АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/246/15 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія; ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дзержинскього районного суду м. Харкова від 12 листопада 2014 року у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 5-ти років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами;

На підставі ст. 75КК України від призначеного покарання його звільнено з іспитовим строком 3 роки, та на нього покладені обв`язки передбачені ст..76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи, повідомляти в ці органи про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Також присуджено стягнути на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Харківській області витрати на проведення авто технічної експертизи в розмірі 1026 грн., 90 коп.

Згідно вироку, 30 квітня 2014 року, приблизно о 18 год. 30 хв., ОСОБА_8 , керував технічно справним, особистим автомобілем «Пежо 605», д.н. НОМЕР_1 та рухався в м. Харкові по пр. Леніна зі сторони вул. 23-го Серпня в напрямку дачного кооперативу, зі швидкістю 40 км/год.

Під час руху по дорозі дачного кооперативу «Мічуренец», в районі будинку № 65 по пр. Леніна, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: ч. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих захолів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, інформувати підрозділ міліції, власника дороги, або уповноважений ним орган».

п. 12.1: «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух» та, не впоравшись з керуванням транспортним засобом, допустив наїзд на дерево.

Внаслідок наїзду на дерево пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження від яких помер у лікарні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 140-Ат/14 від 16.06.14 р. причиною смерті ОСОБА_9 є поєднана травма і розвинуті в наслідок цього ускладнення - гостра легенево - серцева недостатність, набряк - набухання дислокації стовбура головного мозку.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією, виразилося в тому, що він, керуючи транспортним засобом не зорієнтувався в дорожній обстановці і не впоравшись з керуванням допустив наїзд на перешкоду - дерево, що спричинило тяжкі наслідки - загибель ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Вказує на порушення вимог ст.. 374 КПК України , оскільки судом не зазначені мотиви непризначення додаткового покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Вважає, що застосування такого додаткового покарання сприятиме попередженню нових злочинів. Зазначає, що судом застосовано кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, оскільки редакцією ст.. 76 КК України не передбачено формулювання «кримінально- виконавча система». Суд першої інстанції також допустив порушення вимог кримінального процесуального закону про стягнення на користь держави процесуальних витрат на проведення експертизи. Тому просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки і на підставі ст. 75КК України від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 3 роки, та покласти на нього обв`язки передбачені ст..76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Витрати на залучення експертів стягнути на користь держави в особі НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляції прокурора,просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється. Виходячи із змісту положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається із тексту, в мотивувальній частині вироку, в порушення вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, суд не вказав мотиви своїх висновків щодо недоцільності призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а тому колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення в цій частині.

Наведені порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, дають підстави для скасування вироку, хоча не відносяться до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1,2, ч.1 ст.7 КПК України верховенство права та законність.

Недодержання судом загальних засад кримінального провадження призвело до порушення порядку кримінального провадження, перешкоджало забезпеченню виконання його завдань, визначених ст.. 2 КПК України щодо застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а тому, на думку колегії суддів, перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

З метою забезпечення дотримання саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги прокурора в частині скасування вироку є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в цій частині.

У зв`язку зі скасуванням вироку через істотні порушення кримінального процесуального закону, доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами належить перевірити при новому розгляді кримінального провадження. При новому розгляді суду необхідно також врахувати доводи апелянта щодо дотримання вимог ст.. 76 КК України та ст.. 124 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 судом першої інстанції не обирався, підстав для його застосування колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 7, 404, 405, 407, ч.1 ст. 412, ч.2 ст.376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2014 року у відношенні ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:

Судді: