Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
Справа № 1-85/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Коваль Л.М.

з участю прокурора Соболя О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_4, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, в ніч з 01 на 02 червня 2010 року, приблизно о 02 годині, в одній з кімнат квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1, під час конфліктної ситуації з ОСОБА_2, що раптово виникла в нього на грунті особистих неприязних відносин наніс останньому декілька ударів руками та ногами в ділянку обличчя, правого плеча, лівого передпліччя, лівого стегна та грудної клітки, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді 17 (сімнадцяти) синців, 4 (чотирьох) садин, субконюктивних крововиливів в склеру обох очей ближче до зовнішніх кутів ока закритої черепно-мозгової травми у вигляді забою головного мозку зліва з даними компютерної томографії від 11.06.2010 року з вираженою мозковою симптоматикою. Синці розташовувались в ділянці обох очниць більше на нижніх повіках, в ділянці спинки носа ближче до перенісся, на верхній і нижній губах рота з переходом на червону облямівку та слизову оболонку губ з боку зубів та на підборіддях, на передньо - зовнішніх поверхнях правого плеча на різних рівнях, на задньо - зовнішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на боковій поверхні грудної клітки ліворуч, на різних рівнях з забоєм грудної клітки без порушень цілості ребер, на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна на різних рівнях. Садна розташовувались на слизових оболонках обох губ з боку зубів і які згідно висновку експерта №961 від 23 вересня 2010 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не були небезпечними для життя в час їх спричинення, але викликали тривалий ( більше трьох тижнів ) розлад здоровя.

Досудовим слідством дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України.

Підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю та суду пояснив, що ОСОБА_2 знає з 1992 року вони разом працювали в Майданському лісництві. Він на той час працював лісником, а ОСОБА_2 шофером. Приблизно в 2001 році він розрахувався і з того часу там не працював. Приблизно в квітні або травні місяці ОСОБА_2 попросився пожити в його помешканні, оскільки він на той час працював водієм маршрутного таксі в м.Дрогобичі, а сам жив у с.Майдані і йому було далеко добиратися кожен день. ОСОБА_2 сказав, що буде йому частину сплачувати за комунальні послуги. На його пропозицію він погодився, дав йому запасний ключ від вхідних дверей квартири і з того часу він проживав у нього. За час його проживання спочатку ніяких конфліктів у них не виникало, з кінця або середини травня ОСОБА_2 почав зловживати спиртними напоями. З ким ОСОБА_2 розпивав спиртне він не бачив, оскільки кожен день їздив у м.Борислав, щоб підзаробити грошей. За час проживання ОСОБА_2, вони вдвох розпивали спиртне, але це бувало рідко.

З м.Борислава він приїжджав завжди пізно, приблизно в 21 або 22 годині. Коли заходив додому то неодноразово бачив ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння. 01 червня 2010 року він прийшов близько 22 години в своє помешкання та побачив, що ОСОБА_2 спав на дивані, а телевізор, який був у цій же кімнаті був увімкнений. Він телевізор не вимикав, оскільки ОСОБА_2 раніше просив його, що він заснути може тільки з увімкненим телевізором. Через деякий час він також пішов спати в іншу кімнату. Вночі приблизно в 02 або 03 годині він почув крики, що лунали з кімнати, де спав ОСОБА_2, але уваги на це не звергав, оскільки ці крики він чув практично кожну ніч протягом тижня. Через деякий час він знову прокинувся від Михайлових криків "Машка моя кохана я люблю тебе". Він не витерпівши встав з ліжка, підійшов до ОСОБА_2 та хотів його збудити і рукою злегка порухав його, казавши, щоб той заспокоївся. ОСОБА_2 прокинувся і з просоння не розумів, що від нього хочуть, тоді мовчки встав та вдарив його кулаком в груди. Від цього удару, а також від його криків він дуже був знервований і почав наносити ОСОБА_2 удари в область голови. Своїми кулаками він почав його бити по очах та по носі. Також ногою один раз вдарив його по ребрі спереду. В обличчя кулаком він його вдарив приблизно три або чотири рази. Від цих ударів ОСОБА_2 впав на ліжко і почав просити його, щоб той його не бив, і з того часу коли ОСОБА_2 вже лежав на ліжку він його дійсно не бив, після чого він одразу пішов спати. На другий день зранку ОСОБА_2 його запитав, для чого він його побив. На, що він йому відповів, що не першу ніч він в сні кричить і заважає іншим спати, тому його це вивело із себе. Також неодноразово сусіди попереджали ОСОБА_2, щоб він вночі не кричав, але він нікого не слухав. На другий день і в подальшому в нього з ОСОБА_2 конфліктів не виникало. На даний час ОСОБА_2 у нього не проживає. Свою вину в тому, що побив ОСОБА_2 визнає повністю, оскільки був тоді знервований. Звідки могли взятись такі побої на тілі гр. ОСОБА_2, він не знає і сказати не може, можливо коли бив ОСОБА_2 останній міг вдаритись об диван або ще якісь меблі, просить суворо не карати.

Оскільки підсудний ОСОБА_1 визнав себе винним повністю у вчиненому злочині, а фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового розгляду та вони не заперечують про визнання недоцільним дослідження доказів стосовно цих фактичних обставин справи. Суд, впевнившись у правильному розумінні підсудним змісту цих обставин та у відсутності сумнівів у добровільності та істиності його позицій відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно цих фактичних обставин справи.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_1. вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він умисно заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я.

При обранні виду і розміру покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який вину визнав повністю, щиросердечно розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, відсутність претензій у потерпілого.

Враховуючи вищенаведене, особу підсудного, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_1 можливе при застосуванні покарання у вигляді обмеження волі, звільнивши від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та обрати йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_1 наступні обовязки: не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; періодично з'являтись для реєстрації в дані органи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу відносно ОСОБА_1 залишити попередню підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області на протязі 15 діб з дня його оголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя О.В. Крамар