Справа № 675/586/15-к
Провадження № 1-в/675/91/2015
У Х В А Л А
"02" червня 2015 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника ЗВК № 58 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав заяву засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -
в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою, у якій зазначає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення порушує вимоги ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує також, що судом при постановленні щодо нього вироку помилково враховано як обтяжуючу його вину обставину вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, судом не враховано його позитивну характеристику за місцем навчання та не спростовано можливість застосування до нього альтернативного покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Вважає, що йому слід замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, засуджений просить суд постановити ухвалу, якою усунути порушення його загальновизнаних та конституційних прав не бути підданим принизливому поводженню або покаранню, яке принижує людську гідність, та замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.
У судовому засіданні ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заяву підтримали та просили її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечив, посилаючись на її безпідставність.
Представник установи ОСОБА_4 вважав, що заява засудженого до задоволення не підлягає.
Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, представника ЗВК № 58, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.
ОСОБА_5 засуджений 21 березня 2002 року вироком судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області за ст. 185 ч. 1 КК України 2001 року, ст. 142 ч. 3 КК України 1960 року, ст. 93 п.п. «а», «г», «е» КК України 1960 року, ст. 42 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому майна, за виключенням житла. Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 30 липня 2002 року вирок судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2002 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з характеристикою на засудженого станом на 25.05.2015 року він характеризується посередньо, за час відбування покарання ОСОБА_5 допустив 9 порушень порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені, не заохочувався.
З показів допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_5 постійно займається самовдосконаленням, вивчає англійську мову та юриспруденцію, займається спортом, шкідливих звичок не має, не відмовляється від робіт по благоустрою установи, володіє міцними соціальними зв`язками, систематично відвідує релігійні заходи, що проводяться в установі.
У своїй заяві засуджений, крім іншого, стверджує, що стаття 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає наявності реальної можливості дострокового звільнення від довічного позбавлення волі. Натомість, національне законодавство України не передбачає права умовно-дострокового звільнення таких осіб. Стаття 87 Кримінального кодексу України передбачає єдину примарну можливість звернутися до Президента України за помилуванням та отримати заміну довічного позбавлення волі через 20 років. При цьому Президент України не повинен обґрунтовувати підстави для відмови в помилуванні особи, виконуючи свої дискреційні повноваження, а процедура помилування та його результат не є такими, що мають належний ступінь передбачуваності.
Зазначені недоліки законодавства, на думку ОСОБА_5 , є підставою для заміни йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі на інше покарання, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Суд не погоджується з такою правовою позицією засудженого з наступних підстав.
У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Згідно з ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
У відповідності до ст. 82 ч. 1 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована якщо засуджений став на шлях виправлення, та після відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного за особливо тяжкий злочин.

У відповідності до п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст. 81, 82 КК України дійсно не передбачена.

Водночас, частиною першою статті 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

У відповідності до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні; засуджена судом іноземної держави і передана для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, вирок суду щодо якої приведено у відповідність із законодавством України; засуджена в Україні і передана для відбування покарання іноземній державі, якщо ця держава погодилася визнати і виконати прийняте в Україні рішення про помилування. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Таким чином, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин. Такою можливістю вправі скористатися засуджений.

Доводи засудженого про те, що підставою заміни покарання є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, не є переконливими для суду.
У даному рішенні Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.
Таким чином, на думку суду, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням.
З огляду на те, що вирок суду відносно ОСОБА_5 набрав законної сили, був предметом касаційного перегляду, а суд першої інстанції в даній стадії процесу не вправі вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті, зокрема, щодо врахування обтяжуючих обставин та характеристик засудженого при призначенні покарання, вимоги засудженого в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та підлягають відхиленню.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_5 до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,ст.ст. 81, 82, 87, 88 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя: ОСОБА_1