Справа № 463/6877/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/248/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0003895 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 14.11.2011 року Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст. 186, 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,

за ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 05 січня 2015 року.

Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу фактичного взяття під варту - 09.12.2014 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Заходи забезпечення кримінального провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 09 грудня 2014 року близько 13.00 год., перебуваючи біля перехрестя вулиць Некрасова-Кармелюка у м. Львові, з метою заволодіння чужим майном, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволодів грошовими коштами неповнолітнього ОСОБА_9 в сумі 750 грн., повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та із застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому більш м`яке покарання. Вважає, що призначене йому покарання є занадто суворим, винесеним без врахування пом`якшуючих покарання обставин. Вказує, що він хворіє на СНІД, було діагностовано 3-ю клінічну стадію, а в даний час стан його здоров`я погіршився, має неповнолітню дитину ОСОБА_10 / ІНФОРМАЦІЯ_2 / та двох малолітніх дітей ОСОБА_11 / ІНФОРМАЦІЯ_3 /, ОСОБА_12 / ІНФОРМАЦІЯ_4 /, щиро розкаявся та визнав свою вину у скоєному, Також судом не було взято до уваги, що його сім`я має статус багатодітної, відсутність будь-яких претензій до нього з боку потерпілого.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляцію, міркування прокурора про законність і обгрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам, є обгрунтованим і в апеляційній скарзі не оспорюється, як і питання кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 186 ч.2 КК України.

При розгляді справи судом першої інстанції на підставі ч.3 ст. 349 КПК України було прийняте рішення про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються.

Щодо поставленого в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 питання про невідповідність вимогам закону призначеного йому покарання, то підстав для того, щоб визнати покарання надто суворим - немає.

При обранні ОСОБА_6 покарання, суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, має незадовільний стан здоров`я, є інвалідом ІІІ групи, позитивно характеризується за місцем проживання, має трьох неповнолітніх дітей, онкохвору матір, а також щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що є пом`якшуючими покарання обставинами, наявність обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочинів та призначив обвинуваченому покарання, мінімальне, згідно санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, яке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією цієї статті, і таким чином врахував особу обвинуваченого та усі пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі й ті, на які покликається обвинувачений в апеляційній скарзі.

За клопотанням обвинуваченого апеляційним судом були витребувані із Львівського УВП № 19 та долучені до матеріалів справи дані про стан здоров`я ОСОБА_6 /на даний час/, згідно яких він хворіє рядом тяжких захворювань, отримує відповідне лікування.

Дані про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , на які він звертає увагу в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при постановленні вироку, як і наявність трьох неповнолітніх дітей та інші наведені судом першої інстанції дані, що стосуються особи обвинуваченого.

Суд також вірно врахував як пом`якшуючі так і обтяжуючу покарання обставини. Щодо заперечення в апеляційній скарзі рецидиву злочинів, як обтяжуючої покарання обставини, доводів обвинуваченого про порушення цим вимог ч.4 ст. 67 КК України, то такі є безпідставними.

Частиною четвертою ст. 67 КК України передбачено, що обтяжуюча обставина, визнана кваліфікуючою ознакою злочину, не може ще раз враховуватись при призначенні покарання, як обставина, що його обтяжує.

Статтею 34 КК України встановлено, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 був неодноразово судимий, в тому числі, 04.04.2011р. Франківським районним судом м. Львова за ст. 395, 71 КК України до трьох місяців арешту; 14.11.2011р. Залізничним районним судом м. Львова за ст.186 ч.2, 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Судимість за ст. 395 КК України, яка не погашена, не утворює повторності для злочину, за який засуджено ОСОБА_6 і не впливає на кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 186 КК України, а отже, може враховуватись відповідно до ст. 34, п.1 ч.1 ст. 67 КК України як рецидив злочинів та обставина, яка обтяжує покарання.

З урахуванням сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.

Постановлений у справі вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 05 січня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: