Справа № 453/1924/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/202/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року,
встановила:
вироком Сколівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теребля Тячівського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, депутатом не являється, не працюючого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік та 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

Міра запобіжного заходу не обиралась.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 09.11.2014 року об 10 год. 00 хв., керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним автомобільною дорогою Київ-Чоп у напрямку до м. Чоп, на 685 км. + 800 м., у межах населеного пункту Нагірне Сколівського району Львівської області, порушив вимоги п. п. 1.1, 1.2, 1.5, 2.3 «б» та «д», 10.1, 11.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним автомобіль якнайближче до правого краю проїзної частини дороги із забезпеченням безпечного бокового інтервалу до краю проїзної частини дороги, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не урахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в забороненому місці пересік суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 та виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, створив своїми діями небезпеку для руху та аварійну обстановку водію пасажирського автомобіля «WOLKSWAGEN TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по смузі свого руху у напрямку до м. Київ і в якій останній, застосовуючи своєчасне екстрене гальмування керованого ним автомобіля, вже був позбавлений технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення транспортних засобів в даних дорожніх умовах, що привезло до зіткнення між їхніми транспортними засобами. Внаслідок зіткнення, пасажир автомобіля «HYUNDAI TUCSON», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , згідно висновку № 158 судово-медичної експертизи від 26.11.2014 року отримала перелам вертлюжної западини справа з переходом на клубову кістку, вивих правого стегна та перелам правої ключиці, які є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а пасажир автомобіля «WOLKSWAGEN TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , згідно висновку № 156 судово-медичної експертизи від 10.11.2014 року, отримала перелам п`ятої п`ясної кістки лівої кисті, які є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
На вирок суду подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 , який не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій, проситьзмінити вирок Сколівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року шляхом пом`якшення призначеного покарання, а саме не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік та 6 (шість) місяців. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, що злочин був вчинений з необережності, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Як зазначає апелянт, ОСОБА_7 раніше не судимий, кримінальне правопорушення вчинив вперше, до адміністративної відповідальності, в тому числі за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з безпекою руху раніше не притягувався, за місцем проживання характеризується лише позитивно, на диспансерних обліках у нарколога та психіатра не перебуває. Обставини дорожньої пригоди, як зазначає апелянт, свідчать про необережну форму вини, в зв`язку з тим, що обвинувачений у достатній мірі не врахував дорожньої обстановки, погодні умови, при цьому дозволену швидкість руху транспортних засобів у населеному пункті неперевищував. Після зіткнення транспортних засобів ОСОБА_7 з місця пригоди не зникав, транспортним засобом керував не перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повністю визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, у скоєному щиро розкаявся. ОСОБА_7 повністю відшкодував потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завдані ним збитки і останні претензій майнового та морального характеру до нього не мають. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 не працевлаштований, має дохід від реалізації на ринках сільськогосподарської продукції, вирощеної на власних земельних ділянках у с. Гориславці. Додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить обвинуваченого можливості доправити вирощену сільськогосподарську продукції до місця реалізації (продуктового ринку у м. Кременчуці), а відповідно і засобів до існування.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора та обвинуваченого, які підтримали подану обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційну скаргу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження вчинене за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та ніким не оспорюється.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів, зокрема визнавальними показами обвинуваченого, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Вказаних вимог закону, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання суд першої інстанції дотримався.
Зокрема, при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та сукупність усіх обставин, що його характеризують, зокрема необережну форму вини, і, відповідно, відсутність мотивів кримінального правопорушення, обставини вчинення такого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують. Так, обвинувачений ОСОБА_7 , повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завдані ним збитки і останні претензій майнового та морального характеру до нього не мають. Обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра за місцем проживання не перебуває. Суд також взяв до уваги ставлення потерпілих до скоєного обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення і призначення йому покарання, що викладені у поданих ними письмових заявах на адресу суду. Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено. Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, суд першої інстанції врахував його щире каяття у скоєному, а також добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Відповідно до п.6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» положення частин 2 і 3 статті 68 КК та статті 69-1 КК застосовуються лише при призначенні найбільш суворого виду основного покарання, яке передбачено у відповідній санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК. Якщо ж така санкція є альтернативною, то суд має право застосувати вимоги частин 2 і 3 статті 68 КК або статті 69-1 КК стосовно максимального строку (розміру) лише найбільш суворого виду основного покарання з числа тих декількох, які у цій санкції передбачено. Інші ж менш суворі види основних покарань, передбачені в санкції відповідної статті (санкції частини статті) як альтернативні, призначаються судом у межах тих максимальних строків (розмірів), які встановлені для них у цій санкції.
Згідно з ч.1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік та 6 (шість) місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене основне покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 69-1 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Проте, з огляду на пом`якшуючі обставини та характеризуючі дані особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає за можливе виключити ОСОБА_7 призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На думку суду, покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, призначене судом першої інстанції, яке передбачене санкцією ч.1 ст. 286 КК України, із звільненням від його відбування покарання із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65, 75 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, наслідки вчиненого злочину, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність змінити вирок Сколівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року, виключити призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року змінити.

Виключити призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язаним не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

В решті вирок Сколівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4