АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/75/15-к Номер провадження 11-кп/786/213/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Ленінського району м. Полтава на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 січня 2015 року ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою задоволено спільне подання голови спостережної комісії Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтава ради та начальника Полтавської виправної колонії УДПтУ України в Полтавській області (64) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 та звільнено його від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на 7 місяців 16 днів, призначеного вироком Кіровоградського районного суду м. Кіровоград від 16 листопада 2012 року за ч. 3 ст. 186, ч. 2,3 ст. 185, ч. 1 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України.

Згідно ухвали суду у січні 2015 року до місцевого суду надійшло вказане подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , яке мотивовано тим, що засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, та довів своє виправлення (мав 13 стягнень, які зняті та погашені, має 3 заохочення, працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться сумлінно)

Суд, в ухвалі дійшов висновку, що подання є обґрунтоване та задовольнив його.

При цьому вказав, що ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання, мав 13 стягнень, які зняті та погашені, має 3 заохочення, згідно характеристики зробив для себе правильні висновки та змінив поведінку на кращу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. Працевлаштований на виробництві установи різноробочим, до праці ставиться сумлінно, з поставленими завданнями справляється вчасно. З розумною ініціативою відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань та робіт по самообслуговуванню. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд , використовує тільки за призначенням. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова освіта», «Підготовка до звільнення» та «Освіта», навчається в 11-Д класі вечірньої змінної школи № 1 м. Полтава при установі. Заходи виховного характеру відвідує, робить вірні для себе висновки. У вільний час читає художню літературу, подає позитивний приклад іншим засудженим. Негативно ставиться до злодійських традицій. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки із засудженими, які мають позитивну спрямованість. Вину у вчиненні злочину визнає, розкаюється, міру призначеного судом покарання вважає справедливою. Прагне сумлінним ставленням до праці та поведінкою спокутувати свою провину, будує позитивні плани на майбутнє. Станом на 24 листопада 2014 року оцінка ступеню виправлення «Довів своє виправлення».

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Полтавської виправної колонії № 64 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Прокурор вказує, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та потребує додаткового контролю з боку адміністрації колонії, тому застосування до нього положень ст. 81 КК України є передчасним.

Зазначає про не взяття до уваги судом того, що заохочення ОСОБА_8 отримав у 2014 році, а до цього починаючи з 2011 року мав 13 стягнень та піддавався найсуворішому стягненню поміщенню у ДІЗО; комісією виправної установи відмовлялося засудженому у застосуванні пільг, як такому, що не досяг необхідного ступеня виправлення; характеристика та матеріали особової справи не відображають процесу виправлення засудженого.

Суд, приймаючи рішення не надав оцінку та не взяв до уваги поведінку засудженого протягом усього строку відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримання апеляційної скарги, заперечення засудженого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляційна скарга підлягає до задоволення на підставі наступного.

За змістом ст.81 КК України єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказано, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Ці роз`яснення суд першої інстанції у повному обсязі не виконав, а дані про особу засудженого дослідив поверхово.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Крім того, рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого повинно бути належним чином мотивоване та ґрунтуватися на матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 за час відбування покарання допустив тринадцять порушень режиму відбування покарання (одне стягнення застосовано 18.10.2011 р. в СІЗО м. Кіровоград , інші - адміністрацією Полтавської виправної колонії ), за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі, 14.01.2014 року - був поміщений до ДІЗО, і лише менше ніж за останній рік поведінка засудженого суттєво покращилася. Проте, на думку колегії суддів, з огляду на порівняно невеликий час дотримання ОСОБА_7 правил відбування покарання та покращення своє поведінки, не можна переконливо стверджувати про виправлення засудженого та отримання ним права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. На користь такого висновку свідчать і ті обставини, що ОСОБА_7 кардинально змінив свою поведінку в позитивний бік лише після відмови адміністрації установи виконання покарання вносити подання до суду щодо нього про умовно-дострокове звільнення.

Колегії суддів вважає, що суд першої інстанції формально розглянув подання та прийшов до передчасного висновку про виправлення засудженого ОСОБА_8 та ухвалив необґрунтоване рішення про його умовно-дострокове звільнення, адже аналізуючи поведінку засудженого протягом усього періоду відбуванні покарання, враховуючи кількість і характер дисциплінарних стягнень, таку поведінку засудженого сумлінною визнати не можна, а наявність трьох заохочень , застосованих незадовго до виникнення права засудженого на умовно-дострокове звільнення, не свідчить про виправлення засудженого, на що правильно акцентує увагу в апеляційній скарзі прокурор.

Доводи апеляційної скарги прокурора, за таких обставин, заслуговують на увагу.

Відтак, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність скасування ухвали районного суду та постановлення нової ухвали якою у задоволенні спільного подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.407,419 КПК України колегія суддів апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району м. Полтава задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 січня 2015 року про задоволення спільного подання голови спостережної комісії Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтава ради та начальника Полтавської виправної колонії УДПтУ України в Полтавській області (64) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні спільного подання голови спостережної комісії Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтава ради та начальника Полтавської виправної колонії УДПтУ України в Полтавській області (64) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4