Справа № 161/6482/15-к Провадження №11-кп/773/301/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000086 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2015 року щодо

ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гірка Полонка, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, судимого:

1)18.05.2004 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України надано іспитовий строк на два роки;
2) 15.09.2004 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.3,ст. 185, ч.1 ст.71 КК України до 4 (чотирьох років 3 (трьох) місяців позбавлення волі;
3) 22.12.2004 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 185, ч.3 ст.185, ч.1ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 4 (чотирьох) 3 (трьох) місяців позбавлення волі;
4) 06.10.2008 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.187, ч.2ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільнений 30.09.2013 року по відбуттю строку покарання;
5) 22.12.2014 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки.
Обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
Захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, щодо засудження ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. В якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, ОСОБА_7 слід було призначити покарання за ч. 3 ст.185 КК України з урахуванням вимог ст. 69-1 КК України. Крім того, вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та собі обвинуваченого у зв`язку з суворістю призначеного покарання. Просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та обрати останньому більш м`яке покарання.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 185 ч.3 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 22.12.2014 року, 6 (шість) місяців позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 19.03.2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Цим же вироком засуджено за ч. 2 ст. 15, ч.3ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі ОСОБА_10 . На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 22.12.2014 року, 2( два) роки 2 місяці позбавлення волі, остаточно визначено ОСОБА_10 до відбуття 5 ( п`ять) років 2 місяці позбавлення волі. Вирок, щодо ОСОБА_10 не оскаржується.
ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він приблизно на початку вересня 2014 року в АДРЕСА_2 , повторно, проник до підсобного приміщення, що належить ОСОБА_11 , звідки таємно викрав зварювальний апарат марки «Рост» вартістю 2 700 грн., електричну дрель марки «Урал» вартістю 1 000 грн., болгарку марки «Макіта» вартістю 1 300 грн., електричну дрель марки «Девалт» вартістю 3 200 грн., акумулятор А-90 вартістю 2 000 грн., спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 10 200 грн.
Крім того, ОСОБА_7 повторно, близько 24 години 15.02.2015 в АДРЕСА_3 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, розбивши скло металопластикового вікна, незаконно проникли до будинку, звідки намагалися таємно викрасти бензопилу марки «Кросер» вартістю 700 грн. та плазмовий телевізор марки «LG» вартістю 4 200 грн., однак не довели свого злочинного діяння до кінця з причин, що не залежали від їх волі, так як були затримані на місці вчинення злочину громадянами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ..
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги, пояснення захисника, ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просять її задовольнити, захисника ОСОБА_9 , який у вирішенні скарги покладається на її вирішення судом, міркування прокурора про залишення вироку першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні повторного таємного викрадення чужого майна з проникненням у приміщення та вчиненні закінченого замаху на повторне, за попередньою змовою групою осіб, таємне викрадення чужого майна з проникненням у приміщення, відповідають фактичним обставинам справи, яким суд дав вірну юридичну оцінку і ніким не оскаржуються.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України і теж ніким не оспорюються.

Крім того, як видно з носія технічного засобу інформації, обставини скоєння ОСОБА_7 вказаних злочинів, останній підтвердив у суді, не оспорювалися ці обставини і іншими учасниками судового провадження, тому суд дане кримінальне провадження розглянув відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано пом`якшуючі і відсутність обтяжуючих покарання обставин, які дають підстави застосувати положення ст. 69-1 КК України та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно пункту 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання»( із змінами, внесеними Постановами Верховного Суду №18 від 10.12.2004 р, №8 від 10.06.2009 р., №11 від.06.11.2009р.) визначено, що призначення покарання на підставі ст. 69-1 КК України можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1, 2 ст. 66 КК України ( з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди).

Як видно з вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, покарання у виді 5 років позбавлення волі, належним чином умотивував своє рішення.

Судом враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого та активне сприяння його у розкритті злочину, не встановлено судом і обставин, які б обтяжували покарання.

Разом з тим, ОСОБА_7 не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_11 , про що підтвердив останній у судовому засіданні, показавши про повернення йому працівниками міліції лише зварювального апарату та двох дрельок, решту майна йому не повернуто і заподіяні збитки не відшкодовано.

Відсутня також і ще одна обставина необхідна для застосування ст. 69-1 КК України, а саме з`явлення із зізнанням. Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 про викрадення ним майна у ОСОБА_11 повідомив лише після затримання його під час крадіжки майна потерпілої ОСОБА_14 ( а.к.п. 1). До затримання ОСОБА_7 в правоохоронні органи з з`явленням не звернувся і про скоєння вказаного злочину не повідомив.

Оскільки відсутні вищевказані обставини необхідні для застосування ст.69-1 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, тому суд обґрунтовано обрав останньому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Підстав вважати, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, про що вказує в апеляційній скарзі захисник, немає.

Доводи захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, також не заслуговують на увагу.

Як видно з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, згідно ст.12 КК України, є тяжкими, наявність пом`якшуючих покарання обставин, в тому числі і ті на які вказує захисник в скарзі, відсутність обставин протилежного змісту, а також наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, і думку потерпілих, які не наполягали на суворій мірі покарання.

Однак, суд врахував і те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, а вчинив нові корисливі злочини, один з яких під час іспитового строку, що свідчить про суспільну небезпечність ОСОБА_7 , як особи.

Враховуючи вищенаведене, суд обгрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, принципам справедливості, законності і індивідуалізації покарання, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд не знаходить законних підстав для зміни вироку з пом`якшенням ОСОБА_7 призначеного покарання, а тому апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,409, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4