Справа № 314/1021/15-к
Провадження № 1-в/314/257/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 24.03.2008 Джанкойським міськрайонним судом АР Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст.ст. 70, 71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна, знов засуджений 08.05.2008 Феодосійським міським судом АР Крим за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2, ч. 3 ст. 187, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, знов засуджений 20.08.2008 Кіровським районним судом АР Крим, зміненим ухвалою апеляційного суду АР Крим від 12.02.2009, за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, в установах виконання покарань знаходиться з 13 липня 2007 року. Під час утримання у Сімферопольському слідчому ізоляторі вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 07 квітня 2009 року відбував покарання у Городищенській виправній колонії УДПтС України в Рівненській області (№ 96). Під час відбування покарання характеризувався наступним чином: мав чотири стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав. З 11 червня 2009 року перебував у Сімферопольському слідчому ізоляторі, де характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 27 серпня 2009 року відбував покарання у Городищенській виправній колонії УДПтС України в Рівненській області (№ 96). Під час відбування покарання характеризувався наступним чином: мав одне стягнення, яке погашене у встановленому порядку, за сумлінну поведінку та ставлення до праці три рази заохочувався. З 25 грудня 2012 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги встановленого режиму відбування покарання порушував, за що мав два стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, за сумлінну поведінку і ставлення до праці три рази заохочувався. Працевлаштований днювальним на відділенні. Згідно ст. 118 КВК України, залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, до виконання цих робіт ставиться з розумною ініціативою. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Освіта», «Правова просвіта», «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення». У скоєному злочині вину визнає. За час відбування покарання характеризується посередньо, спостерігається нестабільна поведінка. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Сімферопольському слідчому ізоляторі ОСОБА_5 вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. А під час відбування покарання у Городищенській виправній колонії УДПтС України в Рівненській області (№ 96) характеризувався наступним чином: мав п`ять стягнень, які погашені у встановленому порядку, за сумлінну поведінку та ставлення до праці три рази заохочувався

З 25 грудня 2012 року ОСОБА_5 відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), є практично здоровим та працездатним; проте був працевлаштованим тільки протягом січня, березня-квітня 2013 року та лютого, вересня-жовтня 2014 року, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування. Згідно ст. 118 КВК України, засуджений протягом 2012-2014 років залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі. За сумлінну поведінку та ставлення до праці три рази заохочувався правами начальника відділення та начальника установи. Разом з тим, ОСОБА_5 двічі порушував вимоги режиму утримання, за що йому постановою від 25.02.2013 оголошено догану, а від 27.06.2013 - сувору догану.

Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 15.03.2012 по 25.02.2014, мав за цей час два стягнення.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

23.03.2015

23.03.2015