УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

за участю прокурора ОСОБА_6 розглянула у відкритому судовому засіданні 03 лютого 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, таку що не має судимості, засуджено

за ч. 2 ст. 382 КК України до 17 000 грн. штрафу, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнена від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винною та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

ОСОБА_1 будучи директором товариства з обмеженою відповідальністю фірми (ТОВ) «Луна», яка згідно із статутом була наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, являючись службовою особою та достовірно знаючи про наявність рішення господарського суду Миколаївської області від 22 серпня 2008 року, залишеним без зміни постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2008 року, яким зобов'язано повернути ТОВ фірма «Луна» самовільно зайняту земельну ділянку площею 18 м. кв., яка розташована в сквері по провулку Ілліча, 2 в смт. Березнегувате Березнегуватської селищної ради, у добровільному порядку рішення суду не виконала, довгий час умисно ухилялась від його виконання, хоча мала реальну можливість для його виконання.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень та закриття щодо неї кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. Посилається на те, що постановлені судові рішення щодо неї незаконні та не містять об'єктивних даних які б вказували на наявність у неї умислу на невиконання рішення суду, що вона не є суб'єктом злочину. Стверджує про упередженість прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції, а також вимог кримінально-процесуального закону щодо обставин зміни у судовому засіданні секретаря.

Крім того вказує, що під час слухання справи в суді апеляційної інстанції був відсутній секретар судового засідання, що позбавило можливості вести протокол судового засідання, і на її думку це є істотним порушенням КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на спростування доводів, викладених засудженою у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженої ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 398 КПК України, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 369 КПК України щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв'язку з наведеним, доводи засудженої в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Відповідно до ст. 67 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

На спростування доводів засудженої ОСОБА_1, щодо відсутності у її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, суд у вироку послався на докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме: на рішення виконавчого комітету № 9 від 24 січня 2007 року Березнегуватської селищної ради, яким скасовано рішення даної ради від 27 вересня 2006 року № 62 «Про дозвіл на розташування майданчика автобусної зупинки» та зобов'язано директора ТОВ «Луна» до 01 лютого 2007 року привести територію парку в попередній стан, на рішення господарського суду Миколаївської області від 22 серпня 2008 року, залишеного без зміни постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2008 року, яким керівництво ТОВ «Луна» було зобов'язане повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 18 кв. метрів. Зазначені судові рішення сумнівів щодо порядку їх виконання не містять; на показання свідка ОСОБА_2 - листоноші про обставини ухилення засудженою в отриманні рекомендованої кореспонденції з виконавчої служби; на дані матеріалів виконавчого провадження, з яких убачається, що рішення господарського суду від 22 серпня 2008 року не виконувалось з 8 грудня 2008 року.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_1 кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон, не встановлено.

Не заслуговують на увагу і доводи засудженої щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону через незаконну зміну складу суду, а саме секретаря.

Із протоколу судового засідання убачається, що головуючий у першій інстанції у встановлений законом спосіб повідомляв про зміну секретаря судового засідання і роз'яснював право відводу.

Щодо доводів ОСОБА_1 про упередженість сторони обвинувачення в даній справі, то вони є необґрунтовані.

Кримінально-процесуальним законом (1960 року) не передбачені обмеження щодо участі прокурора, який пред'являв обвинувачення, в судах першої та апеляційної інстанції.

Також перевіркою матеріалів справи встановлено, будь яких заяв про фіксування судового засідання в суді апеляційної інстанції не надходило, а участь секретаря в засіданні не є обов'язковою, оскільки судове слідство у справі судом апеляційної інстанції не проводилось.

Апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляції засудженої та її захисника, які аналогічні доводам касаційної скарги засудженої, і залишив вирок суду щодо ОСОБА_1 без зміни, навівши відповідне та повне обґрунтування.

Ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також підстав для скасування вироку і ухвали із закриттям кримінальної справи щодо ОСОБА_1, як зазначено у касаційній скарзі засудженої, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України, розділом ХІ Перехідних положень до КПК України від 13.04.2012 року, колегія суддів

ухвалила

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року щодо неї - без зміни.

Судді

____________ _____________ _____________

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5

4

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

№ 5-490 км15 Категорія КК: ч. 2 ст. 382 КК України Доповідач в суді І інстанції: ОСОБА_7 Доповідач у касаційній інстанції: ОСОБА_4