Справа № 713/370/15-к
Провадження №1-кп/713/56/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2015 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Вижниця обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 06.03.2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 08.12.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ), уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, демобілізованого, працював старшим офіцером відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією, яку до 04 серпня 2014 року проходив на посаді офіцера мобілізаційного відділення цього ж військового комісаріату у військовому звані «старший лейтенант».

04.08.2014 року наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №39 старшого лейтенанта ОСОБА_4 призначено на посаду старшого офіцера відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_5 .

28 серпня 2014 року старшому лейтенанту ОСОБА_4 наказом командувача Сухопутних військ України Збройних Сил України №511 присвоєно військове звання «капітан».

Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до ст. 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді капітан ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст.11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

21 листопада 2014 року ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 капітан ОСОБА_5 у приміщенні військового комісаріату, будучи начальником за своїм службовим становищем стосовно капітана ОСОБА_4 , довів останньому розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " №186/5/1/887 від 20 листопада 2014 року та наказ військового комісара № НОМЕР_2 від 21 листопада 2014 року, що з метою відновлення боєздатності військових частин ОСОБА_4 з 21 листопада 2014 року відряджається терміном на 30 діб до військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 .

Однак, капітан ОСОБА_4 , у порушення вищевказаних вимог Статутів Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, з метою уникнення проходження військової служби за межами Чернівецької області умисно, відкрито відмовився виконати зазначений вище наказ та, у подальшому у відрядження до військової частини НОМЕР_3 не вибув.

Таким чином, капітан ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи те, що на виконання вимог розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " №186/5/1/887 від 20 листопада 2014 року та наказу військового комісара № НОМЕР_2 від 21 листопада 2014 року зобов`язаний вибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, 21 листопада 2014 року, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, відкрито відмовився виконати вищезазначений наказ начальника та у подальшому, у відрядження до військової частини НОМЕР_3 не вибув, чим вчинив непокору.

Своїми умисними діями громадянин ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного злочину визнав повністю та беззастережно. Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.1 КК України, підтверджується доказами, зазначеними в обвинувальному акті, з якими він повністю погодився у підготовчому судовому засіданні.

В ході досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_4 та прокурор у кримінальному провадженні на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України 06.03.2015 року уклали угоду про визнання винуватості на тих умовах, що ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість, яка полягає у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ст.402 ч.1 КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 5100,00 грн. в дохід держави.

На момент підписання угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 розуміли наслідки укладення такої угоди, викладені в ст.473 КПК України, і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку (ст.394 ч.4 КПК України) та касаційному порядку (ст.424 ч.3 КПК України), про що їм було роз`яснено.

Підозрюваний ОСОБА_4 відмовився від здійснення прав, передбачених ст.474 ч.4 п.1 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що в разі невиконання ним угоди про визнання винуватості (ст.476 КПК України) прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та вимагати судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Також ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання цієї угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , та прокурор підтвердили факт визнання ним винуватості, просять затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості і призначити ОСОБА_4 за ст.402 ч.1 КК України покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн. в дохід держави.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його обвинувачують, та роз`яснено його права, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України. Також з`ясовано у прокурора, що він розуміє наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а сама угода відповідає вимогам закону та нормам КПК України.

Кваліфікація вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ст.402 ч.1 КК України є вірною і не підлягає іншій кваліфікації, в тому числі за більш тяжке кримінальне правопорушення, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення цієї угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Укладення угоди було добровільним і обвинувачений має можливість виконати взяті на себе за цією угодою зобов`язання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує умови угоди про визнання винуватості, укладеної 06 березня 2015 року між ним та прокурором в кримінальному провадженні, і узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн., вважає, що таке покарання належить йому призначити з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та проходження військової служби, має на утриманні матір інваліда 1-ї групи, яка потребує стороннього догляду, на даний час демобілізований, раніше не судимий.

Цивільний позов не заявлено, речові докази відсутні, витрат на залучення експерта немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 368, 369-371, 373, 374, 376, 474, 475 КПК України, Суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06 березня 2015 року між підозрюваним ОСОБА_4 та заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.1 КК України та призначити покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (Триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 5100,00 (П`ять тисяч сто) гривень в дохід держави.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, зокрема: обвинуваченим з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1