посилаючись на істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального закону, просить
скасувати судові рішення, а
кримінальну справу закрити. Засуджена
не погоджується з висновками суду про
її винуватість у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,
вважає неправильним висновок
судово-економічної експертизи, дані
якого покладено в основу судових
рішень, у частині розрахунку сум
коштів, отриманих нею під звіт та
використаних на потреби підприємства.
Вважає, що огляд місця події -
приміщення ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс», у ході
якого було вилучено бухгалтерські
документи, всупереч вимогам ст. ст. 4, 5
ст. 190 КПК України (1960 року) проведено за
відсутності вмотивованої постанови
судді та згоди власників. Стверджує про
свою непричетність до підроблення
документів та наявність підстав для
притягнення до кримінальної
відповідальності інших осіб. Зазначає,
що суд першої інстанції обґрунтував
вирок недопустимими доказами й
безпідставно відмовив у задоволенні
клопотань сторони захисту про
призначення додаткових експертиз.

Крім цього, засуджена ОСОБА_3 подала
заперечення на касаційну скаргу
прокурора, в яких просить залишити
скаргу прокурора без задоволення.

У своїх запереченнях потерпілий
ОСОБА_12 підтримав рішення суду
апеляційної інстанції і просив
залишити його без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який підтримав касаційну
скаргу про необхідність скасування
ухвали суду апеляційної інстанції і
повернення справи на новий апеляційний
розгляд, а проти задоволення
касаційної скарги засудженої
заперечував, захисника засудженої -
адвоката ОСОБА_13 та представника
цивільного відповідача - ОСОБА_1, які
касаційну скаргу засудженої ОСОБА_3
підтримали і просили її задовольнити,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарг на
заперечення на них, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
задоволення касаційної скарги
прокурора та часткового задоволення
касаційної скарги засудженої.

У відповідності до ст..129 Конституції
України однією із засад судочинства є
законність, зміст якої полягає у тому,
що судове рішення має бути ухвалене
компетентним судом згідно з нормами
кримінального права з неухильним
дотриманням положень
кримінально-процесуального закону.

Вирок суду апеляційної інстанції,
ухвалений за результатами розгляду
апеляцій прокурора та потерпілого на
вирок Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 29
листопада 2013 року щодо ОСОБА_3 законним
визнавати не можна.

За змістом ст.378 КПК України (1960 року)
вирок суду апеляційної інстанції
ухвалюється лише за наявності
апеляційних приводів і тільки у
випадках необхідності застосування
закону про більш тяжкий злочин чи
збільшення обсягу обвинувачення,
застосування більш суворого покарання,
скасування необґрунтованого
виправдувального вироку суду першої
інстанції, неправильного звільнення
засудженого від відбуття покарання.

Проте, як вбачається з апеляції
прокурора, в ній, крім питання
неправильного звільнення засудженої
від відбуття покарання, перед судом
порушувалося питання і безпідставного
виправдання ОСОБА_3 за ч.2 ст.367 КК
України.

У випадку визнання цих двох
апеляційних приводів обґрунтованими
суд апеляційної інстанції мав би
постановити вирок, яким вирішити ці
питання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, суд апеляційної інстанції
визнав апеляцію прокурора
обґрунтованою тільки в частині
неправильного звільнення засудженої
від відбування покарання з
випробуванням, а щодо її виправдання -
уважав рішення суду першої інстанції
законним і обґрунтованим.

За таких обставин, ці питання підлягали
вирішенню двома процесуальними
документами - вироком і ухвалою,
оскільки підстави для залишення
апеляції без задоволення та зміст
судового рішення при цьому,
врегульовано ст.377 КПК України (1960 року)
.

Зазначене підтверджується і п.11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року, №11 «Про
практику постановлення вироків
(постанов) при розгляді кримінальних
справ в апеляційному порядку».

Вищенаведених положень
кримінально-процесуального закону
колегією суддів апеляційного суду не
дотримано.

Крім того, обґрунтовуючи у вироку
правильність виправдання ОСОБА_3 за ч.2
ст.367 КК України, суд апеляційної
інстанції не дотримався положень
кримінально - процесуального закону
щодо обґрунтування свого рішення.

Та, згідно зі ст. ст. 67, 75 КПК України (1960
року) та роз'яснень, які містяться в п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 8 від 30 травня 1997 року «Про
судову експертизу у цивільних і
кримінальних справах», висновок
експерта не є обов'язковим для суду, не
має наперед встановленої сили та
переваги над іншими джерелами доказів,
підлягає оцінці за внутрішнім
переконанням суду, яке має
ґрунтуватися на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи у сукупності.

Проте цих положень судом першої
інстанції не враховано, а апеляційним
судом цього порушення не виявлено..

Виправдовуючи ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 367 КК
України, суд першої інстанції
обґрунтував прийняте рішення виключно
даними висновку проведеної під час
судового розгляду комісійної
судово-економічної експертизи №
3670-3673/23 від 30 квітня 2009 року, згідно з
яким розмір недостачі
паливно-мастильних матеріалів на ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс» на суму 802
154 гривень 92 копійки, встановлений на
підставі акту документальної ревізії
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Бобринець-Нафтоагросервіс» №
29-09/325 від 30 листопада 2007 року, не
підтверджений належними
бухгалтерськими документами.

При цьому суд не проаналізував та не
дав оцінки жодному з інших доказів,
якими було обґрунтовано обвинувачення
за ч.2 ст.367 КК України.

Зокрема без оцінки суду залишилися:
матеріали позапланової документальної
ревізії та додаткової документальної
ревізії фінансово-господарської
діяльності ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс», на
підставі яких було встановлено
недостачу паливно-мастильних
матеріалів на відповідну суму, яка
виникла внаслідок порушення вимог
чинного законодавства генеральним
директором товариства - ОСОБА_3;
показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36 про те, що вони укладали з ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс» договори
поставок та відповідального
зберігання паливно-мастильних
матеріалів, на вимогу залишки палива їм
надані не були, а в подальшому на ТОВ
«Бобринець-Нафтоагросервіс» виявлено
відсутність таких матеріалів;

свідченнями самої ОСОБА_3, яка в
судовому засіданні визнавала вину у
вчиненні службової недбалості.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 334 КПК України
(1960 року), суд не навів у вироку
будь-яких мотивів, через які взяв до
уваги дані висновку експертизи та
відкинув інші докази.

Як вбачається з вироку суд лише
продублював положення висновку
експерта щодо необґрунтованості акту
документальної ревізії
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Бобринець-Нафтоагросервіс» №
29-09/325 від 30 листопада 2007 року, при цьому
жодних суджень щодо власної оцінки
такого акту, як джерела доказів, не
висловив.

Вирок суду першої інстанції
оскаржувався в апеляційному порядку
прокурором, в тому числі і у зв'язку з
необґрунтованістю виправдання
ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 367 КК України з підстав,
аналогічних наведеним у касаційній
скарзі прокурора.

Залишаючи апеляцію прокурора в цій
частині без задоволення, суд
апеляційної інстанції належним чином
не перевірив викладених у ній доводів,
не дав на них вичерпних і переконливих
відповідей, не зазначив достатніх
підстав, через які визнав апеляцію в
цій частині необґрунтованою, і
процесуальну помилку місцевого суду не
виправив.

За наведених обставин, враховуючи, що
відповідно до вимог ст. 397 КПК України
(1960 року) суд касаційної інстанції не
має права посилити покарання,
застосувати закон про більш тяжкий
злочин чи в інший спосіб погіршити
становище засудженого, вирок суду
апеляційної інстанції, як
постановлений з істотним порушенням
вимог кримінально-процесуального
закону, необхідно скасувати та
направити справу на новий апеляційний
розгляд.

Оскільки вирок апеляційного суду
скасовується, як про те порушується
питання засудженою - її касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

При новому апеляційному розгляді суду
необхідно врахувати наведене в даній
ухвалі, повно та всебічно перевірити
доводи, викладені в апеляційних і
касаційних скаргах, в тому числі доводи
засудженої про недоведеність її
винуватості у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та
істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, і,
залежно від встановленого, прийняти
рішення, яке б відповідало вимогам
закону.

Керуючись ст. ст. 394-396, 398 КПК України (1960
року), п. 11, 15 розділу XI КПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, задовольнити, а
касаційну скаргу засудженої ОСОБА_3
задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 лютого
2014 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу
направити на новий апеляційний
розгляд.

С у д д і:

Пойда М.Ф. Бех М.О.
Квасневська Н.Д.