У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Косарєва В.І.

за участю прокурора

Яковенко Р.І.

та засудженого

ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні 23 січня 2007 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок колегії суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області
від 12 жовтня 2006 року, яким

ОСОБА_1, громадянин
України, несудимий, засуджений за ст.115 ч.2 п.п. 1 і 4 КК України на довічне
позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_1
визнано винним і засуджено за умисне вбивство двох осіб з особливою
жорстокістю, яке він, як установив суд першої інстанції, вчинив за таких
обставин.

11 листопада 2001 року
близько 19-ї години ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прийшли до ОСОБА_1., який проживав у
будинку АДРЕСА_1.

Перебуваючи в помешканні
останнього, вони почали вимагати в господаря повернення куртки або ж грошей за
неї, яку, на їх думку, викрала в ОСОБА_3. його донька. Під час конфлікту, який
переріс у бійку, ОСОБА_1, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, з
допомогою сина зв'язав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 руки й ноги, вставив їм у роти кляпи,
накинув на них мішки, які зав'язав. Після цього вони винесли їх у двір і
поклали на коня. ОСОБА_1 вивіз ОСОБА_2. і ОСОБА_3. за село в поле. Там він,
діючи з умислом на умисне вбивство двох потерпілих з особливою жорстокістю та
усвідомлюючи, що своїми діями завдає їм особливих страждань, кинув їх у
викопану ним яму і живими закопав.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_1 просить вирок змінити і пом'якшити покарання. Посилається на
те, що суд при призначенні йому довічного позбавлення волі, не врахував його
щирого каяття і активного сприяння розкриттю злочину. Крім того, оспорює
правильність кваліфікації дій за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, стверджуючи при
цьому, що перед умисним вбивством потерпілих умислу на заподіяння їм особливих
страждань він не мав.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення засудженого ОСОБА_1., який касаційну скаргу підтримав і просив її
задовольнити, думку прокурора, який вважав вирок законним і обґрунтованим, а
касаційну скаргу - безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винність
ОСОБА_1. у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам
справи, підтверджуються наявними в ній доказами, які суд належно дослідив та
правильно оцінив, і в касаційній скарзі засудженим не оспорюються.

Як видно із даних протоколів
допитів ОСОБА_1. на досудовому слідстві і в судовому засіданні вину в
пред'явленому обвинуваченні він визнавав, підтверджував факт вчинення ним за
наведених у вироку обставин убивства ОСОБА_3. і ОСОБА_2. (т.1 а.с. 16-18,
58-59, 114-117, 122- 123, 127, 186-189; т. 2 а.с. 12-17).

Ураховуючи те, що показання
засудженого про обставини вчинення злочину об'єктивно узгоджуються з іншими
матеріалами справи і, зокрема, з даними протоколів огляду місця події,
відповідно до яких 6 червня 2006 року на вказаній ним ділянці поля,
розташованого за околицею села Карпилівка, були виявлені рештки тіл двох людей,
закопаних в яму, суд обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку
(т.1, а.с. 22-23).

Винність ОСОБА_1. у вчиненні
інкримінованого цим вироком злочину також підтверджується даними протоколів
впізнання, з яких видно, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в одному із скелетованих трупів
впізнали ОСОБА_2, а ОСОБА_5 - ОСОБА_3., а також
наведеними у вироку показаннями потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7., свідків
ОСОБА_2., ОСОБА_8. і ОСОБА_9, даними
висновків судово-медичних експертиз тощо.

Доводи касаційної скарги
засудженого про неправильність кваліфікації його дій за такою кваліфікуючою
ознакою умисного вбивства, як вчинення цього злочину з особливою жорстокістю,
на матеріалах справи не ґрунтуються і є безпідставними.

Сам по собі спосіб, у який
ОСОБА_1 позбавив життя потерпілих, свідчить про виняткову безжальність
засудженого стосовно жертв. З огляду на це, суд дійшов правильного висновку, що
злочин він вчинив з особливою жорстокістю.

Дії ОСОБА_1. за ст. 115 ч. 2
п. п. 1, 4 КК України кваліфіковані правильно.

Що ж стосується призначеного
ОСОБА_1 покарання, то воно, на думку колегії суддів, обране без врахування
обставин, що його пом'якшують, і тому є несправедливим внаслідок суворості, на
що засуджений обґрунтовано посилається в касаційній скарзі.

Як видно із матеріалів
справи, приводом для порушення даної кримінальної справи стало особисте,
добровільне письмове повідомлення 6 червня 2006 року ОСОБА_1. начальника
Козелецького РУ УМВС у Чернігівській області про вчинений ним злочин, який з
листопада 2001 року був нерозкритим. Упродовж досудового слідства ОСОБА_1
активно сприяв розкриттю злочину: вказав на ділянку поля, де він закопав
потерпілих, а також на спосіб, у який позбавив їх життя (т.1, а.с. 14). Дані
протоколу судового засідання свідчать, що засуджений вину в убивстві потерпілих
визнав і каявся у злочині (т.2, а.с.11, 37).

За таких обставин ставити під
сумнів добровільність волевиявлення засудженого під час явки з повинною про
вчинення злочину та його щире каяття в ньому в суду підстав не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.
66 КК України з'явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння
розкриттю злочину є обставинами, які пом'якшують покарання. Проте при
засудженні ОСОБА_1. до довічного позбавлення волі вони судом враховані не були.

Із змісту показань
засудженого видно, що його злочинні дії були зумовлені поведінкою потерпілих,
які ввечері 11 листопада 2001 року, будучи в алкогольному сп'янінні, прийшли до
нього в будинок і, застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи вбивством,
стали вимагати шкіряну куртку, а також 3,5 тисячі доларів США, які нібито в
ОСОБА_3. викрала його донька. При цьому вони поставили ОСОБА_1. до відому, що в
разі невиконання їхньої вимоги, заберуть мотоцикла і коней (т.1, а.с. 16-18,
58-59, 114-117, 122-123, 127, 186-189; т. 2 а.с. 12-17).

Піддаючи критиці показання
засудженого про вимагання потерпілими в нього грошей, а також про погрозу у
випадку невиконання вимоги забрати мотоцикла і коней, суд на спростування таких
стверджень засудженого переконливого обґрунтування у вироку не навів. Не
спростовуються показання ОСОБА_1. про протиправну стосовно нього поведінку
потерпілих і наявними у справі доказами.

Враховуючи вищенаведене, а
також дані про особу засудженого, які свідчать, що до кримінальної відповідальності
притягався він вперше, є інвалідом 2 групи і батьком дев'ятьох дітей, колегія
суддів вважає за можливе призначене ОСОБА_1 за ст. 115 ч.2 п.п. 1, 4 КК України
покарання пом'якшити, ізолювавши його від суспільства на певний строк з
поміщенням до кримінально-виконавчої установи.

Згідно з даними висновку
судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_1 під час скоєння злочину психічним захворюванням чи тимчасовим
хворобливим розладом психічної діяльності не страждав (т.1, а.с. 101-104).

Співставивши такий висновок
експертизи з діями ОСОБА_1., які характеризують об'єктивну сторону вчиненого
ним злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку, що за скоєне
суспільно-небезпечне діяння він є осудним.

Істотних порушень норм
кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи та її розгляді в
суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо ОСОБА_1. судового
рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової
палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 12
жовтня 2006 року щодо ОСОБА_1 змінити: пом'якшити йому за ст. 115 ч. 2 п.п. 1,
4 КК України покарання до п'ятнадцяти років позбавлення волі.

У решті вирок залишити без
зміни.

Судді :

Ю.М. Кармазін М.Р. Кліменко
В.І. Косарєв