Справа № 314/513/15-к Провадження № 1-кп/314/85/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2015 р. м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретаря ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`яився у зв`язку з поганим почуттям, хворіє, на даний час знаходиться в 3 легеновому відділені Запорізького обласного протитуберкульозного клінічного диспансеру,попереджений телефонограмою про час підготовчого слухання справи.
Обвинувачений не заперечував проти призначення судового розгляду.
Захист не заперечував проти призначення судового розгляду.
Вислухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В наданому до суду обвинувальному акті відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, не викладено в повній мірі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що позбавляє суд вважати правильною правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Так, обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто, що він «15.11.2014 приблизно о 16 годині 50 хвилин, маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_8 , з метою заволодіння його грошовими коштами, заздалегідь взявши з собою ніж для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, на автомобілі «Mitsubishi Lancer» під керуванням ОСОБА_9 , приїхав за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно, з метою умисного протиправного спричинення смерті ОСОБА_8 , витяг з кишені ніж, яким наніс один удар в ліву частину грудної клітини ОСОБА_8 , після чого не зупиняючись на досягнутому, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, намагаючись вбити потерпілого, наніс йому другий удар ножем в область лівого плечового суглобу. … Після нанесення вказаних ударів ОСОБА_6 , вирішивши що нанесених ним тілесних ушкоджень буде достатньо для настання смерті ОСОБА_8 , припинив наносити йому удари та сівши до автомобілю «Mitsubishi Lancer» зник в невідомому напрямку, однак смерть ОСОБА_8 не настала, з причин що не залежали від волі ОСОБА_6 , в зв`язку з тим, що ОСОБА_8 своєчасно була надана належна медична допомога».
Між тим дії ОСОБА_6 кваліфікуються органом досудового слідства за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.
Кримінальним кодексом України, а саме п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за умисне вбивство з корисливих мотивів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 Постанові № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судове практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди.
Тобто фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, суперечить правовій кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки не містять відомостей щодо суб`єктивної сторони злочину, про наявність та направленість умислу, мотивів злочину, так само не в повній мірі містять відомості щодо об`єктивної сторони злочину, передбаченого саме п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме щодо дій, що свідчать про корисливий характер злочину, що позбавляє суд вважати правильною правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Дані недоліки обвинувального акту, на думку суду, потягли за собою порушення права обвинуваченого на захист.
Крім того, ч. 4 ст. 291 КПК України встановлено, що до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування до підозрюваного.
Згідно ст. 293 КПК України, прокурор зобов`язаний під розписку надати копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику.
В порушення вимог ст. 293 КПК України, копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування захиснику ОСОБА_6 не надано, про що свідчить відсутність розписки про їх отримання захистом.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст. 291 КПК України, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Частиною 3 статті 315 КПК України встановлено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинувачення.
Слідчим суддею встановлено існування обґрунтованих ризиків, передбачених п.2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків, тим самим перешкодити кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.
Прокурор прохає продовжити запобіжний захід - домашній арешт, посилаючись на ризики, передбачені п.2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Обвинувачений та його захисник прохають обрати обвинуваченому запобіжний захід особисте зобов`язання, однак обставин, які б свідчили про зменшення ризиків, обвинуваченим та його захисником не наведено.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, потребує від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При вирішенні питання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, дані які характеризують його особу, що він має постійне місце проживання та реєстрації, колегією суддів встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, прийшов до висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт, оскільки інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме спробам підозрюваного ухилитися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню та продовжувати злочинну діяльність.
На підставі викладеного, керуючись ст.291 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під домашнім арештом строком на шістдесят днів.
Кінцевим днем тримання під домашнім арештом визначити 10 квітня 2015 року.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
року