Кримінальне провадження № 1-кп/760/328/13
№ 760/9582/13-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2013 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Бурлаки О.В.,

при секретарі судового засідання Глушковій О.О.,

за участю:

прокурорів Вівдиченко О.І., Афенкіної Н.М.,

захисників адвокатів Халепи С.В., Войтенко К.В., Афендулової М.Г.,

потерпілого ОСОБА_4,

обвинувачених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві обєднані кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0000138 від 25.02.2013 року та № 0000271 від 09.04.2013 року, відносно

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Леонідівка Ніжинського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, який не працює, навчається на заочній формі навчання в Ніжинському агротехнічному інституті, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3, раніше судимого, а саме:

- 09.09.1993 року Мінським районним судом м. Києва за ст.ст. 142 ч. 2, 140 ч. 2, 141 ч. 2, 42 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

- 24.10.2000 року Мінським районним судом м. Києва за ст. 142 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

- 21.06.2004 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст.ст. 15, 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 27.12.2010 року Оболонським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково 21.11.2012 року на підставі постанови Березанського міського суду від 13.11.2012 року з не відбутим терміном 10 місяців 23 дні,

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_12, уродженця м. Хмельницький, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який не працює, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_4, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачені ОСОБА_7 повторно, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 скоїли відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.

Так, ОСОБА_5, 24.02.2013 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, працюючи охоронником ТОВ «Компанія ТСК» та перебуваючи на робочому місці, а саме по охороні громадського порядку в залі № 4 на залізничному вокзалі ст. Київ Пасажирський, розташованого за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, побачивши раніше не знайомого ОСОБА_4, який перебував поблизу входу до залу № 4, а саме біля аптеки залізничного вокзалу ст. Київ Пасажирський та знаходився в стані алкогольного спяніння, вирішив відкрито викрасти його майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_4, ОСОБА_5 підійшов до раніше наглядно знайомих ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які в цей час також знаходились на залізничному вокзалі ст. Київ Пасажирський, в залі № 4, де вживали спиртні напої, та вказав на ОСОБА_4, як чоловіка, який знаходиться в стані алкогольного спяніння, та при ньому знаходиться дорожня сумка, якою можливо заволодіти.

ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 погодились на пропозицію ОСОБА_5, цим самим попередньо вступивши з ним у змову з метою відкритого викрадення чужого майна, направились до виходу із залу № 4 залізничного вокзалу ст. Київ Пасажирський, де перебував ОСОБА_4, та, взявши його під руки, вивели на перший перон вокзалу ст. Київ Пасажирський.

Продовжуючи свої злочинні дії, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, 24.02.2013 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи на першому пероні станції Київ Пасажирський, розташованого за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, ОСОБА_6, знаходячись у стані алкогольного спяніння, діючи спільно та узгоджено з іншими учасниками злочину, з метою подолання опору зі сторони потерпілого ОСОБА_4, наніс останньому два удари рукою в область обличчя голови, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 612 від 27.02.2013 року не є небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоровя). Від вказаних ударів потерпілий ОСОБА_4 упав на підлогу. Після цього, ОСОБА_7, діючи повторно, з тих же мотивів, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, зірвав з плеча потерпілого сумку чорного кольору, вартістю 100 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.02.2013 року становить 799 гривень, в якій знаходились паспорти громадянина України та громадянина Росії на ім'я потерпілого, які матеріальної цінності для нього не представляють, гроші в сумі 1 500 євро, що згідно курсу НБУ станом на 24.02.2013 року становить 16 200 гривень, та 25 000 російських рублів, що згідно курсу НБУ станом на 24.02.2013 року становить 6 500 гривень, універсальний зарядний пристрій вартістю 5 000 російських рублів, що згідно курсу НБУ станом на 24.02.2013 року становить 1 300 гривень, дві книжки «О Сталине» вартістю 250 гривень, електронна картка «Сбербанка Російської Федерації», дорожній набір, а саме ніж з виделкою та ложкою, вартістю 300 російських рублів, що згідно курсу НБУ станом на 24.02.2013 року становить 78 гривень та інші речі, що не представляють матеріальної цінності. В цей час, ОСОБА_8, який також перебував в стані алкогольного спяніння, з тих же мотивів, обшукуючи зовнішні кишені куртки та штанів ОСОБА_4, витягнув з них мобільний телефон моделі «Самсунг GTE-1080», з сім карткою українського мобільного оператора звязку «МТС» № НОМЕР_1, що не представляють матеріальної цінності для останнього, та мобільний телефон моделі «НТС», вартістю 28 000 російських рублів, з сім карткою російського мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_2, що згідно курсу НБУ станом на 24.02.2013 року становить 7 280 гривень, а також 200 євро, що згідно курсу НБУ станом на 24.02.2013 року становить 2 156 гривень.

Відкрито викравши вищевказане майно ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з викраденим залишили місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 34 563 гривні.

Того ж дня, приблизно о 21 годині 00 хвилин, до ОСОБА_5 підійшов ОСОБА_6 та поклав до правої кишені його куртки гроші в сумі 20 гривень, номіналом по 10 гривень, що належали ОСОБА_4

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав частково та показав суду, що 24.02.2013 року він перебував на робочому місці, а саме по охороні громадського порядку залізничного вокзалу ст. Київ Пасажирський, в залі № 4, що в Соломянському районі м. Києва, де підміняв свого співробітника, працюючи охоронником ТОВ «Компанія ТСК». Приблизно о 19 годині, він побачив поблизу входу до залу № 4 залізничного вокзалу ст. Київ Пасажирський незнайомого чоловіка, який був одягнутий в чорну куртку, та знаходився в стані алкогольного спяніння, так як не міг прямо стояти на ногах. При чоловікові була дорожня сумка чорного кольору. Після цього, він повідомив про дану ситуацію раніше наглядно знайомого ОСОБА_6, який також знаходився в залі № 4, де вживав алкогольні напої, та запропонував вивести пяного чоловіка із вокзалу ст. Київ Пасажирський. Вчинення будь-яких інших дій щодо незнайомого чоловіка, який перебував в стані алкогольного спяніння, він ОСОБА_6 не пропонував, проте розумів значення своїх дій, а саме те, що потерпілий буде пограбований. Разом з ОСОБА_6 знаходилися також наглядно знайомі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яких він раніше декілька разів бачив на ст. Київ Пасажирський. Вони також знаходилися в стані алкогольного спяніння. Після цього, він повернувся на своє робоче місце та бачив як ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 одразу направились до виходу із залу №4 залізничного вокзалу ст. Київ Пасажирський. Незнайомий чоловік, який перебував в стані алкогольного спяніння, в цей час знаходився біля аптеки. Потім вони всі вийшли на перший перон вокзалу. Про те, що відбувалося далі йому не відомо. Він тільки бачив як через деякий час потерпілого ОСОБА_4 забрали працівники міліції.

Того ж дня, через декілька годин, до нього підійшов хтось із трьох хлопців (ОСОБА_6, ОСОБА_7 чи ОСОБА_8.), хто саме він не памятає, та поклав до кишені його куртки гроші в сумі 20 гривень (номіналом по 10 гривень), при цьому нічого не пояснюючи.

Кається та визнає свою вину у вчиненому, так як він навів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_4

Крім цього, заявлений цивільний позов потерпілого він визнає частково в сумі 20 000 гривень, та готовий сплатити солідарно свою частину, яку визначає в розмірі 2 000 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав частково та показав суду, що 24.02.2013 року він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебував на залізничному вокзалі ст. Київ Пасажирський, з якими вживали спиртні напої. Через деякий час вони пішли до першої платформи вокзалу покурити, де він побачив раніше незнайомого чоловіка, який перебував в стані алкогольного спяніння. До нього підійшли співробітники міліції, про що вони говорили йому не відомо. Потім, коли працівники міліції пішли, вони, разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8, підійшли до раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_4 з метою його заспокоїти, оскільки останній вів себе неадекватно та кричав. Він наніс потерпілому два удари обома руками по черзі кулаком в область обличчя, від чого потерпілий упав. При цьому, сумка потерпілого знаходилася на відстані приблизно 50-60 метрів від нього. ОСОБА_7 забрав сумку потерпілого та вони разом з ним пішли до залу №4 вокзалу ст. Київ Пасажирський. ОСОБА_8 в цей час залишився біля потерпілого. При цьому, коли ОСОБА_7 забирав сумку, вони не розуміли, що це була сумка потерпілого ОСОБА_4, оскільки всі троє знаходилися в стані алкогольного спяніння. При огляді сумки в залі №4 вони знайшли два паспорти (громадянина України та громадянина Російської Федерації), дві книжки, папку з документами та речами, а також гроші в сумі 2000 російських рублів. Сумку вони поклали під сидіння залу № 4 та, забравши гроші в сумі 2000 російських рублів, разом пішли. Гроші, які знайшли в сумці потерпілого, вони разом обміняли та витратили на спиртні напої, які разом вжили.

ОСОБА_5 він ніколи не бачив та не знає, вперше його побачив на досудовому слідстві. Крім того, ОСОБА_5 він нічого, а саме грошей в сумі 20 грн., не передавав.

При цьому, він кається у вчиненому, свою вину визнає частково в частині нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Заявлений цивільний позов потерпілого він визнає частково на суму, еквівалентну 2000 російських рублів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав частково, підтвердив показання ОСОБА_6 Зазначив, що дійсно 24.02.2013 року, він перебував на залізничному вокзалі ст. Київ Пасажирський, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_6, з якими вживали спиртні напої. Через деякий час, коли вони вийшли на перон першої платформи станції Київ Пасажирський покурити, побачили пяного чоловіка, з яким розмовляли працівники міліції (про що вони з ним розмовляли, йому не відомо).

Також підтвердив те, що ОСОБА_6 наніс два удари потерпілому з метою заспокоїти останнього, після чого потерпілий упав. Потім, він особисто взяв сумку потерпілого, яка знаходилася на відстані 50 метрів від нього (біля стовпа), при цьому не розуміючи те, що сумка, яку він взяв, належить саме цьому потерпілому. Вказав, що після цього, вони разом з ОСОБА_6 пішли до залу №4 та при огляді сумки виявили 2000 російських рублів, які забрали та потім обміняли в кіоску по обміну валют, а сумку сховали під сидіння залу №4. ОСОБА_8 в цей час залишився на пероні першої платформи вокзалу ст. Київ Пасажирський разом з потерпілим. Потім йому розповів ОСОБА_8 про те, що після того як вони з ОСОБА_6 пішли з перону, то їх забрали працівники міліції.

При цьому, він кається у вчиненому, свою вину визнає частково в частині відкритого викрадення майна, а саме сумки потерпілого.

Заявлений цивільний позов потерпілого він визнає частково на суму еквівалентну 2000 російських рублів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав частково та показав суду, що 24.02.2013 року він перебував на залізничному вокзалі ст. Київ Пасажирський разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вживали спиртні напої в залі №4. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_5 (якого він раніше не бачив та не знає), який зробив їм зауваження з приводу розпиття спиртних напоїв та попросив вийти із залу, на що вони всі троє вийшли покурити на першу платформу вокзалу ст. Київ Пасажирський. Він в цей час відійшов в сторону та розмовляв по телефону. Потім він побачив як між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та раніше невідомим чоловіком (потерпілим) відбувається якась суперечка (конфлікт) та направився до них, оскільки не хотів подальшого розбору з працівниками міліції. При цьому, він не бачив чи наносив ОСОБА_6 удари потерпілому ОСОБА_4 Коли він підійшов до них, то потерпілий лежав, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пішли, при цьому він бачив у них в руках сумку, яка належала потерпілому. Після цього, він почав піднімати потерпілого, який, як йому здалось, також був в стані алкогольного спяніння, та в цей час до них підійшли два працівники міліції і його разом з потерпілим забрали до відділу для подальшого розбору. У відділі міліції серед його власних речей, які були при ньому, в т.ч. мобільний телефон, потерпілий своїх речей не впізнав. Приблизно через 20 хв. після затримання працівники міліції його відпустили та він направився в сторону метро, де зустрів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які повідомили йому, що у них є гроші в сумі 2000 російських рублів, та він зрозумів, що це гроші потерпілого, які були викрадені.

При цьому, він кається у вчиненому, свою вину визнає частково в частині того, що йому було відомо про викрадені гроші потерпілого в сумі 2000 російських рублів. Не може пояснити, при яких обставинах у нього зявився телефон потерпілого, що в подальшому був вилучений співробітниками міліції.

Також зазначив, що заявлений позов потерпілого визнає частково на суму еквівалентну 2000 російських рублів, оскільки від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 йому було відомо про гроші в зазначеній сумі, які були викраденими та належали потерпілому.

Незважаючи на те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнають частково, їх вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доводиться наданими та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_4, з яких вбачається, що 24.02.2013 року він приїхав на Центральний залізничний вокзал ст. Київ Пасажирський, щоб поїхати до Москви, але запізнився на потяг. В цей вечір він знаходився в стані алкогольного спяніння. Після цього, він вирішив піти на вокзал та в касі купити білет на інший потяг до Москви. Він зайшов до залу №4 залізничного вокзалу ст. Київ Пасажирський, підійшов до каси для військовослужбовців, дістав гроші і почав цікавитися, коли буде наступний поїзд до Москви. В цей час до нього підійшов чоловік, який був одягнутий в форму охорони громадського порядку і сказав, щоб він терміново покинув зал, оскільки порушує громадський порядок. Він з ним почав сперечатися, на що останній вивів його із залу в вестибюль вокзалу. Це був ОСОБА_5 В цей час, до нього підійшли троє раніше невідомих чоловіків, двоє з яких взяли його під руки (це були ОСОБА_7 та ОСОБА_8.) і почали виводити з вестибюлю вокзалу на платформу №1, а позаду них йшов інший чоловік (це був ОСОБА_6.). Спочатку він подумав, що це «оперативники», тобто працівники міліції, але коли вони почали вести його в темне неосвітлене місце, він зрозумів, що це не так і почав чинити опір, хотів вирватися. В цей час, ОСОБА_6 підійшов до нього і наніс йому з заду два удари кулаком в область голови (виска) та обличчя. Він упав. В цей час його дорожня сумка знаходилася у нього на плечі. Один із чоловіків (як йому здається це був ОСОБА_8.), почав виривати у нього сумку, він чинив опір, а третій чоловік (можливо ОСОБА_7.) в цей час обшукував кишені його куртки. Від отриманих ударів він погано орієнтувався в часі та просторі, але через деякий період часу прийшов до тями та почав вимагати викликати міліцію та консула. Потім приїхали співробітники слідчо-оперативної групи і почали виясняти, що з ним сталося.

В кишенях його куртки були два мобільних телефони, а саме марки «Самсунг», з сім-карткою оператора мобільного звязку «МТС», які матеріальної цінності для нього не представляють, та марки «НТС» моделі не памятає, який він купував за 28 тис. російських рублів, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора Росії «МТС», яка також для нього матеріальної цінності не представляє.

Вказав, що мобільний телефон марки «Самсунг» він впізнав у відділі міліції по номерам телефонів, які були записані у телефонній книзі, оскільки в даному телефоні знаходилася не його сім-картка, а сім-картка оператора мобільного звязку «Київстар», та те, що даний мобільний телефон йому було повернуто.

Також зазначив, що при ньому була дорожня сумка, яку повернули співробітники міліції, в якій знаходилися два паспорти (громадянина України та громадянина Росії на його імя), які матеріальної цінності для нього не представляють, та які потім йому були також повернуті. Крім того, в сумці знаходилися також універсальний зарядний пристрій, вартістю 5 000 російських рублів, дві книжки «О Сталине», вартістю 250 гривень, дорожній набір, вартістю 300 російських рублів, гроші в сумі 1 500 євро, гроші в сумі 25 000 російських рублів, а також інші речі, що не представляють матеріальної цінності, та гроші в сумі 200 євро, які знаходилися в кишені штанів, та які також були викрадені.

Дії обвинувачених він розцінює як узгоджені, цілеспрямовані, вчинені за попередньою змовою.

Із показань допитаного в суді свідка ОСОБА_12 встановлено, що вона працювала прибиральницею на Центральному залізничному вокзалі ст. Київ Пасажирський, що в Соломянському районі м. Києва. Під час прибирання залу №4 виявила під кріслом для сидіння пасажирів, на підлозі, дорожню сумку чорного кольору, яку віднесла до технічного приміщення, а потім передала співробітникам міліції.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується наступними дослідженими у судовому засіданні доказами, наданими стороною обвинувачення:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.02.2013 року від ОСОБА_4, згідно якого 24.02.2013 року, приблизно о 20 годині, невідома особа, перебуваючи біля виходу з вестибюлю Центрального залізничного вокзалу ст. Київ Пасажирський, а саме біля виходу до першого перону, відкрито заволоділа валізою гр. ОСОБА_4, в якій знаходилися гроші в сумі 1500 євро та паспорт громадянина Російської Федерації на його ім'я (Т.1, а.с. 155-157);

- даними заяви від 25.02.2013 року про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_4, згідно якої 24.02.2013, в період часу з 19 год. 30 хв. 20 год. 00 хв., на залізничному вокзалі м. Києва, невідома особа відкрито заволоділа його дорожньою сумкою, грошима та паспортом громадянина Російської Федерації на його ім'я (Т.1, а.с. 158);

- даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 25.02.2013 року, в ході проведення якого оглянуто місце вчинення злочину вестибюль Центрального вокзалу ст. Київ Пасажирський, що в Соломянському районі м. Києва, а саме вихід до першої платформи з вестибюлю вокзалу ( Т.1, а.с. 159-161);

- даними протоколу огляду місця події від 16.03.2013 року з план-схемою та фототаблицею, за участю свідка ОСОБА_12, в ході проведення якого в технічному приміщенні для зберігання інвентарю (обладнання) для прибирання, розташованого на першому поверсі Центрального вокзалу ст. Київ Пасажирський, були вилучені, знайдені останньою дорожня сумка з речами потерпілого ОСОБА_4, а саме: паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_4, серія НОМЕР_3, виданий Керченським МВ 10.01.1997 року; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я ОСОБА_4; паспорт громадянина РФ на ім'я ОСОБА_4, виданий 07.02.2003 року Клінським УВС Московської області; пластикова соціальна карта на ім'я ОСОБА_4 в чохлі; вкладиш-додаток до паспорта з відміткою прикордонної служби України від 22.01.2013 року; пластикова банківська картка «Сбербанк» № НОМЕР_4; частина документа банку ВТБ з надрукованим текстом «Ваш ПІН-код 7908»; посвідчення і памятна медаль « 90 лет Советских вооруженных сил»; металевий знак «Офицеры России» (Т.1, а.с. 162-169);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.03.2013 року з план-схемою та фототаблицею, в ході проведення якого свідок ОСОБА_12 показала місце, а саме двохмісне крісло для сидіння пасажирів в залі №4 Центрального вокзалу ст. Київ Пасажирський, де під час прибирання знайшла дорожню сумку чорного кольору з речами потерпілого ОСОБА_4, яку віднесла до технічного приміщення (Т.1, а.с. 170-175);

- даними протоколу огляду предметів від 17.03.2013 року, згідно якого слідчим оглянуті знайдені свідком ОСОБА_12 речі потерпілого ОСОБА_4, а саме: паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_4, серія НОМЕР_3, виданий Керченським МВ 10.01.1997 року; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я ОСОБА_4; паспорт громадянина РФ на ім'я ОСОБА_4, виданий 07.02.2003 року Клінським УВС Московської області; пластикова соціальна карта на ім'я ОСОБА_4 в чохлі; вкладиш-додаток до паспорта з відміткою прикордонної служби України від 22.01.2013 року; пластикова банківська картка «Сбербанк» № НОМЕР_4; частина документа банка ВТБ з надрукованим текстом «Ваш ПІН-код 7908»; посвідчення і памятна медаль « 90 лет Советских вооруженных сил»; металевий знак «Офицеры России» (Т.1, а.с.176);

- постановою про визнання предметів речовими доказами від 17.03.2013 року, згідно якої паспорти громадянина України та РФ на ім'я ОСОБА_4, вкладиш-додаток до паспорта, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я ОСОБА_4, пластикову соціальну картку на ім'я ОСОБА_4, пластикову банківську карту, посвідчення і памятну медаль, металевий знак «Офицеры России» визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 (Т.1, а.с. 177-178);

- даними протоколу огляду предметів від 28.02.2013 року, згідно якого слідчим оглянуто матерчату сумку розміром 50*40*25 см. з трьома відділами та двома кишенями, на передній стороні сумки прикріплена бірка з написом «Спехов» та міститься номер 7403544, в середині сумки виявлені різні речі на імя ОСОБА_4 (Т.1, а.с. 179);

- постановою про визнання предметів речовим доказом від 12.03.2013 року, згідно якої дорожню сумку, в якій знаходяться візитки, ключі, печатка приєднано до кримінального провадження № 0000138 та віддано потерпілому на зберігання до вирішення справи в суді по суті (Т.1, а.с.180);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.02.2013 року з потерпілим ОСОБА_4, в ході проведення якого останній показав місце вчинення відносно нього злочину та зазначив обставини його вчинення (Т.1, а.с. 181-184);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.02.2013 року з обвинуваченим ОСОБА_7, за участю його захисника ОСОБА_1, під час проведення якого ОСОБА_7 показав місце вчинення злочину, а саме місце у вестибюлі вокзалу ст. Київ Пасажирський, та повідомив, що 24.02.2013 року ОСОБА_6 охоронник показав на потерпілого, після чого ОСОБА_7 з ОСОБА_13 підійшли до потерпілого, взяли його під руки, вивели на платформу до колії №1. ОСОБА_6 в цей час йшов слідом. Потім ОСОБА_7 вказав на місце, де ОСОБА_6 наніс потерпілому два удари в область голови, після чого потерпілий впав і він забрав сумку. Захисник задав питання ОСОБА_7, яким чином це він зробив, на що ОСОБА_7 повідомив, що коли чоловік впав, то сумка знаходилась на деякій відстані від чоловіка. ОСОБА_8 почав перевіряти вміст кишень потерпілого. Потім, ОСОБА_7 показав, як вони з ОСОБА_6 направились до вестибюлю, а потім зайшли в зал №4, де в кінці залу перевірили вміст сумки і що було цінного привласнили, а сумку залишили під кріслами для сидіння.

Зауважень на даний протокол проведення слідчого експерименту від 28.02.2013 року не надходило (Т.1, а.с. 185-186);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту з ілюстративною таблицею від 28.02.2013 року з обвинуваченим ОСОБА_6, за участю його захисника ОСОБА_2, під час проведення якого ОСОБА_6 показав місце вчинення злочину, а саме місце у вестибюлі вокзалу ст. Київ Пасажирський, та повідомив, що 24.02.2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до потерпілого, взяли його під руки і вивели на платформу до колії №1, а він в цей час йшов слідом. Потім вказав на місце, де наніс потерпілому два удари в область голови, після чого потерпілий впав, ОСОБА_7 заволодів сумкою потерпілого, а ОСОБА_8 почав перевіряти вміст кишень в одязі потерпілого. Після цього, ОСОБА_6 вказав напрямок та шлях до залу №4. В залі вказав на місце, де вони із ОСОБА_7 перевірили вміст сумки потерпілого та вказав, де залишили сумку, а саме, під кріслами для сидіння.

Зауважень на даний протокол проведення слідчого експерименту від 28.02.2013 року не надходило (Т.1, а.с. 187-190);

- даними протоколу предявлення особи для впізнання від 27.03.2013 року з фототаблицею, в ході проведення якого ОСОБА_6 в присутності захисника ОСОБА_2 та понятих, під час огляду чотирьох осіб впізнав особу, яка знаходиться під № 3, та був розташований праворуч другим, - це був ОСОБА_5 Дану особу він впізнав по зовнішнім ознакам, рисам обличчя та зазначив, що раніше він декілька разів спілкувався із даним хлопцем та саме він вказав на потерпілого з метою пограбування останнього (Т.1, а.с. 191-194);

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.02.2013 року, згідно якого слідчим у присутності понятих було здійснено обшук затриманої особи, а саме ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_12, та під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «SAMSUNG» ІМЕІ: НОМЕР_5, з акумуляторною батареєю Sin: А025516КS/1-В, сім-картою № НОМЕР_6, кошти в сумі 85 гривень. Заяв та зауважень від останнього не надходило (Т.1, а.с. 195-199);

- даними протоколу предявлення речей для впізнання від 25.02.2013 року, згідно якого серед наданих для огляду/впізнання потерпілому ОСОБА_4 речей, останній впізнав свій власний викрадений телефон марки «Самсунг GTE 1080» під номером три (3), ІМЕІ: НОМЕР_5, що раніше був вилучений у ОСОБА_8 (Т.1, а.с. 202-204);

- постановою про визнання предметів речовим доказом та приєднання їх до справи від 12.03.2013 року, згідно якої мобільний телефон марки «Самсунг GTE-1080» приєднано до кримінального провадження № 0000138 та віддано потерпілому на зберігання під розписку до вирішення справи в суді по суті (Т.1, а.с. 205-206);

- даними протоколу одночасного допиту осіб від 01.04.2013 року з обвинуваченими ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, в присутності захисника ОСОБА_1, захисника ОСОБА_14, захисника ОСОБА_2, в ході проведення якого обвинувачені повідомили про обставини вчинення ними злочину 24.02.2013 року на Центральному залізничному вокзалі ст. Київ Пасажирський відносно потерпілого ОСОБА_4, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, крім кількості та вартості викраденого майна, яке належить потерпілому (Т.1, а.с. 220-225).

- довідками НБУ та роздруківками з сайту про курс валют (російських рублів, доларів США, євро) станом на 24.02.2013 року (Т.1, а.с. 208-210);

- висновком судово-медичної експертизи № 612 від 27.02.2013 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_15, виявлені синці: на нижній повіці правого ока з переходом в підочну ділянку, в лівій підочній ділянці з переходом у виличну, на задньо-внутрішній поверхні лівого плеча у нижній третині з переходом в аналогічну ділянку лівого ліктьового суглобу, в проекції зовнішньої кісточки правого скокового суглобу.

Вказані ушкодження спричинені тупим(ми) предметом (предметами), за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості, можуть відповідати даті 24.02.2013 року, не є небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоровя).

Враховуючи характер, локалізацію виявлених ушкоджень вони могли утворитися в термін та при обставинах вказаних в постанові, та потерпілим при проведенні даної експертизи (Т.1, а.с.211-213).

Аналізуючи зібрані та перевірені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинувачених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України доведеною у повному обсязі, а їх доводи про відсутність в їх діях складу інкримінованого злочину та наявність лише хуліганських дій чи крадіжки та значно завищеного потерпілим розміру заподіяної шкоди, суд оцінює критично, так як вони повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_4, які логічні, послідовні, взаємоузгоджуються та доповнюються іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, не викликають сумнівів у суду, з яких встановлено фактичні обставини події, згідно з якими дії обвинувачених були обєднані єдиним умислом, з метою подолання опору потерпілому були нанесені тілесні ушкодження, обвинувачені, не приховуючи своїх дій, відкрито викрали речі потерпілого. Такі дії обвинувачених, які вирізняються своєю узгодженістю та цілеспрямованістю, раптовістю та чітким спрямуванням на швидке викрадення матеріальних цінностей з метою швидкого зникнення із місця події, підтверджують наявність умислу на спільне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб. Спосіб вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими свідчить про спрямованість умислу на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, після якого вони одразу ж зникли, а майном розпорядились за власним розсудом. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5, діючи спільно та узгоджено з іншими обвинуваченими вказав останнім на потерпілого, як на особу відносно якої можливо вчинити злочин, свідомо знав, бажав, розумів та допустив настання тяжких наслідків, за що отримав грошову винагороду.

Обвинувачені на досудовому слідстві та в суді неодноразово змінювали свої показання в частині визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, кількості викраденого майна та розміру заподіяної потерпілому шкоди. Їх доводи та доводи їх захисників суд розцінює як такі, що дані з метою помякшення покарання та уникнення обвинувачених відповідальності за вчинене, а тому оцінює їх критично і не може прийняти до уваги, оскільки вони є надуманими, не логічними та спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження.

Не встановив суд істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону під час досудового слідства, про що стверджували захисники, вказуючи на орфографічні та процесуальні помилки. Всі прийняті та оцінені докази, надані стороною обвинувачення, на думку суду, є належними, достовірними та допустимими, зібрані відповідно до вимог законодавства.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані та перевірені докази у їх сукупності, розглядаючи провадження в межах предявленого обвинувачення, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб. Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_7, будучи звільненими умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, спільно з ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вчинили закінчений, умисний, тяжкий, корисливий злочин, заподіяні потерпілому збитки добровільно та самостійно не відшкодували.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_7 за місцем відбування попереднього покарання та за місцем проживання характеризується задовільно, не працював та не одружений, з 11.03.2013 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, згідно акту № 243 амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи від 26.03.2013 року осудний, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а страждав на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків, алкоголю та використання інших психоактивних речовин, синдром залежності.

Обставин, що пом'якшували б покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння та відносно особи похилого віку.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_6 характеризується задовільно, не працює, не одружений, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом'якшували б покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння та відносно особи похилого віку.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, не одружений, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом'якшували б покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння та відносно особи похилого віку.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_5 характеризується позитивно, офіційно не працює, навчається на заочній формі навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут», не одружений, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом'якшували б покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5, суд визнає вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Обвинувачений ОСОБА_7 є особою раніше судимою, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що вони на шлях виправлення не стали та належних висновків для своєї поведінки не зробили. Обвинувачений ОСОБА_6, відповідно до ролі у вчиненні кримінального правопорушення, з метою подолання до опору потерпілого, вчиняв найбільш тяжкі дії, а саме наносив потерпілому тілесні ушкодження, що сприяло діям інших обвинувачених у вчиненні злочину. Тому, з урахуванням зазначених обставин провадження, віку, стану здоров'я, відношення вказаних обвинувачених до вчиненого, наявності лише обтяжуючих обставин суд дійшов до висновку про можливість їх перевиховання та виправлення тільки в умовах ізоляції від суспільства, оскільки вони представляють суспільну небезпеку для оточуючих та вважає за необхідне визначити останнім міру покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі. Підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання відсутні.

Із врахуванням всіх обставин провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_5, суд вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України, однак, враховуючи тяжкість та обставини вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, навчається на заочній формі навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут», його молодий вік, а також часткове визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та бажання добровільно відшкодувати частину заподіяної потерпілому матеріальної шкоди, а також те, що останній запевнив суд стати на шлях виправлення, раніше не судимий, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов'язки згідно ст. 76 КК України.

Обрані обвинуваченим такі вид та міра покарання, за глибоким переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам провадження, але і їх особам, є обґрунтованими, будуть необхідними і достатніми для їх можливого виправлення, перевиховання та будуть відповідати цілям покарання.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення від покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27.12.2010 року, остаточне покарання ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 81 КК України слід призначити із застосуванням ст. 71 КК України.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4, заявлений на досудовому слідстві у кримінальному провадженні на загальну суму 34 147 гривень в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 КПК України приходить до висновку, що цивільний позов слід залишити без розгляду, виходячи з такого.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно вимогам ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які предявляються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що під час судового розгляду провадження потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов не заявлявся, а поданий ним на досудовому слідстві (Т.1, а.с. 23) за формою та змістом не відповідає вимогам, встановленими до позовів, які предявляються, не ґрунтується на вимогах закону, а тому відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 слід залишити без розгляду, при цьому, суд вважає за доцільне роз'яснити потерпілому ОСОБА_4 право звернутись до суду з позовом про стягнення шкоди заподіяної внаслідок скоєння злочину в порядку цивільного судочинства.

Запобіжні заходи, обрані відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у виді тримання під вартою, та відносно ОСОБА_5 у виді особистої поруки з урахуванням призначеного виду покарання, осіб обвинувачених, а також з метою забезпечення виконання вироку, суд на підставі ст. 177 КПК України, до набрання вироком законної сили, вважає необхідним залишити без змін.

Враховуючи обрані обвинуваченому ОСОБА_6 вид та міру покарання, а також те, що заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 131 КПК України під час судового розгляду не застосовувалися, запобіжний захід відносно останнього не обирався, з урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження, з метою забезпечення виконання вироку, суд, на підставі ст. 177 КПК України, до набрання вироком законної сили, вважає необхідним обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України, процесуальні витрати, повязані із залученням експертів слід покласти на обвинувачених.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки ОСОБА_15 та ОСОБА_16, до набрання вироком чинності, залишити без змін, поклавши на нього обовязки не виїжджати за межі України, періодично з'являтися до суду за кожною вимогою.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_6, до набрання вироком чинності, запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з 26 листопада 2013 року, зарахувавши в строк відбування покарання 3 (три) дні перебування в ІТТ ЛВ на ст. Київ Пасажирський з 26.02.2013 року по 01.03.2013 року.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України частково приєднати до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27.12.2010 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7, до набрання вироком чинності, залишити без змін - тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 05.03.2013 року, тобто з моменту взяття під варту, зарахувавши в строк відбування покарання 3 (три) дні перебування в ІТТ ЛВ на ст. Київ Пасажирський з 26.02.2013 року по 01.03.2013 року.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_13, до набрання вироком чинності, залишити без змін - тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 обчислювати з 21.05.2013 року, тобто з моменту взяття під варту, зарахувавши в строк відбування покарання 1 (один) день перебування в ІТТ ЛВ на ст. Київ Пасажирський з 25.02.2013 року по 26.02.2013 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 залишити без розгляду, роз'яснивши йому право звернутись до суду з позовом про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок скоєння злочину, в порядку цивільного судочинства.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Самсунг GTE 1080» ІМЕІ: НОМЕР_5, чорну дорожню сумку, дві звязки ключів з 4 штук, електронний носій, печатку «Аимперия», медичний пристрій, паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_4, паспорт громадянина РФ на ім'я ОСОБА_4, довідку, пластикову карту на ім'я ОСОБА_4, вкладиш додаток до паспорту, пластикову банківську картку «Сбербанк», частину документу банка «ВТБ», посвідчення та памятну медаль, металевий знак, які передані під розписку на зберігання потерпілому ОСОБА_4, - залишити в його розпорядженні, як власника.

Стягнути солідарно із ОСОБА_17, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, повязані із залученням експертів в сумі 391 гривні 20 копійок.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Соломянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: