Справа № 1-370/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2011 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Верозуб О.А.,

при секретарі Янковій Л.П.,

з участю прокурора Капустіна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальну справу по обвинуваченню: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого охоронцем ТОВ «Шериф», розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:

20.12.2010 року Новоград-Волинським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1000 грн. Штраф не сплачений,

за ст. 190 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, судимість в законному порядку не знята і не погашена, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив шахрайські дії за наступних обставин:

27.05.2011 року, близько 11 год., ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння у будинку ОСОБА_2, який розташований по вул. Шкільній, 13 с. Романівка Новоград-Волинського р-ну, побачив у останньої бойовий орден ОСОБА_3 та ікону 19 століття із зображенням ОСОБА_4 і вирішив шляхом зловживання довірою заволодіти вказаними речами. З даною метою здійснюючи свій злочинний умисел ОСОБА_1, користуючись довірливими стосунками, які склались між ним та ОСОБА_2 внаслідок спільного знайомства, переконавши останню, що розуміється на антикварних речах, взяв даний орден для його продажу та ікону ніби-то для її оцінки, при цьому не маючи намірів після цього виконувати взятих на себе зобов'язань по поверненню ікони і грошей від продажу ордена. ОСОБА_2 реально сприйняла неправдиве повідомлення ОСОБА_1, довіряючи йому, добровільно передала останньому бойовий орден ОСОБА_3, вартістю 300 грн. та ікону 19 століття із зображенням ОСОБА_4, вартістю 500 грн. ОСОБА_1 з вищевказаним майном залишив місце вчинення злочину і в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою потерпілої ОСОБА_2 умисно, повторно, заволодів вищевказаним майном, внаслідок чого заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 800 грн.

Злочинні дії ОСОБА_1В, на досудовому слідстві кваліфіковано за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 сж 190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в пред'явленому обвинуваченні за ст. 190 ч. 2 КК України визнав повністю і пояснив, що що 27.05.2011 року близько 10 години він разом зі своїм меншим братом ОСОБА_2 на таксі приїхали в с. Романівку Новоград-Волинського р-ну до ОСОБА_5, щоб подивитися старовинну монету, про яку той говорив йому раніше. Коли вони з братом зайшли до нього в подвір'я, то у нього нікого вдома не було. Вони вийшли на вулицю і побачили ОСОБА_6, їхнього знайомого, який запросив їх до себе в гості. Дружина ОСОБА_6 - тітка ОСОБА_2 була вдома, вона їх запросила за стіл у веранді, де вони всі сіли. ОСОБА_7 приніс пляшку горілки і вони всі стали обідати. Вони розговорилися і тітка ОСОБА_2 розповіла, що в неї є орден та старовинна ікона і запитала чи він в них розбирається. Він відповів, що може подивитися і та принесла та показала йому орден ОСОБА_3 та ікону із зображенням ОСОБА_4, ікона була написана на дереві, було видно, що вона стара. ОСОБА_8 сказала, що хоче продати ордена, він сказав, що той коштує 500 грн., він так думав і вона погодилася на таку суму, сказала, щоб він продавав його за 500 грн. і що вона за продаж дасть йому 50 грн. Він подивився ікону і сказав, що треба її показати людям, бо він не знав скільки вона коштує. ОСОБА_8 сказала, щоб він прицінився і сказав їй ціну, а лише тоді продавав, він погодився і забрав ордена та ікону з собою. Терміну продажу даних речей він тітці не говорив, сказав як вийде, то скаже. Він викликав таксі і вони з братом поїхали додому. Ікону і ордена він приніс додому, але своїй матері їх не показував. Наступного дня, зранку він йшов на роботу і зустрів т. ОСОБА_8 у під'їзді і та запитала, де її ікона і орден. Він відповів, що вони в Києві на продажі, хоча вони в той час лежали у нього в квартирі у сумці і попросив її почекати, що він з нею розрахується і та погодилася та пішла ще до його матері. Цього ж дня у другій половині дня він пішов на ринок «Промінь», де торгує продуктами харчування наглядно йому знайомий ОСОБА_9, який також купує антикварні речі у людей. Він показав ОСОБА_9 ікону та ордена і запитав, що це буде коштувати. Ігор подивився і сказав, що ікона буде коштувати 70 грн., а орден 150 грн. Він погодився і продав ікону та ордена ОСОБА_9 за 220 грн. ОСОБА_9 він сказав, що дані речі йому дали знайомі на продаж. Виручені гроші він витратив на продукти харчування та купував фарбу для фарбування хрестів на могилах його родичів в с. Ноздрище Народицького р-ну Житомирської області. Одразу гроші він тітці ОСОБА_8 не повернув. Вона приїхала до нього додому десь через тиждень та запитала, де її орден і ікона. Він відповів, що дав їх на продаж, хоча він їх вже реально продав і щоб вона почекала трохи і та погодилася. Через місяць тітка знову приїхала і він знову сказав їй почекати. По сьогоднішній день він з т. ОСОБА_8 так і не розрахувався, зобов'язується розрахуватися, коли отримає заробітну плату. З тіткою ОСОБА_8 про дані речі розмовляв лише він, його брат ОСОБА_2 в це не втручався і тому про це нічого не відомо, також він не показував їх своїй матері. В скоєному щиро розкаюється.

Крім повного визнання вини підсудним, його винність повністю стверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 27.05.2011 року об 11 годині ОСОБА_1 зі своїм братом ОСОБА_2 на таксі приїхали в с. Романівку Новоград-Волинського р-ну до їхнього сусіда ОСОБА_5, але того не було вдома і хлопці зайшли до них на подвір'я і вона з чоловіком запросила їх в будинок за стіл. Вони всі присіли у веранді, вона накрила стіл, поставила обідати і пляшку горілки. ОСОБА_10 розповів, що вони приїжджали до ОСОБА_5, бо останній в розмові говорив, що в нього є старовинна монета. Вона відповіла , що це неправда, нічого у нього не має. Тоді вона запитала у ОСОБА_1 чи він розбирається у антикваріаті, на що ОСОБА_1 сказав, що так. Після цього вона пішла в іншу кімнату і принесла та показала Олегові орден ОСОБА_3, який належав її покійному діду та старовинну ікону із зображенням ОСОБА_4, яка належала її покійній матері. За ордена ОСОБА_1 сказав, що він зможе дати їй за нього 500 грн. і ще сам буде мати 50 грн., вона погодилася на таку ціну і згодна була продати його за таку ціну, а за ікону ОСОБА_1 сказав, що вона цінна, на ній він бачить золото, але її треба показати людям. Вона сказала, щоб він лише прицінився з іконою, але не продавав без неї. І ОСОБА_1 погодився на це, сказав, що в обід цього ж дня їй передзвонить і про все розповість. її чоловік сказав, щоб вона переписала номер із ордена, але ОСОБА_1 вже заховав його в кишеню і пішов на вулицю, бо йому ніби-то хтось дзвонив. Після цього до їх двору під'їхав автомобіль таксі і ОСОБА_1 ще поцілував її на прощання, запевнив, що все буде гаразд і щоб вона не хвилювалася. Після чого ОСОБА_1 з ОСОБА_2 сіли в таксі і поїхали. Вона прочекала до вечора, але ОСОБА_1 не подзвонив, тому вона наступного дня зранку поїхала в м. Новоград-Волинський і в під'їзді будинку ОСОБА_1 зустріла останнього і запитала, де її ікона і орден. ОСОБА_10 сказав, що орден і ікона в Києві на оцінці і попросив її не хвилюватися і що він з нею розрахується. Вона повірила йому і поїхала додому. Вона прочекала тиждень, на телефонні дзвінки він не відповідав, вона подзвонила до матері ОСОБА_10, та відповіла, що ОСОБА_1 поїхав в Народичі на заробітки. Приблизно через 2 тижні вона знову була в м. Новоград-Волинський і зустріла ОСОБА_1 на ринку «Промінь» і той пообіцяв їй через тиждень віддати гроші: 70 грн. за ікону і 150 грн. за ордена. Вона сказала, що вони не домовлялися з ним про продаж її речей за таку ціну і він навіть не запитував у неї на це згоди. ОСОБА_10 запевнив її, що через тиждень приїде до неї. ОСОБА_11 до неї так і не приїхав, на телефонні дзвінки не відповідав, тому вона 19.07.2011 року подала заяву у міліцію. Орден вона згодна була продати за 500 грн., але не за меншу ціну, так їй пообіцяв ОСОБА_11, а ікону вона лише хотіла оцінити, щоб знати її реальну ціну, продавати її вона не збиралася. 23.07.2011 року до неї додому в Романівку приїхав наглядно знайомий ОСОБА_9, який торгує на ринку «Промінь» продуктами харчування і який сказав їй, що це він купив у ОСОБА_11 її ікону, а ордена не купував і що йому не було відомо, що ікона належить їй. ОСОБА_9 сказав, що їй потрібно було підійти з іконою прямо до нього і її можна було вигідно продати. Ігор сказав, що ікону він вже продав і дав їй 400 грн. за неї, щоб вона не мала до нього жодних претензій. Тому до ОСОБА_9 претензій вона не має. Ікону вона оцінює в 500 грн., ордена у 300 грн., погоджується з цінами, які вказані у довідці ПП ОСОБА_12, бо реальних цін на дані речі вона не знає. Орден залишився їй від її покійного діда, який отримав його за участь у війні з Японією, документів на орден не збереглося і його номера вона не знає. Отримані від продажу ордена гроші вона хотіла витратити на оплату замовлених могильних пам'ятників своїм діду і бабі. Ікона дісталася їй від її покійної матері, ікона була розміром 30x45 см, написана на шкірі, яка була натягнута на дерево, на іконі було зображення ОСОБА_4. Дана ікона старовинна, нею її баба благословляла її батьків на сімейне життя, але останнім часом ікона зберігалася у коморі. Від заявленого цивільного позову потерпіла відмовилася у звязку із відшкодуванням підсудним заподіяної шкоди в добровільному порядку.

З протоколу явки з повинною від 22.07.2011 року слідує, що даного дня ОСОБА_1 О В. з'явився до Новоград-Волинського МВ УМВС в Житомирській області, де зізнався у заволодінні шляхом зловживання довірою ОСОБА_2 її ікони і ордена 27.05.2011 року в с. Романівка Новоград-Волинського р-ну, які в подальшому продав, а виручені гроші витратив на власні потреби, не розрахувавшись з потерпілою.

а.с. 7

З протоколу очної ставки між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 від 18.08.2011 року слідує, що на очній ставці потерпіла підтвердила дані нею раніше покази.

а.с. 52

З довідки, виданої ПП ОСОБА_12 слідує, що станом на 27,05.2011 року вартість бойового ордена ОСОБА_3, виданого за участь у війні з Японією може складати 300 грн., вартість ікони із зображенням ОСОБА_4, розміром 30x45 см, 19 століття, на дереві, написана на тканині або шкірі може складати 500 грн.

а.с. 49

Судом не досліджуються докази по справі, які не оспорюються ніким з учасників судового розгляду, зокрема, покази свідків: ОСОБА_13П.(а.с. 40), ОСОБА_14 (а.с. 39), ОСОБА_6 (а.с. 42).

Проаналізувавши всі досліджені по справі докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність підсудного ОСОБА_1 та його дії кваліфікує за ст. 190 ч. 2 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене повторно.

При обранні виду і міри покарання підсудному суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, які помякшують і обтяжують відповідальність.

Обставинами, які пом'якшують покарання ОСОБА_1 є щире каяття, явка з повинною, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудного є вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного спяніння.

Суд враховує те, що підсудний скоїв злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів, раніше судимий, має непогашену судимість за вчинення умисного злочину, працює, відшкодував заподіяну шкоду в повному обємі, вину визнав, розкаявся у вчиненому.

Як особа ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Потерпіла не наполягає на позбавленні підсудного волі.

Враховуючи вищевикладене, суд призначає підсудному ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення підсудного і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України суд , -

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі ст.76 п. 2, 3 КК України зобовязати засудженого:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в закону силу залишити у вигляді підписки про невиїзд.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Зняти арешт, накладений на майно засудженого ОСОБА_1: мобільний телефон та кольоровий телевізор.

На вирок до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд може бути подано апеляцію на протязі 15 діб із моменту проголошення вироку.

Головуючий