АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1192/15 Справа № 185/1892/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівнопіль, Волноваського району, Донецької області, громадянина України, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за ч.2 ст.260 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

На початку квітня 2014 року на території України, в Донецькій області, невстановленими досудовим слідством та судом особами для насильницького підтримання влади самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну.
Зазначене незаконне збройне формування було озброєне вогнепальною зброєю, вибухівкою, мало тяжке військове озброєння та військову техніку.
Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, які полягали в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушенні організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановленні режиму військового стану, протистоянні правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищенні їх живої сили і матеріальних засобів, скоєнні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень.
Вказані формування дислокувалися в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
27.05.2014 року ОСОБА_7 на пропозицію невстановленої особи на ім`я ОСОБА_8 , маючи намір на вступ до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» прибув разом з іншими особами на територію в.ч.3037 ВВ МВС України, що розташовувалася за адресою: АДРЕСА_2 до місця дислокації батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », для подальшої участі в даному незаконному збройному формуванні.
В подальшому, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування, ОСОБА_7 увійшов до зазначеного незаконного збройного формування батальйон «Восток».
Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного незаконного збройного формування, ОСОБА_7 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, чим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному збройному формуванні з виконанням його цілей та завдань, та на початку червня 2014 року невстановленим командиром батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » був призначений бійцем незаконного збройного формування батальйон «Восток» «ДНР» та отримав у використання автоматичну вогнепальну зброю - автомат Калашникова (АКМ), набої до автомату, формений одяг та військове спорядження.
Наступного дня ОСОБА_7 , разом з іншими особами, які входили до складу зазначеного незаконного збройного формування, зі зброєю, прибув на Макіївське шосе, що розташоване в м.Донецьку на повороті на вул.Горностаївську, де перебував зі зброєю на блокпості та неподалік блокпоста в лісосмузі, охороняв навколишні території з метою недопущення туди місцевих жителів та сторонніх осіб, зупиняв та оглядав на блокпості автомобілі, виїжджав на бойові завдання з вказівками застосовувати зброю проти українських військових при їх виявленні.
Таким чином, в період з 27 травня 2014 року до 24 червня 2014 року ОСОБА_7 приймав активну участь в діяльності непередбаченого законами України збройного формування.
В апеляції:

-обвинувачений просить змінити вирок суду, застосувати до нього вимоги ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з іспитовим строком. Зазначає, що за час перебування в батальйоні «Восток» з 27.05.2014 року по 24.06.2014 року вогнепальну зброю не застосовував, в руйнуванні об`єктів державної та приватної власності участі не брав. До цивільних осіб морального та фізичного насилля не застосовував. Документів на вступ до батальйону «Восток» ніяких не підписував, присягу не приймав. Приймав участь в патрулюванні м. Донецька разом з працівниками міліції, чергував на блокпості м. Донецька, допомагав в огляді автотранспорту. 24.06.2014 року здав автомат, переодягся в цивільне та залишив батальйон, зв`язок з ними не підтримує.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив вирок суду змінити, застосувавши до нього покарання з випробуванням, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого, викладені в апеляції, а вирок суду законним та обґрунтованим.

Матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, в провадженні не допущено.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, зокрема, даними, що містяться в показаннях самого обвинуваченого та інших доказах, яким у вироку суд надав належну оцінку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України та ніким не оспорюються.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про суворість призначеного йому покарання є непереконливими.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

В даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Посилання обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі про те, що він за час перебування у батальйоні «Восток» вогнепальної зброї не застосовував, в руйнуванні об`єктів державної та приватної власності участі не брав, до цивільних осіб морального та фізичного насилля не застосовував, документів на вступ до батальйону «Восток» ніяких не підписував, присягу не приймав, лише приймав участь у патрулюванні м. Донецька разом з працівниками міліції, чергував на блокпості м. Донецька, допомагав в огляді автотранспорту

добровільно припинив свою участь у вищевказаному батальйоні, на думку колегії суддів, не дають підстав для висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання і звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.75 КК України.

Усупереч доводам у скарзі ОСОБА_7 суд, обираючи йому покарання поряд із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень статей 50 і 65 КК України впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування, внаслідок чого призначив останньому близьке до мінімального покарання, яке передбачено санкцією ч.2 ст.260 КК України, за якою його засуджено.

Підстав для подальшого пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання з мотивів, наведених у скаргах обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості, немає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 і вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а вирок суду -законним і обгрунтованим і тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому в той самий строк з моменту отримання ним копії ухвали апеляційного суду

Судді: