А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

27.01.2015 місто Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 січня 2014 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
мешканця
українця, з середньою освітою, одруженого,
має на утримані одну малолітню дитину,
раніше не судимого, громадянина України,-
засуджено за ч.1 ст.286 КК України до обмеження волі строком 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України постановлено звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 5000 грн. на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили судом залишено попередній - підписку про невиїзд.
Вирішено судом і питання щодо речових доказів у справі та щодо судових витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 04 листопада 2011 року близько 11-ій години, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ-2108», з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі «Київ-Чоп» в напрямку м. Чоп до перехрестя дороги, яка веде до с. Ратівці Ужгородського району, виконуючи маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу, на порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.13 «Правил дорожнього руху України», які зобов`язують водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, не надав перевагу в русі автомобілю марки «BMW-523», з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 і рухався в зустрічному напрямку, допустив зіткнення на його смузі руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «BMW-523» - потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості.
16 січня 2014 року потерпіла ОСОБА_8 подала апеляцію у якій порушує питання про зміну вказаного судового рішення та призначення щодо засудженого ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком до трьох років, без застосування ст.75 КК України.
Цивільний позов до засудженого ОСОБА_7 та ПАТ «Української страхової компанії» «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди просить задовольнити в повному обсязі.
В решті вирок просить залишити без змін.
Доведеність вини, правильність кваліфікації судом суспільно небезпечних дій ОСОБА_7 потерпіла не оспорює.
У запереченні на апеляцію потерпілої засуджений ОСОБА_7 просить вирок щодо нього залишити без змін, а апеляцію без задоволення, посилаючись на те, що вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора, який просить розглянути кримінальну справу на розсуд суду, пояснення представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 про скасування оскарженого судового рішення і винесення апеляційним судом нового вироку згідно з яким призначити покарання щодо засудженого ОСОБА_7 у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без застосування щодо нього 75 КК України і задоволення цивільного позову, пояснення захисника ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 про залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінальної справи, доводи, викладені у апеляції, запереченні на апеляцію, провівши судові дебати, надавши засудженому ОСОБА_7 останнє слово, апеляційний суд вважає, що апеляція не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог с. 399 КПК України (1960 року) вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання чи досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.
З матеріалів кримінальної справи, зокрема, вироку Ужгородського міськрайонного суду від 03 січня 2014 року убачається, що ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком на 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України постановлено звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 5000 грн. на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди (а.с.,а.с. 124-131, Т.3).
16 січня 2014 року потерпіла ОСОБА_8 подала апеляцію на вказане судове рішення у якій порушила питання про його зміну і призначення покарання щодо ОСОБА_7 у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років без застосування вимог ст. 75 КК України.
Цивільний позов просила задовольнити у повному обсязі(а.с.,а.с. 134-138,Т.3).
Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 28 березня 2014 року апеляцію потерпілої ОСОБА_8 задоволено.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 січня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано за його м`якістю.

ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Вирок в частині розв`язання цивільного позову скасовано, кримінальну справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі .

В решті вирок залишено без змін (а.с.,а.с. 162-166,Т.3).

25 квітня 2014 року засуджений ОСОБА_7 оскаржив вирок Апеляційного суду Закарпатської області до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.,а.с. 172-178,Т.3).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2014 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задоволено частково.

Вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 28 березня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд (а.с.,а.с. 190-192, Т.3).

Судове рішення умотивовано тим, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 378 КПК України (1960 року) скасування вироку суду першої інстанції і постановлення вироку апеляційним судом у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, допускається лише за умови, що в апеляції прокурора, потерпілого чи його представника ставилось питання про скасування вироку саме з цих підстав.

Апеляційний суд не може постановити свій вирок тоді, коли в апеляції порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції з підстав, передбачених ч.1 ст. 378 КПК України (1960 року), але заявлено прохання повернути справу на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Із тексту апеляції потерпілої ОСОБА_8 убачається, що нею ставиться питання про зміну вироку суду першої інстанції на підставі п.2 ч.1 ст. 378 КПК України (1960 року), що не узгоджується із вимогами ч.1 ст. 378 КПК України (1960 року) (а.с.,а.с. 190-192,Т.3).

Таким чином з апеляції потерпілої ОСОБА_8 убачається, що остання порушує питання про зміну судового рішення суду першої інстанції, але при цьому просить призначити щодо засудженого ОСОБА_7 більш суворе покарання, заперечує правильність звільнення останнього від його відбування, цивільний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Такі вимоги потерпілої ОСОБА_8 суперечать змісту ст. 373 КПК України (1960 року).

З матеріалів кримінальної справи убачається, що 02 жовтня 2014 року потерпіла ОСОБА_8 внесла зміни до апеляції у яких порушила питання про скасування оскарженого нею вироку щодо ОСОБА_7 , ухвалення апеляційним судом нового вироку, яким просила визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити щодо нього покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком до трьох років без застосування вимог ст. 75 КК України, задоволення цивільного позову у повному обсязі (а.с.,а.с. 206-210, Т.3).

Відповідно до вимог ст. 355 КПК України (1960 року) внесення до апеляції змін, що тягнуть за собою погіршення становища засудженого або виправданого за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Апеляція потерпілої ОСОБА_8 прийнята судом з метою недопущення вчинення перешкод у доступі потерпілої до правосуддя.

З урахуванням наведеного підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 апеляційний суд не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року), апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляцію потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 січня 2014 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з дня її оголошення.

Судді: