АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0010932 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, з підготовчого судового засідання, повернуто прокурору Деснянського району м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Таке рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладено неконкретне обвинувачення, без зазначення способу та обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що порушує право обвинуваченого на захист.

Крім того, згідно ухвали Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року, зазначене в обвинувальному акті місце вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення не відповідає даним витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0010932, чим порушено норми КПК України під час досудового розслідування.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у провадженні подав ________________________________________________________
Справа №11-кп/796/760/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_1
апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною і невмотивованою, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, всупереч тверджень суду, обвинувальний акт містить виклад встановлених фактичних обставин та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення статті та її частини КК України, а також формулювання обвинувачення, яке викладено в зрозумілій та ясній формі із зазначенням часу, місця, способу та інших фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які встановлені в ході досудового розслідування.
Звертає увагу й на те, що відповідно до положень ст. 99 КПК України, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є процесуальним документом, а тому вимога щодо точної відповідності матеріалів досудового розслідування витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань не ґрунтується на нормах закону, а судом при цьому не зазначено, які саме вимоги КПК України порушено невідповідністю витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань місцю вчинення правопорушення.

Тому, на думку апелянта, судом не виявлено і не зазначено порушень вимог ст.ст. 91, 291 КПК України, які б могли перешкодити призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта, а суд першої інстанції під час проведення підготовчого судового засідання вийшов за межі ст. 314 КПК України, здійснивши перевірку повноти досудового розслідування та оцінку доказів зібраних під час його проведення, що не є предметом розгляду на даній стадії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.

Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому обвинувачення, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Частина 1 статті 91 КПК Українипередбачає, що в кримінальному провадження підлягають доказуванню серед іншого подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

А відтак, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину.

Тому, під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є одним із завдань підготовчого судового засідання, суд повинен перевірити обвинувальний акт на дотримання при його складанні вимог ст. 291 КПК України, в т.ч. шляхом надання правової оцінки відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочинів та формулювання обвинувачення тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статей (частин статей) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якими, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

Згідно обвинувального акта, ним обвинувачується ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 289 КК України, полягає в умисному, з будь-якою метою протиправному вилученні будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Вилучення транспортного засобу може здійснюватися шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб тощо.

Таке заволодіння може бути вчинене таємно чи відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства чи погроз.

Закінченим цей злочин є з моменту початку руху транспортного засобу внаслідок запуску двигуна чи шляхом буксирування.

З обвинувального акта вбачається, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, слідчим сформульовано таким чином, що: « ОСОБА_7 02.10.2014 року приблизно о 17 годині 25 хвилин знаходився біля будинку 26-а по вулиці Бальзака в місті Києві, умисно, таємно, повторно вчинив незакінчений замах на незаконне заволодіння автомобілем ЗАЗ «Славута» д.н.з. НОМЕР_1 , котрий належить ОСОБА_9 , вартість якого складає 20000 грн.».

Отже, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , як вірно зазначено в ухвалі суду, свідчить про те, що слідчим проігноровані вимоги ст.ст. 91, 291 КПК України, бо обставини, що характеризують об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, наведені неповно, без вказівок на спосіб та інші обставини злочину, які підлягають дослідженню при розгляді проваджень даної категорії.

При цьому, суд першої інстанції також правильно вказав і на невідповідність місця вчинення кримінального правопорушення даним витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 жовтня 2014 року, виходячи зі змісту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року, якою було скасовано вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, в тому числі і з даної підстави.

За викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і вважає обґрунтованим рішення про повернення його прокурору для усунення недоліків, як це передбачено п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Доводи апелянта стосовно дотримання прокурором вимог п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України та наявності в обвинувальному акті формулювання обвинувачення із зазначенням часу, місця, способу та інших фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки наведене вище викладення формулювання обвинувачення суперечить змісту поняття про обвинувачення, яке, відповідно до вимог 291 КПК України, має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення, у ході співставлення яких з ознаками кваліфікації, слідчому належить керуватися кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення, і загальним засадам кримінального провадження, у тому числі, як правильно зазначив суддя у судовому рішенні, й забезпеченню права на захист.

Відповідно до ст. 42 КПК України, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Твердження в апеляційній скарзі прокурора, про те, що, повертаючи обвинувальний акт у кримінальному провадженні, суд вийшов за межі повноважень, наданих ст. 314 КПК України, здійснивши перевірку повноти досудового розслідування та оцінку доказів зібраних під час його проведення, не заслуговують на увагу, оскільки такі дані в ухвалі суду відсутні, а питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України щодо змісту обвинувального акта досліджується судом саме у підготовчому судовому засіданні.

Тому суд першої інстанції, дослідивши та вивчивши зміст обвинувального акту, перевіривши його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону, а відтак апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0010932 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, повернуто прокурору Деснянського району м. Києва, - без змін.
Судді:

____________________ ____________________ _______________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3