Єдиний унікальний номер 185/1242/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003419 від 08 листопада 2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області,

українця, громадянина України, із повною середньою освітою,

розлученого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає

за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.05.2002 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист № АЕ-176 від 21.05.2002 року, зобов`язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, для дитини відповідного віку, починаючи з 13 травня 2002 року та до досягнення дитиною повноліття. Маючи відомості про необхідність сплати присуджених судом аліментів з моменту набрання рішенням Павлоградського міськрайонного суду законної сили, тобто з 13.05.2002 року, починаючи з 03.03.2012 року до 22.01.2015 року аліменти не сплачував, іншої будь-якої матеріальної допомоги не надавав, достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи намір, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, тривалий час не виконував в добровільному порядку покладені на нього судовим рішенням зобов`язання по виплаті аліментів, на неодноразові звернення ОСОБА_4 щодо необхідності сплачувати аліменти не реагував, навіть після попереджень державного виконавця про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності продовжував ухилятись від сплати аліментів, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , не виплачував, не маючи інших неповнолітніх дітей подарунків доньці не дарував та іншої матеріальної допомоги дитині не надавав, протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для відмови в працевлаштуванні не мав, маючи таку можливість офіційно не працевлаштовувався, не бажаючи сплачувати аліменти дитині, відмовлявся працевлаштуватись та до Павлоградського міськрайонного центру зайнятості з цією метою не звертався, в результаті чого утворив заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.01.2014 року до 22.01.2015 року у сумі 10702 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Так, заборгованість за період часу з 01.01.2014 року до 22.01.2015 року склала 10702 грн.:

2014 рік: Січень - 842 грн., Лютий - 842 грн., Березень - 842 грн., Квітень - 842 грн., Травень - 842 грн., Червень - 842 грн.; Липень - 842 грн., Серпень - 842 грн., Вересень - 842 грн., Жовтень - 842 грн., Листопад - 842 грн., Грудень - 842 грн.; Всього -10104 грн.;

2015 рік: Січень - 598 грн.

Загальна заборгованість ОСОБА_3 по аліментах, на користь ОСОБА_4 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 02.03.2012 року до 22.01.2015 року становить 18383 грн.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, та суду показав, що згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду він зобов`язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Коли він працював, то своєчасно сплачував аліменти, а з грудня місяця 2012 року він не працює, вз язку з чим і виникла заборгованість, яку він визнає. Він не працює і не може працювати, так як "служить Господові", але і не відмовляється від дитини, та пропонує потерпілій взяти у нього телевізор, пилесос, та іншу побутову техніку, щоб продати, а на виручені кошти придбати все необхідне для дитини.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду обвинувачений зобов`язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Обвинувачений з березня місяця 2012 року подарунків доньці не дарував та іншої матеріальної допомоги дитині не надавав, виникла заборгованість по не сплаті аліментів в сумі 10702 грн., а загальна заборгованість складає 18383 грн., з дитиною не спілкується. Ні яких речей від обвинуваченого приймати не бажає, виплату боргу по сплаті аліментів вимагає в грошовому еквіваленті. У покаранні обвинуваченого покладається на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, суд вважає, що обвинувачений винен у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Його дії кваліфікуються за ч. 1 ст. 164 КК України.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, вину визнав. Протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для відмови в працевлаштуванні обвинувачений не мав. До Павлоградського міськрайонного центру зайнятості з цією метою не звертався, в результаті чого утворив заборгованість по сплаті аліментів.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, якє пом`якшує покарання, є щире каяття у скоєнні злочину.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у вигляді обмеження волі.

Враховуючи вище зазначені дані на особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також те, що обвинувачений не відмовляється від дитини, бажає погасити заборгованість по аліментам, суд вважає, що його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним злочинів.

Речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним за ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік, та зобов`язати його відповідно до п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Речових доказів у кримінальному провадженні немає.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1