Провадження № 11-кп/780/788/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 20.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
20 липня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, працюючого ПП « ОСОБА_11 », проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 6 (шість) місяців, з відрахуванням в доход держави 10% із суми заробітку засудженого.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі Броварської ЦРЛ 203, 67 грн. як витрати, понесенні на лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 1003,06 грн. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 6003,06 грн.

В решті позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення заподіяної майнової та моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

03.09.2014 року, близько 10 год. потерпілий ОСОБА_7 прибув вантажним автомобілем «МАЗ 5516» на територію, що поблизу асфальтного заводу, за адресою: м. Бровари, вул.. Кутузова, 135, з метою завантаження продукції. Поряд з його автомобілем припар кувався автомобіль «КАМАЗ», під керуванням ОСОБА_8 . Між останнім та потерпілим стався конфлікт з приводу порушення послідовності черги, в ході якого у обвинуваченого виник умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

В ході конфлікту ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків для останнього, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, в момент того, коли потерпілий повернувся до свого автомобіля обличчям і лівим плечем знаходився напроти нього, наніс один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи потерпілого.

В результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді двостороннього перелому нижньої щелепи: у вигляді відкритого перелому тіла нижньої щелепи справа між 4-м та 5-м зубами, без зміщення уламків, закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи зліва з незначним зміщенням уламків, а також струсу головного мозку, які, згідно висновку судово-медичного експерта № 95 від 20.11.2014 року, оцінюються в комплексі та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що з вироком суду першої інстанції не погоджується у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду.

Апелянт зазначає, що згідно вироку суду, його вина у заподіянні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, повністю доводиться доказами, зібраними та дослідженими у ході судового розгляду кримінального провадження. Але, з даною мотиваціє він не погоджується, оскільки на його думку покази потерпілого та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, так як на місці події свідків, які б бачили обстановку, яка відбулася, не було. Його покази щодо відсутності свідків на місці події або відсутність можливості бачити події, що відбувалися могло б підтвердити відео з камер відео спостереження, яке було вилучене з підприємства, але не було долучене до матеріалів провадження.

Крім цього, апелянт зазначає, що його захисником заявлялось клопотання про допит свідка ОСОБА_14 , який міг би підтвердити його покази щодо того, що на місці події свідків не було. Однак, дане клопотання суд залишив без задоволення, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Також, на думку обвинуваченого, під час розгляду справи судом було встановлено, що він наніс удар ОСОБА_7 , оскільки іншого способу захистити себе у нього не було, так як своїми діями, які виразилися у блокуванні його автомобіля, погрозами вбити та закопати під щебінь, триманням в руці невідомого предмета, наближенням в притул та замахом руки ОСОБА_7 погрожував застосуванням насильства та фактично застосував його.

В зв`язку з цим апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисників, які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали та просили її задовольнити;

прокурора та потерпілого, які проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечували та просили відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо того, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України не підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , показами самого обвинуваченого в частині нанесення удару потерпілому ОСОБА_7 ; даними, зафіксованими в протоколі проведення слідчого експерименту від 19.09.2014 року з фототаблицями до нього; в протоколі огляду оптичного диску від 29.09.2014 року; у висновку судово-медичного експерта № 95 від 20.11.2014 року (а.с. 60-66).

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесноного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 122 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що покази свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 є неправдивими та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому не можуть бути доказами його вини спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з вироку суду, покази свідка ОСОБА_12 суд поставив під сумнів та не прийняв їх до уваги.

Щодо показів свідка ОСОБА_13 , то суд першої інстанції дав їм оцінку і зазначив, що даних про зацікавленість свідка в ході розгляду кримінального провадження не здобуто, а його показання об`єктивно стверджуються і узгоджуються з зібраними по провадженню письмовими доказами та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеним свідком.

Посилання апелянта на те, що правдивість його показів щодо відсутності на місці події свідків, може підтвердити інформація, зафіксована на відео камери відеоспостереження не може бути оцінено судом апеляційної інстанції, оскільки дані з камер відеоспостереження під час досудового розслідування не долучалися до матеріалів кримінального провадження та не досліджувалися в суді першої інстанції, клопотань про їх дослідження під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції не ставилося.

Крім цього, в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт оперуповноваженого СКР Юроварського МВ ГУ МВС України в Київській області про те, що вилучити відео з камери відеоспостереження за технічних причин не представилося можливим, а згідно листа майстера дільниці виробничої бази Філії «Броварське рай ДУ» від 10.03.2015 року відеозапис з камер відеоспостереження від 03.09.2014 року до цього часу не зберігся (а.с. 95-96).

Доводи апеляційної скарги про те, що наносячи удар ОСОБА_7 обвинувачений діяв в межах необхідної оборони не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

Крім цього, суд першої інстанції надав оцінку показам обвинуваченого в частині того, що його дії були направлені на захист від протиправних дій потерпілого та прийшов до обґрунтованого висновку, що вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

В зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України за обставин, наведених у вироку, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 , залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4