Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
03 березня 2015 року м. Рівне Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді : ОСОБА_1 , суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря : ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року у кримінальному провадженні №0005731 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Совпа, Березнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

з участю:

прокурора : ОСОБА_7 ,

захисника : ОСОБА_8 ,

обвинуваченого : ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки з конфіскацією майна. Відповідно до ст.75 КК України звільнено від _______________________________________________________________________________ Справа № 11 кп/787/99/2015 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_9 Категорія : ч.2 ст.307 КК України Доповідач : ОСОБА_1 відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 , порушуючи порядок встановлений Законами України « Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та « Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» , влітку 2014 року, на вул. Млинівській м.Рівне, шляхом привласнення знайденого придбав небезпечний наркотичний засіб обіг якого заборонений макову соломку, яка згідно висновку експерта №857 від 23.09.2014 року є особливо небезпечним наркотичним засобом маковою соломкою, обіг якої згідно з « Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» заборонено, масою 27,67 г, яку 18 вересня 2014 року близько 16 години, перебуваючи на території ТзОВ « Рівнехолод» по вул.Млинівська м.Рівне , в ході оперативної закупівлі незаконно збув за 100 гривень ОСОБА_10 .

В поданій апеляційній скарзі прокурор , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_5 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого вважає вирок незаконним та таким , що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна. Вказує, що суд звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, при цьому призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна, що відповідно до ст.77 КК України не допускається. Просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 засудити за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 6 років з конфіскацією майна.
Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просять залишити апеляційну прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка та не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора.
Судом першої інстанції проведено судовий розгляд із застосуванням положень ч.3 ст.349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорювалися, їм було роз`яснено правові наслідки передбачені вказаною нормою, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу із наступних підстав.
Колегія суддів вважає обґрунтованим призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України, оскільки суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, обставини, які пом`якшують покарання- щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність важких наслідків та заподіяної злочином шкоди та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого який вчинив злочин вперше (а.с. 68,69) , по місцю проживання характеризується з позитивної сторони (а.с.66), на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває (а.с. 71,72) та дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України , у виді позбавлення волі строком чотири роки .
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України не відповідає вимогам ст.65 КК України, на думку колегії суддів є не обгрунтованими, оскільки враховані обставини дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України , вказане рішення суду вмотивоване.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначене обвинуваченому із застосуванням ст.69 КК України та подальшим звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, відповідає вимогам ст.65 КК України.
Як вбачається з резолютивної частини вироку від 16 грудня 2014 року, суд першої інстанції звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України , не зазначив в цій частині вироку про незастосування додаткового покарання- конфіскації майна на підставі ст.77 КК України, доводи прокурора в цій частині є обгрунтованими.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Колегія суддів вважає таке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність підставою для зміни вироку, оскільки це не погіршує становище обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 307 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком 4 ( чотири) роки.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки.

Відповідно до ст.77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовувати.

Відповідно до п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок суду - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :

________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3