АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3851/14-к Номер провадження 11-кп/786/100/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 309; с.т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі- ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляцією першого заступника прокурора Полтавської області на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр.. України , з середньою освітою , не одруженого , не працюючого , не судимого в силу ст..89 КК України
якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..309 ч.2 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

До Апеляційного суду Полтавської області звернувся перший заступник прокурора Полтавської області з апеляційною скаргою на вказаний вирок, у якій , не оспорюючи фактичних обставин по справі та правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого , просить вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність , а саме: незастосуванням закону , який підлягає застосуванню та призначити покарання за ст..309 ч.2 КК України у виді 3 років позбавлення волі , звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

В обґрунтування апеляції прокурор зазначає , що суд призначив покарання без урахування положень ст..69-1 КК України , оскільки за наявності будь якої із обставин , що пом`якшують покарання передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України та визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину , покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання , передбаченого відповідною санкцією статті КК.

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..309 ч.2 КК України та засуджено до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст..75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків , передбачених ст..76 п.п.2,3,4 КК України

Вирішено питання щодо речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1179,36 грн..

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те , що він 03 жовтня 2014 року , перебуваючи поблизу ферми в с. В.Булатець Лубенського району Полтавської області , виявивши дикоростучі рослини коноплі і розуміючи , що вони є наркотичним засобом , зірвав їх та переніс до свого місця проживання , де залишив їх сушитися на горищі. В подальшому ОСОБА_7 подрібнив частину знайдених рослин коноплі та залишив їх зберігатися в літній кухні власного будинку , де періодично вживав шляхом куріння.

17 жовтня 2014 року , працівниками міліції в помешканні обвинуваченого було виявлено та вилучено два полімерні пакети із речовиною рослинного походження , зеленого кольору висушеному стані , яка згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом , масою 2 кг 121 грам , масою в перерахунку на суху речовину 60,9 грам та саморобний пристрій для паління , на конструкції якого згідно висновку експерта виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу , обіг якого заборонено екстракту канабісу , масою 0,452 г. Всього було вилучено 2 кг 261 грам , що є великим розміром.

Заслухавши суддю-доповідача ,прокурора , який просив задовольнити апеляційну скаргу , обвинуваченого , який покладається на розсуд колегії суддів , провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченого , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції , колегія суддів приходить до висновку , що подана апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із змісту вироку , суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину , передбаченого ст..309 ч.2 КК України . Правильність цих висновків і кваліфікація дій обвинуваченого підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами , яким суд дав належну оцінку і ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.

Доводи апеляції прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону , а саме положень ст..69-1 КК України , колегія суддів вважає необґрунтованими .

Як вбачається із матеріалів провадження , суд розглянувши провадження із застосуванням положень ст..349 КК України , призначив покарання в максимальному розмірі санкції статті за якою він звинувачувався у виді 5 років позбавлення волі.

Із змісту вироку суду вбачається , що призначаючи покарання суд визнав обставинами , що пом`якшують покарання , щире каяття , активне сприяння розкриттю злочину. Крім того при призначенні покарання , крім обставин , що пом`якшують покарання , судом було враховано визнання обвинуваченим своєї вини.

Обґрунтовуючи апеляцію , прокурор зазначив , що на його думку підставою для застосування положень ст..69-1 КК України є встановлення судом хоча б однієї із обставин , що пом`якшують покарання , передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України.

Проте колегія суддів вважає , що прокурор прийшов до такого висновку внаслідок помилкового тлумачення положень ст..ст.66,69-1 КК України.

Так відповідно до частини 1 статті 69-1 КК України за наявності обставин , що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу , відсутності обставин , що обтяжують покарання , а також при визнанні обвинуваченим своєї вини , строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання , передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України передбачені такі обставини , які пом`якшують покарання:

1)
з`явлення із зізнанням , щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину;
2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди;
На думку колегії суддів включаючи цю статтю до КК , законодавець мав на меті стимулювати позитивну посткримінальну поведінку осіб , які вчинили злочини , полегшити розкриття злочинів і сприяти усуненню (мінімізації) їх негативних наслідків.

Буквальне тлумачення статті 69-1 КК на думку колегії суддів дозволяє стверджувати , що ця стаття підлягає застосуванню лише у тому разі , коли встановлено наявність щонайменше двох пом`якшуючих обставин із числа зазначених у п.1 і п.2 частини 1 статті 66 цього Кодексу.

Із змісту пункту першого частини першої статті 66 КК України вбачається , що для застосування положень ст..69-1 КК України обов`язково необхідно встановлення таких пом`якшуючих покарання обставин як з`явлення із зізнанням та щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину.

Точка зору , а в даному випадку прокурора , згідно з якою стаття 69-1 КК застосовується за наявності хоча б однієї з відповідних пом`якшуючих обставин , не ґрунтується на чинному кримінальному законі.

Слід враховувати , що зверненню до статті 69-1 КК України не перешкоджає відсутність фактично заподіяної злочином шкоди (завданих ним збитків) та , як наслідок , неможливість здійснити добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Колегія суддів також вважає , що словосполучник «або» застосований у пункті першому частини першої статті 66 КК , виключає одночасне застосування пом`якшуючих покарання обставин : «щире каяття» та «активне сприяння розкриттю злочину» , що в даному випадку і зробив суд першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає призначене обвинуваченому покарання таким , що відповідає загальним засадам призначення покарання , яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання несправедливим внаслідок його суворості , з огляду на особу обвинуваченого , розмір вилученої наркотичної речовини , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст..ст.405 , 407,419 КПК України , колегія суддів апеляційного суду Полтавської області , -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області залишити без задоволення , а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 за ст..309 ч.2 КК України без змін;

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_3