УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі:

головуючого Слинька С. С.,суддів
Вільгушинського М. Й. і Дембовського С.
Г.,за участю прокурора Опанасюка
О. В.розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 4 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, захисника
ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського
суду Вінницької області від 30 травня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Вінницької області від 26 вересня 2013
року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Зазначеним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що немає
судимості,

засуджено:

за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на

14 років із конфіскацією всього майна,
яке є його власністю;

за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 15 років із конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у
виді позбавлення волі на строк 15 років
із конфіскацією всього майна, яке є
його власністю.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, такого, що немає

судимості,

засуджено:

за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на

13 років із конфіскацією всього майна,
яке є його власністю;

за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 14 років із конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у
виді позбавлення волі на строк 14 років
із конфіскацією всього майна, яке є
його власністю.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_5
визнано винуватими та засуджено за те,
що вони 4 травня 2012 року в нічний час за
попередньою змовою між собою та особою,
справу відносно якої закрито у зв'язку
з її смертю, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, маючи умисел на
заволодіння чужим майном, по вулиці
Ленінградській, 40 в м. Вінниці вчинили
на ОСОБА_8 напад, поєднаний із
застосуванням насильства,
небезпечного для життя й здоров'я
особи, яка зазнала нападу. При цьому,
ОСОБА_5 та особа, справу відносно якої
закрито у зв'язку з її смертю, у
присутності ОСОБА_6, який
знаходився поряд, із метою позбавлення
життя потерпілого завдавали йому
численні удари в різні частини тіла
доки потерпілий не втратив свідомість.
Від отриманих тяжких тілесні ушкоджень
потерпілий помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, а також ОСОБА_5 заволодів
його мобільним телефоном та передав
ОСОБА_6, спричинивши потерпілому шкоду
на суму 110 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 26 вересня 2013 року вирок
щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишено без
зміни.

У касаційних скаргах:

Заслухавши доповідача, думку прокурора
про відсутність підстав для
задоволення скарг, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що,
зокрема, засуджений ОСОБА_6 та його
захисник ОСОБА_7, не погоджуючись з
рішенням місцевого суду, подали
апеляції, в яких зазначали, що у вироку
районного суду не наведено доказів
щодо наявності у ОСОБА_6 та ОСОБА_5
умислу на позбавлення життя
потерпілого ОСОБА_8 та вчинення ними
розбійного нападу з метою заволодіння
чужим майном, а також указаний вирок не
містить висновків щодо оцінки доказів.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах
засудженого ОСОБА_5 в своїй апеляції
посилався на неправильну кваліфікацію
дій його підзахисного, при цьому
зазначав, що дії ОСОБА_5 необхідно
кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, а
за епізодом учинення розбійного нападу
на потерпілого ОСОБА_8 провадження у
справі закрити.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України
1960 року в ухвалі апеляційної інстанції,
крім іншого, має бути зазначено суть
апеляції, результати розгляду справи і
докладні мотиви прийнятого рішення, а
при залишенні апеляції без задоволення
- підстави, через які апеляцію визнано
необґрунтованою.

Під час розгляду справи за апеляціями
захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 й
засудженого ОСОБА_6 ці вимоги закону
Апеляційний суд Вінницької області не
виконав.

Апеляційний суд, викладені доводи
засудженого та захисників в апеляціях
ретельно не перевірив, належним чином
не проаналізував, докладної відповіді
на них не дав і свого рішення не
мотивував.

Залишаючи апеляції без задоволення,
лише послався на ті ж докази про
доведеність винуватості засуджених,
які були дослідженні у судовому
засіданні, достовірність яких
оскаржувалась в апеляціях, без їх
аналізу й оцінки, не спростувавши
викладених у апеляціях доводів.

Наведені порушення колегія суддів
вважає такими, які істотно вплинули на
правильність прийняття рішення по
суті, що є безумовною підставою для
скасування ухвали апеляційного суду з
направленням справи на новий
апеляційний розгляд, під час якого
необхідно усунути вказані недоліки,
повно і всебічно перевірити всі доводи
апеляційних скарг та, з урахуванням
доводів викладених у касаційних
скаргах, а також правової позиції
Верховного Суду України, відображеної
у постанові від 31 січня 2013 року по
справі № 5-32кс12, постановити рішення з
дотриманням усіх вимог
кримінально-процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15
розділу XI «Перехідні положення» КПК
України 2012 року, колегія суддів

ухвалила:

касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та
засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від 26 вересня 2013 року щодо
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати, а справу
направити на новий апеляційний
розгляд.

Судді:

С. С. Слинько М. Й. Вільгушинський С. Г.
Дембовський