Справа №
Провадження №11-1254/12
Головуючий у І інстанціїХижний
Категорія4Доповідач у 2 інстанції Орел
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2012 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Шроль В.Р.

суддів Орла А.І., Нагорного А.М.

з участю прокурора Скрипка І.М.

захисника ОСОБА_1

представника потерпілої ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_1 на вирок Згурівського районного суду Київської області від 25.06.2012 року, яким :

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, розлученого, непрацюючого, військовозобов'язаного, раніше не судимого, засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду та судові витрати в сумі 80 612 грн. 64 коп.. Цивільний позов ОСОБА_2 залишений без розгляду.

Вироком також вирішене питання про речові докази по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за вчинення злочину за таких обставин.

21 травня 2008 року близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння у власному будинку в с. Аркадіївка Згурівського району Київської області по вулиці Ватутіна, 15, після спільного вживання спиртних напоїв із своїм знайомим жителем с. Аркадіївка ОСОБА_5, під час сварки, що була викликана небажанням ОСОБА_5 залишати помешкання ОСОБА_3, останній, маючи намір прогнати ОСОБА_5 з свого будинку, схопив руками ОСОБА_5 та використовуючи фізичну силу, руками виштовхнув його до веранди свого будинку, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, почав наносити ОСОБА_5 удари руками по різним частинам тіла, нанісши не менше 2 ударів рукою в живіт та не менше двох ударів рукою в грудну клітину. Після цього ОСОБА_3, продовжуючи свої злочинні дії, за допомогою фізичної сили, руками виштовхнув ОСОБА_5 в спину з приміщення веранди на подвіря вказаного домоволодіння, де з силою руками штовхнув його на землю, внаслідок чого ОСОБА_5 втратив рівновагу та впав животом на бетонне покриття доріжки, біля приміщення будинку ОСОБА_3, після чого ОСОБА_3, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5, почав наносити останньому удари руками та ногами по різних частинах тіла - голові, тулубу та кінцівках, нанісши таким чином не менше 14 ударів. Внаслідок вищеописаних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з травматичними крововиливами під м'якими мозковими оболонками, з саднами в лобній та тім'яній ділянках; закрита травма грудної клітки з двобічними подвійними перелогами ребер з розлитими крововиливами навколо них; закрита травма черевної порожнини з розлитим позаочеревинним крововиливом та забоєм лівої нирки, з крововиливом (гістологічно) в сонячному сплетінні; садна обличчя і спини, синці спини та в ділянці гребеня лівої тазової кістки, що згідно висновку експерта № 20 від 20 серпня 2008 року утворились від дії тупих предметів незадовго до настання смерті потерпілого і за ступенем тяжкості мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя. Дані тілесні ушкодження призвели до смерті ОСОБА_5, що настала від поєднаної травми тіла з закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під мякою мозковою оболонкою, з множинними двобічними переломами ребер та ушкодженням внутрішніх органів, котра ускладнилась розвитком травматичного шоку.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого та неправильним застосуванням кримінального закону, постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Обґрунтовуючи апеляцію зазначає, що суд безпідставно застосував положення ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_3 більш м'яке покарання, ніж передбачено законом. Так, суд при винесенні вироку обставинами, які пом'якшують покарання ОСОБА_3, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, вік підсудного, вчинення злочину вперше, а також віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_5. При цьому судом не вказано, в яких саме діях засудженого полягало активне сприяння розкриттю злочину, адже в ході слідства останній змінював покази, свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину повністю не визнав. Крім того, матеріалами кримінальної справи не доводиться факт віктимної поведінки потерпілого ОСОБА_5, а вчинення злочину вперше та вік підсудного не відноситься до обставин, що пом'якшують покарання. Апелянт вважає, що вказані у вироку обставини не можуть бути визнані такими, що відповідають вимогам ч. 1 ст. 69 КК України.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд. Обґрунтовуючи апеляцію зазначає, що суд у вироку не мотивував, чому він прийняв до уваги показання експерта ОСОБА_6 в тій частині, що смерть потерпілого настала від травматичного шоку. З матеріалів справи, зокрема, з висновку гістологічного дослідження, вбачається, що деякі пошкодження, можуть бути виявом шокової реакції. При допиті в якості експерта ОСОБА_6 посилався як на єдиний доказ наявності травматичного шоку у потерпілого, саме на цей висновок гістологічного дослідження, який носить характер припущення. Суд не послався у вироку на норму закону, яка дає можливість приймати до уваги як доказ висновок експертизи, який грунтується на даних, що мають характер ймовірності. В той же час, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 не виключав можливість, що настання смерті спричинило алкогольне отруєння, а не травматичний шок. Суд у вироку взагалі не дав оцінки показанням ОСОБА_7 Крім того, судово-медичний експерт ОСОБА_6 пояснив, що він не може дати відповідь щодо можливості отримання тілесних ушкоджень у потерпілого при неодноразовому падінні на тупі предмети (зокрема, будівельні матеріали) - без проведення нових процесуальних дій для встановлення механізму падіння. Відповідне відтворення обстановки і обставин подій для підтвердження чи спростування показань підсудного не проводилось, що свідчить про незаконність вироку. Також засуджений зазначає, що судом першої інстанції не дотримано вимог закону, які зобовязують суд дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності й достатності.

Аналогічна за змістом апеляція захисника ОСОБА_1.

Заслухавши прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, заперечивши проти апеляцій засудженого та захисника і просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок яким засудити ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі; представника потерпілої ОСОБА_2, який підтримав апеляцію прокурора; засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_1, які просять вирок суду скасувати і справу направити на новий судовий розгляд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляцій, заслухавши виступи в дебатах та виступ засудженого з останнім словом, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та захисника підлягають до задоволення, апеляція прокурора підлягає до задоволення частково.

У відповідності до ст. 367 КПК України, однією з підстав для скасування вироку суду є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Вирок суду визнається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи : коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З протоколу судового засідання вбачається, що засуджений ОСОБА_3 протягом всього розгляду справи в суді першої інстанції заперечував свою причетність до заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого. Однак, у вироку суду, як доказ вини засудженого, викладені його покази в судовому засіданні, які суперечать показам засудженого викладеними в протоколі судового засідання. Зокрема, у вироку покази засудженого ОСОБА_3 викладені таким чином, як це викладено в постанові про предявлення обвинувачення та обвинувальному висновку, а саме, що ОСОБА_3 пояснив як він умисно наносив удари потерпілому в приміщенні веранди руками по різним частинам тіла та на подвірї руками та ногами в різні частини тіла потерпілого. Зазначених показів, згідно протоколу судового засідання, засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні не давав і заперечував факт нанесення ударів потерпілому.

З апеляцій засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_1 вбачається, що вони зазначають про недотримання судом першої інстанції вимог закону, які зобовязують суд дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності й достатності.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Згурівського районного суду Київської області від 09.07.2008 року, на ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту терміном на 7 діб. Однак, саме під час відбування адміністративного ОСОБА_3 щодо нього 10.07.2008 року порушується кримінальна справа за ч. 2 ст. 121 КК України та проводяться слідчі дії , зокрема : йому сповіщається про порушення щодо нього кримінальної справи та вручається копія постанови про порушення кримінальної справи ( 10.07.2008 року ); відбираються пояснення ( 10.07.2008 року ); проводиться огляд місця події домоволодіння ОСОБА_3 за його участю ( 14.07.2008 року );складається протокол про відмову від захисника ( 15.07.2008 року ); обирається запобіжний захід підписка про невиїзд ( 15.07.2008 року ); він допитується в якості підозрюваного ( 15.07.2008 року ). За результатами допиту ОСОБА_3 в якості підозрюваного 20.07.2008 року проведено відтворення обстановки та обставин події. Належним чином не перевіривши зазначені вище докази на предмет їх допустимості, суд послався на них у вироку.

Згідно ст. 334 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких грунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Колегія суддів зазначає, що згідно протоколу судового засідання, ОСОБА_3 заперечував свою причетність до заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть та викладав свою версію подій, що відбулися 21.05.2008 року близько 19 години 30 хвилин у його домоволодінні. Суд першої інстанції взагалі не виклав у вироку ці покази засудженого, не дав їм ніякої оцінки, не зазначив, чому він їх не приймає до уваги та чому кладе в основу вироку його визнавальні покази, дані на досудовому слідстві. В даному випадку колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушив вимоги ст. 334 КПК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляції прокурора щодо неналежного мотивування судом першої інстанції рішення про застосування ст. 69 КК України, є безпідставними та не обгрунтованими. З вироку суду вбачається, що свій висновок про можливість застосування до засудженого ст. 69 КК України, суд належним чином обґрунтував, зазначивши обставини, що помякшують покарання, визначені в ст. 66 КК України та обґрунтувавши своє рішення про визнання обставинами, що помякшують покарання, інших обставин, що не зазначені у ст. 66 КК України.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляцій засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_1 в частині оцінки показів експертів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо можливих причин настання смерті підлягають перевірці при новому розгляді справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції не може бути визнаний законним та обгрунтованим і тому підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд під час якого слід усунути зазначені в даній ухвалі недоліки, всебічно, повно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та в залежності від цього прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України. колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора, захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково. Вирок Згурівського районного суду Київської області від 25.06.2012 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, іншим складом суду.

С У Д Д І :