Справа №
Провадження №11-540/12
Головуючий у І інстанціїФедорова
Категорія42Доповідач у 2 інстанції Дрига
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Левчука О.Д.,

суддів Дриги А.М., Беха М.О.,

за участю:

прокурора Власка В.А.,

засудженого ОСОБА_1,

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляціями: прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, цивільного позивача ОСОБА_3 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2011 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, зобовязавши його на протязі вказаного строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 3000 гривень у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що він, 3.04.2000 року близько 14 години, керуючи закріпленим за ним трактором з причепом Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ВАТ «Сквирарайагрохім», приїхав на територію Сквирської залізничної станції, що знаходиться на вул. Залізничній у м. Сквира Київської області, для того, щоб завантажитись мінеральними добривами та перевезти їх до приміщення ВАТ «Сквирарайагрохім».

Знаходячись на території Сквирської залізничної станції, ОСОБА_1 перевіз в якості пасажира ОСОБА_4, який працював на залізничній станції. На території залізничної станції, де проводились роботи з вивантаження міндобрив із залізничних вагонів, ОСОБА_4 вийшов з кабіни трактора Т-150 під керуванням ОСОБА_1, який в свою чергу, не вимикаючи двигуна, чекав черги для завантаження трактору міндобривами.

Виявивши, що настала його черга завантажувати закріплений за ним трактор, ОСОБА_1 розпочав рух до крана-завантажувача, при цьому ОСОБА_4 перед початком руху трактора перебував на відстані 1,5 м від попереднього лівого колеса трактора Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 та стояв спиною до вказаного транспортного засобу.

ОСОБА_1, не переконавшись, що початок руху буде безпечним для інших осіб, в порушення п. 10.1 ПДР України, скоїв наїзд на ОСОБА_4, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на зовнішній поверхні правої кисті розміром 5х4 см, трьох аналогічних саден на передній поверхні правого колінного суглобу та правої гомілки, садна в області правого виска розміром 2х1 см, синця в правій паховій області з переходом на праве бедро розміром 9х5 см, перелому 2-8 ребер справа по середньоключичній лінії, перелому 5-8 ребер по лопаточній лінії з пошкодженням пристіночної пліви, правостороннього гемотораксу (1000 мл), поперечного перелому грудини на рівні 6 ребра та закритого перелому обох кісток правого передпліччя на рівні середньої третини, багато уламкового перелому правої повздовжньої кістки з виникненням 5 відломків неправильної форми розміром від 2х1 см до 8х5 см, закритого перелому обох лодижок правого гомілко-стопного суглобу, закритої травми живота з 5 розривами печінки на задньо-діафрагмальній поверхні, які виникли від здавлення правої половини грудної клітини черева, тазу, правих кінцівок і згідно висновку судово-медичної експертизи № 36 від 28 квітня 2000 року належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Від отриманих внаслідок дій ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 3 квітня 2000 року помер.

В апеляціях:

- прокурор, не заперечуючи правильності дій засудженого та доведеності його вини, просить вирок суду першої інстанції скасувати внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості та постановити новий вирок, застосувавши більш суворе покарання в межах позиції державного обвинувача по справі. Вказує на тяжкість вчиненого ОСОБА_1 злочину, внаслідок якого загинула людина, та відсутність помякшуючих обставин по справі, а також те, що засуджений на протязі 11 років так і не відшкодував завдану його діями шкоду потерпілій.

- засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду щодо нього скасувати як несправедливий та постановлений без належного дослідження всіх обставин справи та постановити виправдувальний вирок із закриттям кримінальної справи за відсутністю в його діях складу злочину. Обґрунтовує тим, що висновки суду щодо порушення ОСОБА_1 ПДР України суперечать дійсним обставинам справи, так як він виконав всі вимоги ПДР України, а також не враховано повідомлення експерта № 655 від 25.04.2005 року щодо перебування потерпілого на відстані від 0,9 до 3,5 м від колеса трактора, саме в мертвій зоні. Також засуджений ОСОБА_1 свою вину не визнає повністю.

- адвокат ОСОБА_2 в поданій апеляції та своїх запереченнях на апеляції інших учасників по даній кримінальній справі просить скасувати вирок суду першої інстанції у звязку з неповнотою та однобічністю висновків суду, а також істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону з постановленням нового вироку, яким виправдати ОСОБА_1 і закрити кримінальну справу за відсутністю в діях останнього складу злочину. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом не зясовано механізму ДТП та характеру дій потерпілого ОСОБА_4, звужено опис дій ОСОБА_1 у тексті вироку перед настанням ДТП, неповно досліджені дії потерпілого ОСОБА_4 та їх кваліфікацію, що призвело до неправильних висновків суду щодо дій ОСОБА_1 Також просить провести судове слідство та фіксування технічними засобами судового процесу.

- потерпіла ОСОБА_3 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині часткового задоволення цивільного позову та стягнення на її користь моральної шкоди та матеріальної, та постановити новий вирок, яким задовольнити її позов повністю та стягнути з ОСОБА_1 на її користь 6502 гривень 71 коп. понесених витрат на поховання чоловіка, християнські обряди, придбання та встановлення памятника, 3000 гривень понесених витрат за правову допомогу та 100000 гривень моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію державного обвинувача та заперечував проти задоволення інших апеляцій, думку засудженого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2, які підтримали свої апеляції та заперечували проти апеляцій прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції: прокурора, засудженого та його захисника не підлягають до задоволення, апеляція потерпілої підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочину. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Дослідженим доказам суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Твердження апеляції прокурора про мякість призначеного покарання є необґрунтованими, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_1 судом першої інстанції в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, і призначене покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення особи та попередження нових злочинів.

При призначенні виду і розміру засудженому покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та його особу, прийняв до увагу те, що ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцями роботи та проживання характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, доглядає хворих бабусю та матір, а також відсутність обставин, що помякшують та обтяжують покарання. Судом вірно встановлено, що виправлення ОСОБА_1 є можливим без ізоляції від суспільства та без додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 з 2000 року допускав порушення ПДР, а призначене покарання є домірним скоєному.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляціях засудженого та його захисника щодо однобічності проведення досудового та судового слідства, порушення вимог кримінально-процесуального законодавства та відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочину являються необґрунтованим, та свого обєктивного підтвердження не знаходять.

Так, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_1, маючи допуск до керування трактором марки Т-150 та керуючи даним видом транспорту з 1995 року, знав його технічні характеристики, знав про обмежену «мертву»зону оглядовості, але в порушення п. 10.1 ПДР України не переконався в тому, що це буде безпечним, що рух транспортного засобу не створить небезпеки та допустив наїзд на ОСОБА_4, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Також, вина ОСОБА_1 підтверджується показами свідків та експерта, проведеними судовими автотехнічними експертизами, неодноразовим відтворенням обстановки та обставин події за участю ОСОБА_1 та аналізом всіх письмових доказів в їх сукупності.

Разом з тим, твердження потерпілої, щодо задоволення її цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди не в повному обсязі, є обґрунтованим та знаходять своє підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_3 втратила чоловіка близьку людину та залишилась сама, внаслідок чого отримала тяжку моральну травму, погіршився її стан здоровя. Також, тривале слідство по даній справі (з 4.04.2000 року по теперішній час), неодноразове закриття кримінальної справи, боротьба за відновлення прав потерпілої призвели до надзвичайно тяжкої психологічної травми, спричинивши ОСОБА_3 душевні страждання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи потерпілої ОСОБА_3 про неврахування судом моральних страждань, спричинених злочинними діями ОСОБА_1 та неврахування в повній мірі відшкодування заподіяної моральної шкоди при постановленні вироку є обґрунтованими, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, засудженого ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляцію потерпілої ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2011 року щодо ОСОБА_1 - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3 - 50000 гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2011 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.