справа № 1-69/2008р
В И Р О К

Іменем України

26 травня 2008
р. Барський районний суд
Вінницької області

в складі головуючого судді Переверзєва С.В

при секретарі Ночовка Г.В

з участю прокурора Білан О.А

адвокатів ОСОБА_1., ОСОБА_2

розглянувши кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Комарівці Барського району,
жителя АДРЕСА_1, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, засуджений вироком Барського райсуду від 3.03.1999р. за ст.142 ч.3
КК України 1960р. до восьми років позбавлення волі та 12.11.2004р. постановою
Маневицького райсуду Волинської області звільнений від відбування покарання
умовно-достроково з не відбутим строком в 1 рік 11 місяців 26 днів, - в
злочині, передбаченому ст.ст.27 ч 4, 5, 185 ч.2, 395 КК України, -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та
жителя АДРЕСА_2, громадянина України, з
середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, в
злочині, передбаченому ст.ст. 129 ч.1, 186 ч.2, 296 ч 3 КК України, -

В с т а
н о в и в:

21
вересня 2006 року в вечірній час в АДРЕСА_1 підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_3
домовились про те, що ОСОБА_4. найближчим часом в АДРЕСА_2 таємно викраде у
одного із жителів села коня, якого приведе в АДРЕСА_1, де спільно із ОСОБА_3.
здадуть викраденого коня заготівельнику, а отримані гроші розділять між собою.
Після цього 27 вересня 2006 року біля 16 год. підсудний ОСОБА_4, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, без відома ОСОБА_3. вийшов за межі домовленостей
з останнім та в полі поблизу АДРЕСА_2 в присутності громадян ОСОБА_5. та
ОСОБА_6., а також ОСОБА_7, яка знаходилась поблизу, відкрито викрав коня вартістю
2050 грн., що належав потерпілій ОСОБА_7. Заволодівши конем ОСОБА_4. верхи
доїхав ним до АДРЕСА_1 де зустрівся із ОСОБА_3. і з метою подальшого продажу
підсудні заховали коня неподалік села у лісі. За кілька годин по тому у пошуках
викраденого коня в с.Гайове приїхала потерпіла зі своїм сином ОСОБА_8, який,
зустрівши ОСОБА_3. поцікавився чи той не бачив викраденого коня. Підсудний
заперечив свою обізнаність з цього приводу, але згодом, зрозумівши неможливість
подальшого продажу коня, вказав потерпілій місце його знаходження, повернувши
таким чином викрадене.

Крім
того, підсудний ОСОБА_3, щодо якого постановою Барського райсуду від
23.01.2007р. терміном на один рік встановлено адміністративний нагляд та ряд
обмежень, що полягали у забороні виходити з будинку за місцем проживання
щодобово з 22 год. до 6 год., а також забороні відвідування місць продажу
спиртних напоїв на розлив, виїзду за межі району без дозволу керівництва
Барського РВ УМВС і необхідності реєструватись два рази на місяць в Барському РВ
УМВС; з метою ухилення від адміністративного нагляду в березні 2007 року
самовільно залишив місце проживання та виїхав в м.Луцьк, де лише 20.08.2007р.
був затриманий працівниками міліції.

Підсудний
ОСОБА_4 вдень 17 червня 2007 року в полі поблизу АДРЕСА_2, безпричинно, умисно,
з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної
неповаги до суспільства побив потерпілого ОСОБА_9, заподіявши йому легкі
тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока, садна на чолі, верхній
та нижній губі зліва. В цей час ОСОБА_10, який знаходився поруч, з метою
припинити хуліганські дії підсудного, підійшов до ОСОБА_4. та намагався
зупинити побиття ОСОБА_9. У відповідь підсудний наніс ОСОБА_10. удар по шиї.
Тоді ж 17 червня 2007 року в полі поблизу АДРЕСА_2 підсудний ОСОБА_4, тримаючи
в руках господарські вила, якими вантажив сіно, та направляючи їх в сторону
ОСОБА_9., погрожував потерпілому вбивством, що давало реальну підставу
побоюватись здійснення цієї погрози.

Підсудній
ОСОБА_3 свою вину у порушенні правил адміністративного нагляду визнав повністю.
Він пояснив суду, що знав про встановлення обмежень, але через хворобу дитини в
березні 2007 року залишив своє місце проживання, попереднє нікому про це не
повідомивши і поїхав проживати до жінки, яка мешкала в м.Луцьк.

Крім повного визнання своєї вини в
скоєнні даного злочину, вина підсудного також підтверджується:

- показами свідка ОСОБА_11. який
пояснив суду, що підсудний ОСОБА_3, щодо якого постановою Барського райсуду від
23.01.2007р. терміном на один рік встановлено адміністративний нагляд та ряд
обмежень, з метою ухилення від адміністративного нагляду, в березні 2007 року
самовільно залишив місце проживання. Згодом з'ясувалось, що він виїхав в
м.Луцьк.

- показами свідка ОСОБА_12., який
пояснив, що в серпні 2007 року він їздив в м.Луцьк, з меток розшуку і
затримання ОСОБА_3., оскільки останній порушив обмеження адміністративного
нагляду і залишив місце свого проживання. Перебуваючи в м.Луцьк він зустрічався
з дружиною ОСОБА_3, але остання повідомила, що не проживає з чоловіком і не
бажає з ним спілкуватись. Застосувавши оперативні заходи, місце перебування
ОСОБА_3 всеж таки було встановлено і він був затриманий.

- постановою суду, про встановлення
адміністративного нагляду (том2 ас. 5)

- реєстраційним листом ОСОБА_3 (том
2 а.с.6)

- рапортами дільничого про
відсутність ОСОБА_3 по місцю проживання (том 2 а.с. 7, 8, 10-12, 14-16, 19,
21-23, 25, 26).

Таким чином винуватість підсудного
в скоєнні інкримінуємого злочину була повністю доведена і він вчинив злочин за
ст. 395 КК України - порушення правил адміністративного нагляду, тобто
самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного
нагляду.

Відносно крадіжки коня підсудній
ОСОБА_3 заперечив свою вину. Так він пояснив суду, що дійсно обіцяв ОСОБА_4
допомогти продати коня, але вважав, що кінь належить останньому і ніякої
крадіжки з ним вчиняти не домовлявся.

Підсудний ОСОБА_4 свою вину в
скоєнні крадіжки коня визнав повністю. Він пояснив, що 21 вересня 2006 року в
вечірній час в АДРЕСА_1 він із ОСОБА_3. домовились про те, що він в АДРЕСА_2
таємно викраде у одного із жителів села коня, якого приведе в АДРЕСА_1, де
спільно із ОСОБА_3. здадуть викраденого коня заготівельнику, а отримані гроші
розділять між собою. Після цього 27 вересня 2006 року біля 16 год. він, після
вживання разом із ОСОБА_5. та ОСОБА_6. спиртного, в полі поблизу АДРЕСА_2
вирішив викрасти коня, що належав ОСОБА_7 ОСОБА_5. та ОСОБА_6. вмовляли його
цього не робити. Однак він відв'язав коня та верхи доїхав ним до АДРЕСА_1 де
зустрівся із ОСОБА_3. і з метою подальшого продажу вони заховали коня неподалік
села у лісі.

Крім повного визнання своє вини у
скоєнні викрадення коня підсуднім ОСОБА_4 та запереченнями підсуднім ОСОБА_3.,
їх вина підтверджується:

- показами потерпілої ОСОБА_7, яка
пояснила суду, що 27.09.2006р. біля 16 год. в полі поблизу АДРЕСА_2 підсудний
ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_5. та ОСОБА_6. викрав її коня. Вона знаходилась
неподалік і намагалась перешкодити викраденню, однак ОСОБА_4., відв'язавши
коня, сів на нього верхи і вона не змогла його наздогнати. Тоді вона, по дорозі
розпитуючи людей, з'ясувала, що ОСОБА_4. поїхав у АДРЕСА_1. Де вона разом із
своїм сином згодом виявила викраденого коня.

- показами свідка ОСОБА_12., який
пояснив суду, що 28 вересня 2006 року ОСОБА_3 письмово вказував про обставини
викрадення коня. Так він засвідчив, як домовлявся з ОСОБА_4 викрасти коня, а
потім його продати, як ОСОБА_4 привів викраденого коня, але оскільки останнього
почали одразу шукати, вони вимушені були повернути його. Під час цього тиску на
ОСОБА_3 не чинилось і він добровільно все розповідав, а потім власноручно
підписався під своїми поясненнями.

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 (
том1 а.с.11)

- письмовими показами свідків
ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (том 1 а.с. 48, 49, 97).

Те що внаслідок дій підсудних
потерпілій було заподіяно збитку на суму 2050 грн підтверджується довідкою
Матейківської сільської ради (том 1 а.с. 21)

Оцінюючи покази підсудних, суд
вважає, що підсудній ОСОБА_3 з метою ухилення від кримінальної
відповідальності, давав в суді не правдиві свідчення. Так він 28 вересня 2006
року, майже одразу після скоєнні крадіжки, давав працівнику міліції ОСОБА_16
зовсім інші свідчення. При цьому як він сам пояснив в суді, він підписав дані
свідчення, не перечитавши їх, довіряючи ОСОБА_16, натомість останній запевнив
суд, що ОСОБА_3 уважно ознайомився з поясненнями і свідомо їх підписував, при
цьому будь якого тиску на нього не чинилось. ОСОБА_4 і в своїх попередніх
показах і протягом розгляду справи в суді, не змінював своїх свідчень, розповідав
про домовленість з ОСОБА_3 про
викрадення коня. По виконанню вказаного наміру, одразу після скоєння крадіжки,
він привів коня до ОСОБА_3 і вдвох вони його переховували в лісі. З огляду на
викладене суд, вважає, що і ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мали домовленість на викрадення
коня. Даючи правову оцінку діям підсудних суд бере до уваги, що попередньо у
них була домовленість на таємне викрадення, разом з тим під час викрадення
ОСОБА_4 вийшов за межі домовленості і підсудній ОСОБА_3, який схилив ОСОБА_4 до
вчинення злочину та спонукав скоїти крадіжку, розподілив ролі перед вчиненням
злочину, про це нічого не знав. Враховуючи викладене дії підсудного ОСОБА_4
слід кваліфікувати за ст. 186 ч2 КК України, тобто відкрите викрадення чужого
майна, за попередньою змовою групою осіб; а ОСОБА_3 за ст.27 ч 4, 5 ст.185ч2 КК
України таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб,
вчинене повторно.

Стосовно подій по спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_9 підсудній
ОСОБА_4 свою вину у пред,явленому обвинуваченні визнав частково. Так він
пояснив суду, що 17 червня 2007 року на полі АДРЕСА_2 збирав сіно. В цей час на
автомобілі приїхав ОСОБА_9 і почав сваритися, що вони незаконно збирають чуже
сіно, під час цього він штовхнув його дядька ОСОБА_10. Обурившись на це, він
підійшов до ОСОБА_9 і вдарив рукою по його обличчю. При цьому він не погрожував
йому вилами, та не казав, що вб,є його.

Крім часткового визнання своє
вини самим підсуднім, його вина у хуліганських діяхта здійснення погрози
вбивством підтверджується:

- показами потерпілого ОСОБА_9
який суду пояснив, що вдень 17.06.2007р. в полі поблизу АДРЕСА_2 підсудний
ОСОБА_4, направляючи на нього господарські вила, якими вантажив сіно,
погрожував йому вбивством. Після чого безпричинно побив його, заподіявши
тілесні ушкодження. Під час побиття його ОСОБА_4., ОСОБА_10 намагався
втрутитись та припинити хуліганські дії підсудного. У відповідь ОСОБА_4. вдарив
ОСОБА_10. по шиї.

- показами свідків ОСОБА_17та ОСОБА_18, які
пояснили, що 17.06.2008 року під час перебування на полі с.Іванівці ОСОБА_4
спиричався з ОСОБА_9 і вже коли останній сів в автомобіль, то ОСОБА_4 підбігши
до автомобіля, тримаючи вила в руках і направляючи на ОСОБА_9, погрожував
останньому вбивством. Потім він декілька раз ударив рукою по обличчю ОСОБА_9.
ОСОБА_10 намагався втрутитися в бійку і припинити її, але ОСОБА_4 один раз
вдарив і його. Внаслідок завданих ударів у ОСОБА_9 були синці на обличчі.

-
показами свідка ОСОБА_10., який пояснив, що вдень 17.06.2007р. в полі поблизу
с.Іванівці підсудний ОСОБА_4 побив ОСОБА_9. Він втрутився, щоб припинити бійку,
однак у відповідь отримав удар по шиї.

-
показами свідка ОСОБА_19, який також пояснив, що був свідком побиття ОСОБА_4
ОСОБА_9.

-
протоколом добровільної видачі господарських вил (а.с. 139 т.1),

-
висновком судово-медичної експертизи № 245 (а.с. 162 т.1), де зазначається, що
потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на
нижній повіці лівого ока, садна на чолі, верхній та нижній губі зліва.

З
огляду на викладене і приймаючи до уваги свідчення потерпілого ОСОБА_9.,
свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, які засвідчили, що підсудній ОСОБА_4, в присутності
8 чоловік, використовуючи вила, якими збирав сіно, погрожував ОСОБА_9
вбивством, а потім завдав йому удари по обличчю. Тому дії підсудного слід
кваліфікувати за ст.129 ч.1 КК України,
оскільки він вчинив погрозу вбивством, за наявності реальних підстав
побоюватись здійснення цієї погрози та за ст.296 ч.3 КК України, оскільки він
вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до
суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю у вигляді заподіяння
тілесних ушкоджень потерпілому, вчинене щодо особи, яка припиняла хуліганські
дії.

Обираючи
покарання підсуднім суд враховує те, що ОСОБА_3 частково визнав свою вину,
розкаюється у скоєному, повернув викрадене, також те, що він негативно
характеризується по місцю проживання. ОСОБА_4 частково визнав свою вину,
повернув викрадене, позитивно характеризується за місцем проживання вперше притягується до кримінальної
відповідальності. Також суд враховує і позицію потерпілих, які просили суворо
не карати ОСОБА_4

До
обставин, які пом,якшують вину підсудного ОСОБА_4, суд відносить те, що він
щиро кається в скоєнному.

Враховуючи викладене і у відповідності до
вимог п.2 ст.65 КК України суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_4 у
виді позбавлення волі і звільнити його від відбування покарання з іспитовим
строком, а ОСОБА_3 у виді позбавлення волі і частково приєднати не відбуте
покарання по попередньому вироку суду.

На
підставі викладеного суд, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК, суд,

­­­­

З а с у
д и в:

ОСОБА_3
визнати винним:

- за ст.27 ч 4, 5 ст 185 ч.2 КК
України і обрати йому покарання у виді позбавлення волі строком на два
роки;

-за ст.395 КК України і обрати йому
покарання у виді арешту строком на шість місяців.

Відповідно до ст.70 КК України
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обрати йому остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Застосувавши ст.71 КК України
частково приєднати ОСОБА_3. частину не відбутого ним покарання, призначеного
вироком Барського райсуду від 3.03.1999 р. та вважати його засудженим до
позбавлення волі строком на два роки шість місяців. Строк відбування покарання рахувати з моменту
затримання, тобто з 21 серпня 2007 року. Зарахувати ОСОБА_3. у строк відбування
покарання термін його затримання з 10 листопада 2006 року по 13 листопада 2006
року.

ОСОБА_4
визнати винним:

-
за ст.129 ч.1 КК України і обрати йому покарання у виді обмеження волі
строком на один рік;

- за ст.186 ч.2 КК України і обрати
йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

-
за ст.296 ч.3 КК України і обрати йому покарання у виді позбавлення волі
строком на три роки.

Відповідно до ст.70 КК України
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обрати йому остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Згідно ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4. від відбування
призначеного покарання з
випробуванням з двохрічним
іспитовим строком, протягом якого він не повинен вчиняти інші злочини,
зобов`язати його повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або
навчання та періодично з,являтись на реєстрацію в КВІ.

Запобіжні
заходи засудженим до набрання вироком законної сили залишити без зміни: ОСОБА_3.
- тримання під вартою, а ОСОБА_4. - підписку про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області протягом 15 діб.

Суддя: