УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
березня 2007 року м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючої
- судді Стефанів Н.С.

суддів Гандзюка В.П., Гриновецького Б.М.

з участю
прокурора Журавльова Є.Є.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок Надвірнянського
районного суду від 27 грудня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, уродженець та житель с. Саджавка Надвірнянського
району Івано-Франківської області, пенсіонер за віком, з неповною середньою
освітою, одружений , несудимий, громадянин України,

засуджений за ст. 122 ч.І КК
України на один рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_1 зобов"язано не
виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів
кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання, періодично з"являтись для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

Справа 11-128 за
2007 рік Головуючий
1 інстанції Грещук Р.П.

Категорія ст.
122ч.1 КК України Доповідач
Стефанів Н.С.

За вироком суду
ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 29 травня 2006 року біля 19
годин 30 хвилин на пасовищі поблизу села Саджавка Надвірнянського району, на
грунті особистих неприязних стосунків, під час бійки з потерпілим ОСОБА_3
умисно наніс потерпілому удари руками та ногами по різних частинах тіла,
внаслідок чого потерпілий отримав закритий травматичний перелом п"ятої
п"ясткової кістки правої китиці зі зміщенням уламків, що відносяться до
середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень..

В апеляціях засуджений та його захисник вважають вирок
суду незаконним в зв'язку з тим, що судом неправильно оцінено досліджені в
судовому засіданні докази, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 не
відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними, оскільки , на їх
думку засуджений злочину не вчиняв.

Просять вирок
суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який
підтримав апеляції, думку прокурора, який вважає апеляції безпідставними, а
вирок суду законним і обгрунтованим, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції до задоволення не
підлягають з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його
висновок про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у злочині, за який його засуджено, є правильним та
ґрунтується на сукупності досліджених судом доказів, яким дано правильну
юридичну оцінку.

Вина засудженого підтверджена показаннями потерпілого ОСОБА_3, який
пояснив, що 29.05.2006 року на пасовищі він заснув, його розбудив підсудний і
сказав, що всі корови пасуться в чужих городах, а коли він підійшов ближче, то
ОСОБА_1 вдарив його рукою по голові, тоді він схопив його за одяг і між ними
почалась тяганина, вони впали на землю, де продовжували битися. Від одного з
ударів ногою по правій руці він відчув різкий біль.

Ці показання відповідають іншим доказам, які дослідив суд в судовому
засіданні.

Так, зокрема, з показань свідка ОСОБА_4 вбачається, що 29 травня 2006 року
на пасовищі, коли її чоловік сказав, що двоє б"ються, вона обернулась і
побачила сутичку між потерпілим та підсудним, як потерпілий повалив на землю
підсудного, де бійка продовжувалась, але хто кому наносив удари не бачила, тому
що разом з чоловіком пішла з пасовища..

Свідок ОСОБА_5
пояснила, що не знає хто з ОСОБА_1 розпочав бійку, однак бачила, як вони вдвох
качаються по землі і б"ються.

Тому посилання в апеляціях на те, що жоден свідок не
підтвердив факту нанесення підсудним ударів, спростовується показаннями
потерпілого, самого підсудного, а також наведеними показаннями свідків.

Висновком судово-медичної експертизи від 13.06.2006 року встановлено, що у
ОСОБА_3 мав місце закритий травматичний перелом п"ятої п"ясткової
кістки правої китиці зі зміщення уламків, яке відноситься до середнього ступеня
тяжкості тілесних ушкоджень.

Оскільки цей висновок не виключає можливості утворення у потерпілого травми
правої китиці в результаті одного удару кінцівкою посторонньої людини, то, з
врахуванням сукупності зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що травма утворилась внаслідок умисного удару
підсудного по руці потерпілого ОСОБА_3

Показання самого ОСОБА_1 під час його допиту та при проведенні очної ставки
з потерпілим про те, що на пасовищі дійсно відбувся конфлікт, під час якого
його повалив на землю потерпілий , а потім і він повалив його та наносив йому
удари, підтверджують винуватість засудженого (а.с.7, 29).

По справі не встановлено даних, які б свідчили, про
одержання органами досудового слідства від засудженого показань обманним чи
яким-небудь іншим протиправним способом, а тому посилання ОСОБА_1 в цій частині, є
безпідставними.

Також винуватість засудженого доведена сукупністю інших письмових доказів.

Твердження в апеляції та в поясненні засудженого, даних під час
апеляційного розгляду про те, що потерпілий йому умисно наносив удари, сильно
побив його, спричинивши значні тілесні ушкодження, не заслуговують на увагу,
оскільки не підтверджені жодними об"єктивними даними. Як пояснив сам
засуджений ОСОБА_1, за медичною
допомогою та із заявами про проведення судово-медичного огляду він нікуди не
звертався.

Безпідставними вважає колегія суддів доводи захисника про те, що підсудний
діяв в стані необхідної оборони, наносячи удари потерпілому. В результаті
перевірки матеріалів справи встановлено, що бійка виникла на грунті особистих
неприязних стосунків, а підсудний не перебував в стані необхідної оборони.

Щодо твердженння в апеляції про те, що судом не дано оцінки висновку
судово-медичного експерта, то з протоколу судового засідання видно, що вказаний
документ, а також акт судово- медичного огляду були предметом дослідження під
час судового слідства(а.с.99).

Дії
засудженого за ст. 122 ч.І КК України
кваліфіковано правильно.

Призначаючи
покарання засудженому, суд в повній мірі врахував суспільну небезпечність
вчиненого, особу винного та обставини, які пом'якшують покарання.

Апеляційних підстав для скасування вироку та закриття провадження в справі,
про що йдеться в апеляціях, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок
Надвірнянського районного суду від 27 грудня 2006 року відносно ОСОБА_1, - без зміни.