Ухвала

іменем україни

02 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Шилової Т.С.,

суддів:
Зубара В.В., Матієк Т.В.,

секретаря судового засідання
Зінорук В.В.,

за участю прокурора
Вергізової Л.А.,

переглянула в судовому засіданні вирок
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 13 грудня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 27 лютого 2014 року відносно ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 за касаційною скаргою
першого заступника прокурора
Київської області Домбровського С.В.

Зазначеним вироком засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Яготин,
Київської області, громадянина
України, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1,

до покарання у виді позбавлення волі
за: ст. 198 КК - на строк 2 роки; ч. 2
ст. 342 КК - на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 2 роки та покладено на нього
обов'язки, передбачені пунктами 2, 3 ст. 76
КК.

За ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 343 КК України ОСОБА_1
виправдано за недоведеністю вчинення
ним злочинів;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Яготин,
Київської області, громадянина
України, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2, раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнено
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 1 рік та покладено на нього
обов'язки, передбачені пунктами 2, 3 ст. 76
КК;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця м. Яготин,
Київської області, громадянина
України, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_3, раніше судимого вироком
Яготинського районного суду Київської
області від 11 жовтня 2012 року за ч. 3
ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки
6 місяців, на підставі ст. 75 КК
звільненого від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 1 рік,

за ч. 1 ст. 343 КК України ОСОБА_2
виправдано за недоведеністю вчинення
ним злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 27 лютого 2014 року вказаний
вирок суду змінено в частині вирішення
питання щодо речових доказів.

В іншій частині вирок залишено без
зміни.

Згідно вироку, ОСОБА_3 в ніч з 23 на 24
грудня 2012 року, діючи умисно, таємно
проник на огороджену територію
приватного підприємства «Автосервіс»,
що розташоване по вул. Кільцева, 8 в м.
Яготині Київської області, звідки
таємно викрав з ангару насосну станцію
вартістю 4 200 грн, яка належить ОСОБА_4

24 грудня 2012 року приблизно о 01.40 годині
ОСОБА_3, зателефонував ОСОБА_1 та
попросив його про допомогу, на що
ОСОБА_1 погодився та на автомобілі
марки «ВАЗ 2104», д.р.н. НОМЕР_1 прибув до
приватного підприємства «Автосервіс»
за вищевказаною адресою, де його чекав
ОСОБА_3 Під час розмови ОСОБА_3
повідомив ОСОБА_1 про те, що він з
підприємства «Автосервіс» викрав
насосну станцію, та попросив його
перевезти дану насосну станцію до
гаражу для зберігання, який
розташований біля багатоповерхівки по
АДРЕСА_4. ОСОБА_1 усвідомлюючи те, що
насосна станція одержана злочинним
шляхом погодився на її зберігання.

24 грудня 2012 року приблизно о 17.00 годині,
старший дільничний інспектор
Яготинського РВ ГУ МВС України в
Київській області ОСОБА_5 та дільничний
інспектор міліції цього ж райвідділу
ОСОБА_6, виконуючи свої службові
обов'язки, здійснювали об'їзд міста
Яготина Київської області на власному
автомобілі, з метою встановлення
місцезнаходження ОСОБА_1, для подальшої
перевірки його на предмет причетності
до вчинення крадіжки майна з території
приватного підприємства «Автосервіс».

Рухаючись по вул. Шевченка в м. Яготині
Київської області, в напрямку вул.
Шкільна площа, вказані працівники
міліції, неподалік від кафе «Хата
рибака», розташованого по вул.
Шевченка, 123 в м. Яготині помітили, що в
зустрічному напрямку рухається
автомобіль марки «ВАЗ 2104», д.р.н. НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_1 Помітивши
працівників міліції ОСОБА_1, з метою
уникнення затримання, змінив напрямок
руху та почав рухатися по вул. Шкільна
площа в м. Яготині. Під час руху по
вказаній вулиці ОСОБА_1 виїхав на праве
узбіччя дороги, в результаті чого його
автомобіль зупинився у сніжному
заметі. Після цього ОСОБА_6, перебуваючи
за кермом власного автомобіля марки
«ВАЗ 2107» д.р.н. НОМЕР_2, зупинився
попереду автомобіля ОСОБА_1,
заблокувавши таким чином його
подальший рух. Перебуваючи у форменому
одязі працівника міліції ОСОБА_5,
підійшов до автомобіля ОСОБА_1,
водійські двері якого були зачинені з
середини на замок, та запропонував йому
вийти з автомобіля. ОСОБА_1
усвідомлюючи, що ОСОБА_5 являється
працівником правоохоронного органу та
виконує свої службові обов'язки, діючи
умисно з метою уникнення затримання,
різко розпочав рух своїм автомобілем,
під час чого переднім лівим крилом
автомобіля зачепив ОСОБА_5 З метою
уникнення падіння та усвідомлюючи те,
що він може бути затиснений між
автомобілями в результаті чого
отримати тілесні ушкодження, ОСОБА_5
був змушений лягти на капот автомобіля
ОСОБА_1 Побачивши те, що ОСОБА_1 своїми
діями може завдати тілесні ушкодження
працівнику міліції ОСОБА_6 від'їхав
назад тим самим звільнивши виїзд для
автомобіля ОСОБА_1

Прокурор у касаційній скарзі порушує
питання про скасування судових рішень
у зв'язку з істотним порушенням вимог
кримінального процесуального закону,
неправильним застосуванням закону
України про кримінальну
відповідальність і про призначення
нового розгляду в суді першої
інстанції. На обґрунтування своїх
вимог прокурор зазначає, що суд
безпідставно виправдав ОСОБА_1 за ч. 3
ст. 185, ч. 1 ст. 343 КК та ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 343
КК, оскільки їх винність доведено
зібраними у справі доказами, які, на
думку прокурора, суд залишив поза
увагою. Стверджує, що суд всупереч
вимог ст. 290 КПК необґрунтовано прийняв
до уваги покази свідка ОСОБА_7 Зазначає,
що в порушення вимог ст. 374 КПК не була
дана належна оцінка показанням
потерпілого ОСОБА_8, свідків ОСОБА_9 і
ОСОБА_10, іншим доказам у справі.
Зазначені порушення, на думку
прокурора, також призвели до
призначення всім засудженим покарання,
яке не відповідає ступеню тяжкості
вчинених злочинів та їх особам
внаслідок м'якості. Також прокурор
вказує, що судом апеляційної інстанції
порушено вимоги ст. 419 КПК та не надано
оцінки всім доводам апеляційної скарги
прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який підтримав касаційну
скаргу, перевіривши матеріали
кримінального провадження й
обговоривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень ст. 62
Конституції України під час розгляду
кримінальних справ має суворо
додержуватись принцип презумпції
невинуватості, згідно з яким особа
вважається невинуватою у вчиненні
злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним
вироком. Обвинувачення не може
ґрунтуватися на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться
на її користь.

Як убачається з обвинувального акту,
органом досудового розслідування
ОСОБА_1 обвинувачувався за ч. 3 ст. 185 КК в
тому, що в ніч з 13 на 14 грудня 2012 року
проник на огороджену охоронювану
територію приватного підприємства
«Автосервіс», що розташоване по вул.
Кільцева, 8 в м. Яготині Київської
області, звідки таємно викрав агрегат
для різки металу, завдавши потерпілому
ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну
суму 1 400 грн.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
обвинувачувались у скоєні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 343 КК , а саме що
вони 26 грудня 2012 року втрутилися в
діяльність працівника правоохоронного
органу ОСОБА_8 та позбавили слідчого
можливості відшукати та вилучити з
приміщення гаража ОСОБА_1 викрадене
майно, яке є доказом вини ОСОБА_1 у
вчиненні крадіжки з території
приватного підприємства «Автосервіс».

З матеріалів кримінального
провадження вбачається, що місцевий
суд із дотриманням вимог
кримінального процесуального закону
розглянув справу, повно і всебічно
дослідив докази, як сторони
обвинувачення, так і сторони захисту,
дав кожному з них і їм у сукупності
належну оцінку з точки зору
допустимості і достатності та дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведеність участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

При цьому суд обгрунтовано послався
на те, що обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 3
ст. 185 КК ґрунтується тільки на
показаннях свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10
про наявність в гаражі ОСОБА_1
різака, подібного різаку, що належить
потерпілому ОСОБА_4, які побудовані
на припущеннях та не підтверджені
іншими доказами.

Оскільки в протоколах відтворення
обстановки та обставин події та
пред'явлення особи для впізнання із
зазначеними свідками, містяться
аналогічні показання, суд
обгрунтовано не врахував зазначені
докази, навівши у вироку мотиви
прийнятого рішення.

Дійсно, суд у вироку послався на
показання свідка ОСОБА_7, про
надання ОСОБА_1 у користування
агрегату для різки металу, які
отримані судом з порушенням вимог
ст. 290 КПК. Між тим, дане порушення не
може бути визнано таким, що
перешкодило суду постановити
законний і обґрунтований вирок,
оскільки висновок суду про
недоведеність ОСОБА_1 у скоєні
крадіжки обґрунтований іншими
доказами, які підтверджують
правильність рішення суду.

Є обґрунтованими й висновки суду в
частині виправдання ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 343 КК.

Зі змісту ч. 1 ст. 343 КК під втручанням
в діяльність працівника
правоохоронного органу слід розуміти
конкретні дії, спрямовані на
перешкоджання виконанню цим
працівником службових обов'язків або
на те, щоб добитися прийняття
незаконного рішення. Втручання може
виявлятися в умовлянні, шантажуванні
потерпілого, погрозі відмовити у
наданні законних благ, а також у
будь-якій іншій формі впливу.

В судовому засіданні потерпілий
ОСОБА_8 показав, що він дійсно за
дорученням слідчого перебував в
автомобілі біля гаражу ОСОБА_1 До
гаражу під'їхали два автомобілі, які
перекрили йому шлях та видимість, а
згодом до його автомобіля підійшов
ОСОБА_2 з незнайомим чоловіком. Він
відкрив вікно та розмовляв з
ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_8 не повідомив
зазначених осіб про виконання
завдання слідчого, не намагався
перешкодити діям, які відбувались в
гаражі ОСОБА_1, не повідомив в міліцію
про ці події. Крім того, як зазначив
ОСОБА_8 в судовому засіданні,
ОСОБА_2 не погрожував йому.

За таких обставин, враховуючи
показання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11
суд дійшов обґрунтованого висновку
про відсутність в діях ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 343 КК.

Твердження прокурора про
безпідставне неврахування судом
показань свідка ОСОБА_11, наданим ним
під час проведення слідчого
експерименту за його участю, не
ґрунтуються на вимогах п. 4 ст. 95 КПК,
відповідно до якого суд може
обґрунтовувати свої висновки лише на
показаннях, які він безпосередньо
сприймав під час судового засідання
або отриманих в порядку ст. 225 цього
Кодексу, та не вправі обґрунтовувати
судові рішення показаннями, наданими
слідчому, прокурору, або посилати на
них.

Не підлягає задоволенню скарга
прокурора і в частині скасування
судових рішень у зв'язку з
безпідставним застосуванням ст. 75 КК
та невідповідністю призначеного
засудженому ОСОБА_1 і ОСОБА_2
покарання, тяжкості злочинів та
особам засуджених, внаслідок м'якості,
оскільки прокурор обґрунтовує ці
доводи скоєнням злочинів, за якими їх
виправдано.

Апеляційний суд дотримався положень
статей 404, 405, 407 КПК при розгляді
поданої прокурором апеляційної скарги,
а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які відповідно
до ст. 412 КПК були би підставами для
зміни чи скасування судових рішень не
встановлено.

Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника
прокурора Київської області залишити
без задоволення, а вирок
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської
області від 13 грудня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 27 лютого 2014 року щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

_______________________ _____________________ _________________

Т.С. Шилова В.В. Зубар Т.В. Матієк