справа 274/438/15-к провадження: 1-кп/0274/168/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.04.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білилівка, Ружинського району, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 407 ч. 3 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; захисника ОСОБА_5 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
19 березня 2014 року рядового ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року та в той же день рядового ОСОБА_3 направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
19 березня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 59 рядового ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та 03 квітня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 1 рядового ОСОБА_3 призначено солдатом на посаду номера обслуги 3 обслуги 1 протитанкового артилерійського взводу 1 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Так, під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях.
Так, 29 вересня 2014 року солдат ОСОБА_3 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування військової частини та поважних причин, маючи об`єктивні можливості для несення військової служби, близько 17 години 30 хвилин самовільно залишив місце проходження військової служби - військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та до 25 грудня 2014 року проводив час на власний розсуд, службові обов`язки не виконував.
Своїми умисними діями, що виразились у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 407 ч. 3 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину визнав повністю та по суті обвинувачення пояснив, що 19.03.2014 року він був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлений у військову НОМЕР_1 . Йому видали військову форму розподілили у підрозділ. Він був зобовязаний чистити снаряди, подавати їх та заряджати пушку. Вони пройшли необхідну підготовку та були відправлені на полігон у Миколаївську область. Після того як знову повернулися до військової частини він просив, щоб йому надали відпустку, оскільки необхідно було доглядати господарство та збирати врожай. Оскільки відпустки йому не дали, то 29 вересня 2014 року він самовільно залишив військову частину і поїхав додому. 24 грудня 2014 року він повернувся до військової частини, де належно виконував свої обовязки до моменту демобілізації, а саме до 09 березня 2015 року. Під час виккоанння обовязків просився, щоб відправили в зону АТО.
Під час служби він отримував грошове забезпечення. Вимоги Кримінального кодексу України йому роз`яснювали. Він знав, що без дозволу заборонено залишати військову частину. У вчиненому обвинувачений щиро розкаявся та зазначив, що зробив для себе належні висновки.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:
довідкою про відсутність на військовій службі без поважних причин з 30 вересня 2014 року військовослужбовця ОСОБА_3 (т. 1 а. п. 2);
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 59 від 19.03.2014 року, відповідно до якого військовозобов`язаного рядового ОСОБА_3 з 19.03.2014 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та направлено для відпрацювання завдань бойової підготовки на полігон частини АДРЕСА_3 (т. 1 а. п. 18);
витягом з наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 за № 1 від 03.04.2014 року, відповідно до якого рядового ОСОБА_3 призначено номером обслуги 3 обслуги 1 протитанкового артилерійського взводу першої протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону ВОС 137533 А та вважається таким, що з 03.04.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 530 грн. на місяць (т. 1 а. п. 17);
витягом з наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 за № 135 від 01.10.2014 року, відповідно до якого рядового ОСОБА_3 вважати таким, що самовільно залишив частину 30.09.2014 року, знятий з котлового забезпечення частини з 02.10.2014 року (т. 1 а .п 16);
Дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у скоєні злочину.
Суд знаходить вину ОСОБА_3 у самовільному залишені військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто у скоєні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного, який за місцем проходженням служби та місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше несудимий.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 ч.1 п. 1 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Як помякшуючу покарання обставину суд також визнає перебування на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Враховуючи наявність кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття обвинуваченого; активне сприяння розкриттю злочину, перебування на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, з урахуванням особи винного, який раніше несудимий, позитивно характеризується, добровільно повернувся для виконання своїх обовязків до військової частини, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_3 ст. 69 ч.1 КК України та перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 407 ч.3 КК України, а саме до штрафу, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальних витрат немає.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд,
визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, та з урахуванням ст. 69 ч.1 КК України призначити йому покарання у виді 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 грн.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1