Справа №489/485/15-к 19.05.2015 19.05.2015 19.05.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/334/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.289 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005994 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, учня вечірньої школи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02.10.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.185, ст.ст.69, 75, 104 КК України на 1 рік позбавлення волі з випробуванням на 1 рік;

29.08.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

28.10.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.289, ч.4 ст.70, ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі.

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, учня 9-А класу МЗОШ № 20, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

29.08.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76,104 КК України з іспитовим строком на 2 роки.
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,

обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,

законні представники
неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , -

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2015 року, в якій просить вирок суду відносно нього змінити, пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши ст.69 КК України.

Захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2015 року, в якій просить вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2014 року та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі без конфіскації майна.

Вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2014 року та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 294 грн. 84 коп.

Узагальнені доводи апелянтів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що призначене йому покарання є занадто суворим та не відповідає даним про його особу.

Зазначає, що він має багаточисельні захворювання, позитивно характеризується, а також має хвору матір, яка потребує його допомоги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду обставинам кримінального провадження.

Посилається на те, що судом не було з`ясовано усіх обставин, а також у супереч ст.94 КПК України поверхнево і формально досліджені докази по справі.

Крім того зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що мотоцикл викрав саме він, а не ОСОБА_8 , жоден свідок, із допитаних в судовому засіданні, не підтвердив того, що мопедом заволодів ОСОБА_8 .

Також апелянт вважає, що жодним із наданих суду доказів стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 вчинив дане кримінальне правопорушення або взагалі мав умисел на його вчинення.

На думку апелянта, письмові докази доведеності вини ОСОБА_8 , на які послався суд у вироку, не доводять причетність ОСОБА_8 до злочину.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції, пр призначенні покарання ОСОБА_8 , не було враховано як пом`якшуючу обставину те, що він є неповнолітнім.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2014 року близько 00 годин 30 хвилин, перебуваючи біля буд. №49 по вул. Авангардна у м. Миколаєві, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , які діяли повторно, незаконно заволоділи транспортним засобом мотоциклом марки «Viper EX150A» державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 5548,46 грн., що належить ОСОБА_13 .

Після чого з місця скоєння злочину ОСОБА_6 на викраденому мотоциклі зник, а ОСОБА_8 розпорядився викраденим на власний розсуд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_10 , законного представника ОСОБА_12 , які просили вирок суду змінити, пом`якшити покарання; захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_11 , які просили вирок суду скасувати, провадження відносно ОСОБА_8 закрити; прокурора ОСОБА_9 , яка вважала, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а вирок суду зміні чи скасуванню; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Обвинувачений ОСОБА_6 , фактично не оспорює висновки суду щодо визнання його винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, тому апеляційна скарга розглядається в межах призначеного йому покарання.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше судимий, вчинив новий злочин в період випробування, хронічними психічними захворюваннями не страждає, виявляє ознаки соціалізованого розладу поведінки у акцентованої особистості з делінквентною поведінкою, в застосуванні мір медичного характеру не потребує.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнав розкаяння у вчиненому.
Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.
Так як, зазначений вище злочин ОСОБА_6 вчинив в період випробування, то суд першої інстанції, при призначенні остаточного покарання, обґрунтовано застосував ст. 71 КК України.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, відповідає вимогам ст.65 КК України та не вбачає підстав для його пом`якшення із застосуванням ст.69 КК України.
Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, то вони спростовуються зібраними по справі та дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_13 , який суду показав, що його мопед, який він залишив біля будинку 14.11.2014 року зник, а через кілька днів працівники міліції повернули мопед, але він мав певні пошкодження;

- показами свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що в листопаді 2014 року, він разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 був у гостях у ОСОБА_17 , де ліг спати. Через деякий час його розбудили ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які запропонували покататися на автомобілі ОСОБА_16 . Під час поїзди, він у автомобілі ліг спати, коли прокинувся, то побачив мопед, який стояв біля будинку ОСОБА_6 . Після чого хлопці йому повідомили, що мопед викрали біля будинку по вул. Авангардній, як викрадали мопед він не бачив;

- показами свідка ОСОБА_18 , який суду пояснив, що в листопаді 2014 року, він разом з хлопцями пішов до ОСОБА_6 в гості, де після вечері ліг спати, коли прокинувся та вийшов на вулицю, то біля будинку побачив мопед, який не належав ні ОСОБА_6 ні ОСОБА_8 . На питання звідки мопед, останні відповіли, що його це не стосується.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що крадіжку мопеда його, під фізичним тиском змусив скоїти ОСОБА_8 і вони разом відкотили мопед з місця стоянки, де ОСОБА_8 зламав блокувальний пристрій, а він завів мопед та відігнав до свого дому. Потім ОСОБА_15 сів на мопед та поїхав додому.

Йому також було відомо на той час, що за крадіжку цього ж мопеду раніше, ОСОБА_8 було притягнуто до кримінальної відповідальності.

Крім того вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України підтверджується й письмовими доказами:

- протоколом огляду від 14.11.2014 року та фото таблицями до нього;

- заявою ОСОБА_11 , яка в добровільному порядку видала працівникам міліції транспортний засіб «Вайпер» державний номер НОМЕР_1 , який знаходився біля її будинку;

- протоколом огляду місця події від 15.11.2014 року, згідно якого, оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_1 , де біля входу на вказану територію знаходився мопед, зі слів ОСОБА_11 вказаний мопед викрав її син ОСОБА_8 разом зі своїми знайомими;

- розпискою потерпілого ОСОБА_13 від 15.11.2014 року, відповідно до якої, останній отримав від працівників міліції викрадений у нього мопед;

Отже, вище викладене свідчить про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то воно призначено відповідно вимогам ст.65, ст.66 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На думку апеляційного суду, твердження захисника про те, що письмові докази доведеності вини ОСОБА_8 , на які послався суд у вироку, не доводять причетність останнього до злочину, та досліджені не в повному обсязі є надуманими.

Крім того, апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_6 про те, що крадіжку мопеда його змусив скоїти ОСОБА_8 , так як вони до цього майже два роки знаходились у дружніх стосунках, скоїли до цього крадіжку чужого майна, за що були засуджені 29 серпня 2014 року.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вирок суду відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2015 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .