УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
червня 2007 року. м. Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого -
Гандзюка В.П.,

суддів -Іванів О.Й., Гриновецького
Б.М. ,

з участю
прокурора Біньковської Н.В.,

захисників:
ОСОБА_1., ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську кримінальну справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_3, його захи-синика ОСОБА_1., засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6. на вирок
Болехівського міського суду від 6 липня 2005 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Боле-хова, мешканець
АДРЕСА_1, має неповну середню освіту , не працював,
одружений, має двоє малолітніх
дітей, раніше судимий у 2000 році
за ст.
98 КК України 1960 року на три роки позбав­лення волі, звільнений від подальшого відбування по­карання
у 2001 році в зв'язку з амністією,
громадянин України,

засуджений:

за ст.
12ІЧ.2 КК України на вісім років позбавлення волі; за ст.
296 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 70
КК України за сукупністю злочинів,
остаточне покаран­ня визначено - вісім років позбавлення волі.

Справа № 11-114/2007 р. Головуючий у 1-й
ін. Б. Бунчак

Категорія ст. 121 ч.2 КК України Доповідач В. Гандзюк

2

Запобіжний
захід до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою, а строк відбування покарання визначено
рахувати з 5.11.2003 року.

ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець та мешканець
АДРЕСА_2, має середню освіту , не працював,
неодружений, несудимий, громадянин України,

засуджений:

за ст.
12ІЧ.1 КК України на два роки позбавлення волі;

за ст.
296 ч.2 КК України на три роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточне покарання визначено - три роки
позбавлення волі.

Згідно п
"а" ст. 3 Закону України „Про
амністію" від 31.05.2005 року від частини невідбутої міри покарання 15
місяців і 27 днів - звільнений.

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець та мешканець АДРЕСА_3, має середню освіту , не працював,
одружений, має одну неповнолітню
дитину, відповідно до ст. 89
несудимий, громадянин України,

засуджений:

за ст.
12ІЧ.1 КК України на два роки позбавлення волі;

за ст. 296
ч.2 КК України на три роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточне покарання визначено - три роки
позбавлення волі.

Згідно п
"б" ст. 3 Закону України „Про
амністію" від 31.05.2005 року від призначеного покарання - звільнений.

Цим
вироком засуджений також ОСОБА_7,
апеляцій щодо якого не поступило.

За
вироком суду ОСОБА_3. ,ОСОБА_7., ОСОБА_4. та ОСОБА_6 засуджені за
те, що вони приблизно о 22 годині 22
жовтня 2003 року біля перехрестя вулиць Коперніка і Грушевського в м. Болехові Івано-Франківської області, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, групою осіб, безпричинно із хуліганських спонукань побили
ОСОБА_8 і умисно заподіяли йому тілесні ушкодження: ОСОБА_7. середньої
тяжкості, а ОСОБА_3. - тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила смерть потерпілого.

В своїх апеляціях апелянти вважають вирок Суду незаконним через неповноту
та однобічність досудового та судового слідства, оскільки ОСОБА_3. , ОСОБА_4. та ОСОБА_6 злочину, за який засуджені не вчиняли,

3

суду
про доведеність їх
вини ґрунтуються на доказах,
що були здобуті незаконним
шляхом, із застосуванням недозволених
методів ведення слідства.

Просять вирок
суду скасувати, а справу відносно них
закрити.

Заслухавши
доповідь судді, засудженого ОСОБА_3 та
його захис­ника, які підтримали доводи
апеляцій, прокурора, який заперечив всі апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені в апеляціях доводи, колегія
суддів вважає, що вони до задоволення не
підлягають.

Висновки
суду про доведеність вини засуджених у вчиненні злочину під­тверджені
сукупністю доказів, які були досліджені
в судовому засіданні.

Суд
правильно встановив обставини справи,
при цьому розмежував роль кожного із співучасників при здійсненні ними
хуліганських дій та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень і дав відповідну
юридичну оцінку діянням кожного з них.

Насамперед, апелянти в своїх апеляціях звертають увагу
суду на те, що за­подіяння потерпілому
тяжких тілесних ушкоджень відбулося не на вулиці, як це встановив суд першої інстанції, а в будинку ОСОБА_9

Органи
досудового слідства та суд дослідив зазначені твердження і жодних доказів на
підтвердження вказаних доводів в цій частині не знайшов.

Апеляційний
суд ці твердження оцінює як припущення засуджених, що не ґрунтуються на зібраних доказів , а навпаки спростовані в суді.

Більше
того, в судовому засіданні підсудні
заперечили те, що брали участь в
протиправних діях щодо ОСОБА_8 та не були присутніми на момент вчинення
злочину.

Щодо
дійсних обставин справи про місце події,
то суд обґрунтував свої ви­сновки доказами, які не були спростовані в судовому засіданні.

Свідок
ОСОБА_9 пояснила про те, що приблизно о
1 год. ночі 27
жовтня 2003 року вона прокинулася в своєму будинку від того, що хтось сильно посту­кав у вікно. Відкривши
через деякий час двері, приблизно через
пів метра від входу побачила наполовину роздягнутого чоловіка, який лежав на землі. Лікар, який приїхав на виклик, констатував його смерть.

Як видно
з протоколу огляду місця події від 27 жовтня 2003 року, біля вхо­ду в будинок ОСОБА_9 було виявлено
труп ОСОБА_8 з ознаками численних ті­лесних ушкоджень. Одяг на трупі був
пошкоджений, а штани припущені.

З
висновку судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_8 видно, що при житті йому було спричинені: закрита
внутрішньо - черепна травма з кровови­ливами в мозок , крововиливи в м'які покриви голови зі сторони
їх внутрішньої та скроневі м'язи, синці
та забійні рани голови і обличчя , а
також перелом кіс­ток носа, що стало
причиною настання смерті потерпілого.

Крім цього, в потерпілого виявлена
травма грудної клітки з двобічними пе­реломами ребер, які відносяться до середнього ступеню
тяжкості, а також інші тілесні
ушкодження у вигляді синця сідниці, садна
ліктьового суглобу, забійні

4

рани на
тильній поверхні пальців правої та лівої стопи,
які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені
тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів і утворилися
внаслідок нанесення множинних ударів в різні ділянки тіла.

Утворення
синця на лівій сідниці та ран тильної поверхні пальців обох стоп є характерними
для волочіння.

На одязі
та тілі потерпілого виявлені накладення піску та глини, що є хара­ктерним для ковзання по поверхні
грунту. Якщо би вважати, що побиття
потер­пілого мало місце в середині будинку,
то такі сліди були би відсутні.

Таким
чином, зазначеними доказами встановлено
факт побиття потерпілого саме на вулиці. Це підтверджується також і
місцезнаходженням трупа та частин його одягу - штани, взуття і куртки, які були виявлені за межами подвір'я бу­динку
ОСОБА_9.

Що
стосується причетності засуджених до неправомірних дій щодо ОСОБА_8, то вона доведена сукупністю доказів.

Так факт
того, що всі засуджені, в тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, піс­ля спільного розпивання спиртного
приблизно о 22 год. 26
жовтня 2003 року знаходилися біля будинку ОСОБА_9 де і був вчинений злочин, підтверджений показаннями свідків.

Свідок
ОСОБА_10 пояснила, що приблизно о 22 год. 26 жовтня 2003
року йшла до будинку ОСОБА_9
В той час, коли вона проходила по вул.
. Коперніка, побачила бійку з участю
групи чоловіків. На її зауваження припинити бійку один із її учасників обізвав
її нецензурними словами. Вона впізнала ОСОБА_6
та ОСОБА_3, оскільки добре їх знала
раніше. В судовому засіданні вона частково змінила свої показання, однак суд обґрунтовано їх відкинув.

Про
те, що на місці події після побиття
ОСОБА_8 знаходився ОСОБА_6 стве­рдила
і свідок ОСОБА_9

Про свою
участь в нанесенні тілесних ушкоджень на досудовому слідстві не заперечували і
самі засуджені, які власноручно написали
явки з повинною, дали відповідні
пояснення щодо обставин вчинення злочину та про роль кож­ного із співучасників.
Після цього вони окремо один від одного взяли участь у проведенні відтворення
обстановки та обставин події, під час
якого послідовно підтвердили раніше дані пояснення. Суттєвих розбіжностей щодо
обставин по­биття потерпілого в їх пояснення не було. Всі обвинувачені
вказували на те, що першим, хто наніс удари , в тому числі і в голову потерпілого, був ОСОБА_3 . Так як вони були товаришами
ОСОБА_3 і будь-яких підстав його ого­ворювати у вчиненні злочину в них не
було, то суд правильно визнав їх пока­заннями
такими, що відповідали дійсності.

Зазначені
слідчі дії проводилися з дотриманням правил кримінального про­цесу , за участю
їх захисників та понятих, вівся
відеозапис , а тому отримані при цьому
дані, які погоджуються із іншими
доказами, не викликають сумнівів.

Дотримання вимог закону при проведенні слідчих дій та перебування підо­зрюваних
на той час в умовах, що неуможливлюють
наявність фізичного та морального тиску ,
не дають підстав вважати, що
такий тиск, про що вказується в
апеляціях, мав місце.

5

В судовому засіданні за
спливом значного проміжку часу, підсудні
змі­нили свої показання, заперечивши
будь-яку причетність до вчинення злочину. При цьому нові покази побудували
таким чином, що на час вчинення злочину
знаходилися вдома чи в іншому місці.

ОСОБА_3
взагалі заперечив те , що зустрічався із
іншими співучасни­ками в той день та знаходився в іншому місці.

Дані на
досудовому слідстві показання підсудні вважали неправдивими в зв'язку з
вчинення відносно них фізичного та морального тиску.

Суд
першої інстанції детально перевірив достовірність нових показань, до­питав свідків, на яких вказували підсудні, дав їм відповідну оцінку та прийшов до
обґрунтованого висновку про відсутність алібі,
а зміна первинних показань сталася з метою уникнути винними
відповідальності за скоєне.

Те, що слідчі органи застосовували до
обвинувачених недозволені методи слідства судом досліджувалося і жодними
доказами не підтверджено.

В
судовому засіданні підсудні, вбачаючи на
їх погляд упущення досудово-го слідства,
утвердилися в своїй позиції щодо своєї непричетності до злочину.

Серед
таких упущень апелянти виділяють: недотримання форми письмової явки з повинною
ОСОБА_3 через відсутність в ній дати написання,
не­повна перевірка та не встановлення водіїв автомобілів, які привезли та відвезли ОСОБА_3 із м. Долина до м.
Болехова і назад.

Аналізуючи
наведені в апеляціях процесуальні порушення,
на які вказують апелянти, колегія
суддів частково погоджується , що явка з
повинною ОСОБА_3 не містить всіх вимог,
зазначених в ч. 4 ст. 96 КПК України.

Однак
, як слідує зі змісту процесуального
закону , недотримання письмо­вої форми
вказаного документу, може ставити під
сумнів його правове значен­ня у визнанні як обставини, що пом'якшує покарання та інше, а не означає,
що інформація, яка викладена
підозрюваним не відповідає дійсності.

Оскільки
явка з повинною була написана власноруч ОСОБА_3, що ним не заперечується і під час
апеляційного розгляду, і в ній мітилися
дані, які були підтверджені іншими
доказами, то суд першої інстанції
правомірно визнав ці дані як зізнання обвинуваченого у вчиненому.

Щодо
посилання на те, що суд не встановив та
не перевірив, яким автомо­білем ОСОБА_3
приїхав до м. Болехова та коли звідти
виїхав, а також в якій годині він
повернувся до місця свого проживання і чим після цього займався, то суд безпосередньо дослідив всі
докази, які захистом були представлені
на під­твердження алібі, і дав їм
відповідну оцінку, визнавши їх в тій чи
іншій мірі не­достовірними.

Не
заслуговують на визнання об'єктивними і посилання захисника ОСОБА_3 на показання
батька потерпілого, який допустив, що вбивство його сина можливо відбулося в
середині будинку ОСОБА_9 оскільки такі
без наявнос­ті підтверджуючих доказів є припущенням.

Таким чином, доводи апелянтів про
неповноту та однобічність досудового та судового слідства не відповідають
дійсності, так як в справі здобуто
достат­ньо доказів вини засуджених, їх
дії кваліфіковані правильно, а
призначене по­карання відповідає вчиненому.

6

Будь-яких
апеляційних підстав для
скасування вироку та закриття провадження у справі колегія суддів не
встановила.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_3
, його захисника

ОСОБА_1., засудженого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 в інтересах
засудженого ОСОБА_6. залишити
без задоволення, а вирок Болехівського
міського суду від 6 липня 2005 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4
, ОСОБА_6, - без
змін.