Справа №577/3886/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/95/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 0000902 від 10.06.2014 р. за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 і прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець с. Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимого:1) 07.08.2006 р. Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. Вироком апеляційного суду Чернігівської області засуджений до 5 років позбавлення волі. Звільнений умовно достроково на 6 місяців 16 днів;

2) 17.06.2011 р. Солом`янським районним судом м. Києва за ч.1 ст. ст. 309, ст. ст. 71 і 72 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі. Звільнений умовно достроково 06.03.2012 р. згідно постанови Орехівського районного суду Запорізької області від 27.02.2012 р. на 2 місяці 4 дні ,-

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , який порушує питання про необхідність скасування вироку суду та винесення нового, яким виправдати його за ч.2 ст.121 КК України і перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.296 на ч.1 ст.125 КК України, а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 про скасування вироку суду через м`якість призначеного покарання.

За судовим рішенням ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296 КК України, ч.2 ст.121 КК України з призначенням покарання - 2 роки обмеження волі за ч.1 ст. 296 КК України, та 8 років позбавлення волі за ч.2 ст. 121 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 1000 грн. моральної шкоди, та на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 196 грн. 56 коп. Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду таким, що не відповідає закону та фактичним обставинам справи і містить висновки, що протирічать доказам, які зібрані по справі.

Зазначає, що суд невірно кваліфікував його дії за ч.1 ст.296 КК України, оскільки у справі відсутні докази того, що він стукав чи вибивав двері у хаті потерпілої ОСОБА_9 , наніс 3 удари кулаком та дражнив собаку у дворі, а він лише наніс ОСОБА_9 один удар долонею на ґрунті несподівано виниклих неприязних відносин щоб її заспокоїти.

Також, суд безпідставно визнав його винним за ч.2 ст.121 КК України, оскільки жодних свідків побиття ОСОБА_10 немає, а суд прийшов до висновку про винність у вчиненні цього злочину, тільки на підставі даних ним показань під час попереднього слідства, які він давав під психологічним тиском міліції.

У зв`язку з цим, обвинувачений просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким виправдати його за ч.2 ст.121 КК України і перекваліфікувати дії з ч.1 ст.296 на ч.1 ст.125 КК України, призначивши мінімальне покарання, передбачене цією статтею.

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч.1.ст.296, ч.2 ст.121 КК України з призначенням покарання за ч.1 ст. 296 КК України у виді 2 років обмеження волі та за ч.2 ст.121 КК України у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі, оскільки суд не в повній мірі врахував підвищений ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_6 , характер і спосіб заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, крім цього обвинувачений вину у вчиненні злочину взагалі не визнав, не покаявся, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово судимий, маючи непогашену судимість за ч.2 ст.121 КК України, знову вчинив однотипний насильницький злочин, який призвів до смерті людини.

Інші учасники кримінального провадження, законність і обґрунтованість вироку суду не оскаржували. Від потерпілої за епізодом визнання винуватим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 121 КК України потерпіла надала письмове заперечення на апеляції в яких вважає вирок обгрунтованим і законним.

За рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.11.2014 р. ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 09.06.2014 р. близько 04-00 години прибув разом з ОСОБА_10 до господарства раніше незнайомої ОСОБА_9 на АДРЕСА_2 , де почав стукати в двері будинку, маючи на меті покликати матір останньої ОСОБА_12 , якої на той час вдома не було. Оскільки ОСОБА_9 тривалий час не відчиняла двері, ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, вибив дерев`яні двері та, разом із ОСОБА_10 зайшов в середину будинку. В цей час ОСОБА_9 , яка прокинулася від шуму і побачила в будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , попросила їх піти звідти, однак останні на її вимогу не відреагували, а коли вона вийшла у двір притримати собак, слідом за нею також вийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і у дворі ОСОБА_6 почав дражнити собаку та образливо чіплятися до потерпілої ОСОБА_9 , словесно ображаючи її та на прохання жінки залишити господарство, не реагував. Пройшовши повз собаку, яку утримувала господарка, ОСОБА_6 , продовжуючи свої хуліганські дії на подвір`ї потерпілої, будучи агресивно налаштованим по відношенню до неї та, демонструючи зневагу до раніше не знайомої ОСОБА_9 , діючи з особливою зухвалістю, виражаючи явну неповагу до суспільства, в присутності ОСОБА_10 , безпричинно наніс три удари кулаками по обличчю ОСОБА_9 , заподіявши їй легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 залишив місце скоєння злочину.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 09.06.2014 р. близько 08-00 години разом зі своїми родичами та знайомими приїхали до р. Сейм на територію ландшафтного парку «Сеймівський», розташованого між с. Хижки та с. Духанівка Конотопського району, де вони вжили спиртні напої та близько 11-12 години почали збиратись додому. В цей час ОСОБА_6 попросив ОСОБА_10 повернути йому мобільний телефон та цигарки, які він раніше передав тому для зберігання, проте останній не зміг їх знайти. Вирішивши, що ОСОБА_10 викрав дані речі та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи обуреним та розлюченим, ОСОБА_6 вхопив ОСОБА_10 за сорочку в області шиї та став трясти. Оскільки ОСОБА_10 не міг пояснити, де він подів мобільний телефон та цигарки, обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс йому удар долонею в обличчя та не менше 8 ударів кулаками в область грудної клітини справа та зліва. При цьому ОСОБА_10 намагався тікати, однак ОСОБА_6 не відпускав його, утримуючи за одяг. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 залишив ОСОБА_10 біля р. Сейм та разом з іншими на автомобілі повернувся додому в м. Конотоп.

У результаті отриманих травм ОСОБА_10 помер на місці заподіяння тілесних ушкоджень, труп його з гнилісними змінами і тілесними ушкодженнями був виявлений 20.06.2014 р. працівниками міліції біля р. Сейм між с. Хижки та Духанівка Конотопського району.

Дії ОСОБА_6 суд першої інстанції кваліфікував за ч.1 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та за ч.2 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора ОСОБА_13 ,яка повністю підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , просила скасувати вирок суду та ухвалити новий,заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, крім того просила перенести розгляд справи і призначити перевірку стосовно застосування працівниками міліції недозволених методів під час проведення досудового слідства, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , і його адвоката ОСОБА_7 який також повністю підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати вирок суду та винести новий, яким виправдати його за ч.2 ст.121 КК України і перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.296 на ч.1 ст.125 КК України, а також заперечив проти апеляційної скарги прокурора, і заперечували проти призначення перевірки стосовно застосування незаконних методів під час проведення досудового слідства, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а наявні дії передбачені ч.1 ст.125 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадження доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 09.06.2014 р. о 5 год. ранку прокинувшись від стуку в двері, побачила, що ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 вдерлися в будинок, вибивши засов і питали де її мати. Вона їм наказала вийти з будинку, однак останні на її вимогу не відреагували і вона вийшла сама, щоб притримати собаку, слідом за нею також вийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і у дворі ОСОБА_6 почав дражнити собаку та принижував, демонстрував неповагу до неї, був агресивним і це тривало 25-30 хвилин, безпричинно вдарив її 3 рази в обличчя кулаком, розбивши губу, після чого вони пішли.

Зазначені показання ОСОБА_9 об`єктивно підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_9 одразу повідомила їм про вчинений злочин, що вони були свідками наявних у неї тілесних ушкоджень та її психологічного стану, а також іншими доказами, а саме висновком судово-медичної експертизи щодо характеру та локалізації тілесних ушкоджень заподіяних потерпілій які відносяться до легких, протоколом огляду місця події, а тому твердження ОСОБА_6 , про те що він заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, лише з метою її заспокоїти, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і вірно суд першої інстанції і з цим погоджується колегія суддів розцінив їх як спосіб захисту.

Будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що суд безпідставно визнав його винним за ч.2 ст.121 КК України, що жодних свідків побиття ОСОБА_10 немає і він не наносив йому побоїв, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Зокрема, як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_15 , дізнавшись, що її брат ОСОБА_10 відсутній вже 9 днів, вона звернулася до міліції. Будинок у потерпілого був відчинений і у дворі знаходився велосипед, хоча її брат був пунктуальним і ніколи не залишав своє майно, не зачинивши його від сторонніх.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що по приїзду додому дізнався, про те що зник його дядько ОСОБА_10 , і біля того місця, де його знайшли мертвим метрів за 30 було згарище вогнища, а човен був на березі приблизно за 70 м від трупа. Зазначив, що його дядько за життя рибалив.

З показань свідка ОСОБА_17 , вбачається, що влітку на Тройцю він разом з сестрою, племінником ОСОБА_6 та його товаришем ОСОБА_10 їздили на рибалку на р. Сейм, останній ловив рибу на сіті. Вказує, що в міліції його примушували давати показання проти ОСОБА_6 , протримали зранку до вечора, а тому його показання на досудовому слідстві не відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що працює інспектором рибоохорони, з ОСОБА_10 він не знайомий, після 20.06.2014 р. його служба перевірила ділянку, де виявили потерпілого, сіток не знаходили.

Зі слів свідка ОСОБА_19 вбачається, що він є кумом ОСОБА_6 і на Тройцю він на своєму автомобілі разом з матір`ю та дядьком кума поїхали в Лісогубівку на р.Сейм на рибалку, а потім в с. Духанівку, за кермом був ОСОБА_6 . У них зламався автомобіль, тому ночували у знайомих кума у Духанівці, а на другий день разом з приятелем кума ОСОБА_20 поїхали на р. Сейм , де кум з приятелем наловили риби, зварили уху. Він поїв і пішов відпочивати. Додому поїхали без приятеля кума ОСОБА_6 . Під час допиту у міліції погроз від працівників міліції на його адресу не було, тиску не чинилося.

З показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що дізнавшись, про те що ОСОБА_10 зник, вони з дружиною на автомобілі поїхали на річку шукати його і біля озера, де він іноді рибалив, у крапиві побачив труп роздягнутого чоловіка, який лежав головою вниз. Вони викликали міліцію. Виявилося, що то ОСОБА_10 . Поблизу того місця є згарище костра, де варять уху. Також, від людей в селі він чув, що відносно ОСОБА_10 це зробили ті, з ким він був разом на Трійцю, а також люди обговорювали, що вони побили дівчину в Духанівці. Він не чув, щоб ОСОБА_10 говорив, що в нього є сварки з приводу риби.

Зазначені обставини підтверджуються також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- Згідно висновку експерта №136 від 20.07.2014 р. слідує, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок дії тупих предметів незадовго до смерті, ці тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю та по небезпечності для життя і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (а.с.45-47,53-58 т.2);

- із протоколу проведення слідчого експерименту від 23.07.2014 р. зі ОСОБА_22 та ОСОБА_19 вбачається, що останні показали, де вони відпочивали. Місце співпадає з тим, де у подальшому знайшли труп потерпілого (а.с.30-35; 36-37 т.2);

- Із висновку судово-психіатричної експертизи №126 від 09.07.2014 р. слідує, що ОСОБА_6 скоїв інкриміноване йому діяння у стані, коли він міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З пояснень, які він надавав лікарям психіатрам відносно скоєного вбачається, що залишившись наодинці з потерпілим, він його вдарив долонею по щоці, а коли той у нього вчепився, то 2 рази вдарив у бік кулаком правої руки і той присів (а.с.67-74 т. 2).

Зробивши аналіз зібраним по справі доказам суд першої інстанції зробив висновок, і з цим погоджується колегія суддів, що обвинувачений є останнім з ким контактував потерпілий, факт сварки яка переросла в бійку обвинувачений незаперечував як під час проведення досудового слідства, так і під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді.

Покази які дав обвинувачений перевірені судом і цілком обгрунтовано і законно покладені в основу вироку.

Той факт що пояснення обвинувачений давав під фізичним тиском працівників міліції обвинувачений заперечував як в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в апеляційному порядку. Тому сумніву у законності зібрання доказів органами досудового слідства невбачається.

Колегія суддів вважає, що всі ці докази узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не суперечать один одному та об`єктивно підтверджують фактичні обставини справи, тому підстав для недовіри до них немає.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді обвинувачений не звертався з письмовою заявою про призначення перевірки стосовно незаконних методів досудового слідства тому колегія суддів вважає безпідставною заяву прокурора стосовно необхідності проведення перевірки на предмет застосування недозволених методів під час проведення досудового слідства всупереч бажання обвинуваченого і його захисника.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, і відповідно до вимог ст.65 КК України врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу обвинуваченого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також всі інші вимоги, з якими кримінальний закон пов`язує визначення виду і розміру покарання, що знайшло своє відображення у вироку суду з наведенням відповідних мотивів.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 який засуджений за ч.1 ст. 296 КК України і ч.2 ст. 121 КК України з застосуванням ст. 70 ч.1 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі залишити без змін, а його апеляційну скаргу і прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - без задоволення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4