Справа № 11-151 Головуючий у І інстанції Лисюк
Категорія 81 Доповідач у 2 інстанції Габрієль
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2011 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Левчука О.Д.

суддів Габрієля В.О., Колокольнікової Н.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 22 грудня 2009 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має двох повнолітніх дітей, має на утриманні батька-пенсіонера, ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсіонер, військовозобовязаний, раніше не судимий, -

засуджений за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний відносно ОСОБА_1, скасовано.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 16 липня 2009 року близько 10 год. 30 хв. на території садового товариства «Березовий гай», яке знаходиться на території Лукянівської сільської ради, внаслідок словесної лайки між ним та ОСОБА_2, яка переросла в бійку, наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді синця на спинці носа, забоїв, перелому кісток носу та інші ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №576 від 01.10.2009 року вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоровя.

В апеляції засуджений просить вирок скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає вирок незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд, в порушення вимог ст.ст.323, 324, 334 КПК України, не вмотивовано не застосував ст.8, ч.3 ст.27 Конституції України та ч.2 ст.11, ст.36 КК України, згідно яких його дії кваліфікуються як необхідна оборона і склад злочину не утворюють.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом'якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частин обвинувачення необґрунтованою - підстави для цього.

За вироком районного суду внаслідок бійки, яка виникла між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, засуджений наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді синця на спинці носа, забоїв, перелому кісток носу та інші ушкодження.

Проте, за висновком судово-медичного експерта №576 від 25.11.2009 року у ОСОБА_2 встановлено перелом кісток носа та травматичний набряк мяких тканин носа і перенісся (а.с.27).

Однак, суд не встановив, які саме інші тілесні ушкодження внаслідок бійки було заподіяно ОСОБА_2.

Частина 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визначає дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення про те, що під час бійки з ОСОБА_2 він перебував у стані необхідної оборони, захищаючи своє та дружини життя й здоровя, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також його дружина (а.с.22).

Однак, районний суд, в порушення вимог ч.3 ст.323 КПК України, не дав належної оцінки показам ОСОБА_1, не допитав заявлених ним свідків для зясування обставин події, що мала місце 16.07.2009 року, та не зробив висновок про те, чи діяв ОСОБА_1 в межах необхідної оборони.

Згідно ст.49 КПК України потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Про визнання громадянина потерпілим чи про відмову в цьому суддя виносить постанову, а суд ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом, всупереч вимог кримінально-процесуального законодавства, не вирішено питання про визнання ОСОБА_2 потерпілою по справі, про що не вказано і в постанові суду від 03.09.2009 року про порушення кримінальної справи і призначення її до розгляду (а.с.10).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Баришівського районного суду від 22 грудня 2009 року щодо ОСОБА_1 слід скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

При новому судовому розгляді справи районний суд повинен врахувати наведене, ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм належну оцінку в їх сукупності та прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке викласти у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами кримінально-процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 22 грудня 2009 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

Головуючий

Судді: