Справа № 183/4457/15
№ 1-кп/183/564/15
В И Р О К
іменем України
24 липня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин Київської області, громадянина України, не одруженого, , раніше не судимого, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 з 02 лютого 2015 року проходить військову службу, у відповідності до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», а з 15 березня 2015 року, на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

19 березня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 , маючи умисел тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

30 червня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, у період з 19 березня 2015 року по 30 червня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення території військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 02.02.2015 року призваний на військову службу за мобілізацією, на початку березня він був направлений до військової частини, яка дислокується на території АДРЕСА_2 , де звернувся за медичною допомогою. Оскільки в той час відбувалося лише формування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , його направили до військового шпиталю в м.Дніпропетровськ, де йому запропонували операцію, на що він відмовився, тому його було направлено на лікування за місцем проживання. Повернувшись до військової частини в АДРЕСА_2 , йому видали на руки військовий квиток, і він дійсно поїхав на лікування за місцем проживання, де лікувався амбулаторно та одночасно вирішував питання, пов`язані з кредитними зобов`язаннями. Він намагався повідомити органи військового управління про своє місце перебування, навіть записався до іншого батальйону, однак в червні 2015 року йому стало відомо про необхідність прибути до розташування військової частини, яка дислокувалася в АДРЕСА_2 . Таким чином, обвинувачений фактично визнав себе винним в тому, що самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення території військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше не був судимий, за місцем служби характеризується позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, бажанням виправити ситуацію та бажанням продовжувати військову службу, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, характер скоєного злочину та його наслідки, особа винного, його ставлення до скоєного, в даному випадку, дозволяють суду застосувати ст.69 КК України, тому суд вважає за необхідне при призначенні ОСОБА_4 покарання перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст. 407 КК України, та з урахуванням ст. 58 КК України до обвинуваченого можливо застосувати покарання у виді службового обмеження.

З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, саме такого покарання буде достатньо для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст.ст. 69, 58 КК України у виді 1 (одного) року службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1