Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001118 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

смт Білогір`я Хмельницької області,

котрий мешкає по АДРЕСА_1

судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну постановлених щодо нього судових рішень шляхом закриття кримінального провадження за частиною 1 статті 135, частиною 1 статті 383, частиною 1 статті 384 КК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зокрема, засуджений вказує на те, що в кримінальному провадженні не визначено стану його осудності після вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди з огляду на отримані ним тілесні ушкодження, що б підтверджували суб'єктивну сторону інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а обставини настання смерті потерпілого не пов'язані із його залишенням в небезпеці, з підстав чого його дії і було перекваліфіковано, оскільки відсутні докази про ознаки життя потерпілого на момент виникнення пригоди та такі наслідки, на його переконання, охоплюються частиною 2 статті 286 КК України.

Крім того, засуджений вказує на відсутність в його діях об'єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 135 КК України, з огляду на наявність на місці пригоди свідків, прибуття карети швидкої допомоги, незмінність місцезнаходження автомобіля та його перебування без свідомості.

Також, засуджений стверджує, що він не може бути суб'єктом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 384 КК України, з огляду на диспозицію вказаної норми закону та закриття кримінального провадження за статтею 289 КК України, у зв'язку з чим втратив статус потерпілого. При цьому, зазначає про неможливість подвійного притягнення до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 383 та частиною 1 статті 384 КК України, які є одним видом, за одне і те ж правопорушення, оскільки об'єкти кримінальних правопорушень та їх об'єктивні сторони містять ознаки лише одного кримінального правопорушення.

Окрім вказаного, засудженим стверджується про суворість призначеного йому основного та додаткового покарання за частиною 2 статті 286 КК України, з огляду на неможливість в майбутньому відшкодувати моральну шкоду, що пов'язує із строком відбування покарання, а також обставин кримінального провадження, даних про його особу, пом'якшуючих покарання обставин, ігнорування наявності таких пом'якшуючих покарання обставин, як: щире каяття, вперше притягується до кримінальної відповідальності за необережний злочин, його вік, наявність вищої освіти, наявність на утриманні бабусі пенсійного віку та відсутність інших членів сім`ї, що турбуються про неї, визнання та бажання відшкодувати моральну шкоду.

Вказане, на переконання засудженого, проігноровано і судом апеляційної інстанції.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за: частиною 1 статті 135 КК України на 1 рік позбавлення волі, частиною 2 статті 286 КК України - 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, частиною 1 статті 383 КК України - 6 місяців арешту, частиною 1 статті 384 КК України - 5 місяців арешту.

На підставі статті 70 КК України шляхом часткового складання покарань з урахуванням статті 72 цього Кодексу ОСОБА_1 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 6 годині в м. Хмельницькому, керуючи власним транспортним засобом «Шевроле Лачетті», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння з несправною ходовою частиною та рухаючись по вул. м. Рибалко в напрямку вул. Зарічанської, в районі перехрестя з проспектом Миру, в порушення вимог пунктів 1.5 частини 1, 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 11.13, 12.1, 12.4, 31.4, 31.4.5 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху, перевищив дозволену в межах населеного пункту швидкість руху, внаслідок чого допустив занос автомобіля та, не впоравшись з керуванням, виїхав на тротуар, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких він ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер.

Крім того, ОСОБА_1 того ж дня після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, в який він сам поставив останнього, завідомо залишив потерпілого без допомоги та з місця пригоди зник.

Також, з метою уникнення відповідальності за раніше вчинені кримінальні правопорушення, ОСОБА_1 16 березня 2014 року особисто звернувся до Зарічанського ВМ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області та, будучи попередженим слідчим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, заявив про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в період часу з 2 години до 7 години невстановлена особа незаконно заволоділа його автомобілем «Шевроле Лачетті», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1, який він залишив у дворі будинку АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому, тобто про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України, якого насправді не було. За повідомленням ОСОБА_1 відомості про факт незаконного заволодіння транспортним засобом слідчим СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_3 18 березня 2014 року було внесено в ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001171 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України. Вказане кримінальне правопорушення постановою слідчого від 29 березня 2014 року було закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення.

Крім того, реалізуючи свої наміри, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за раніше вчинені злочини, ОСОБА_1 в ході вказаного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України, під час його допиту 20 березня 2014 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 384 КК України, надав слідчому СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_3 завідомо неправдиві показання про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в період часу з 2 по 7 годину невстановлена особа заволоділа його автомобілем «Шевроле Лачетті», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1, який він залишив у дворі будинку АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому, тобто свідомо і завідомо неправдиво надав показання про незаконне заволодіння його транспортним засобом, а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2014 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженого, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги та вважала постановлені у кримінальному провадженні судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, зміст статті 419 КПК України передбачає, що ухвала суду апеляційної інстанції має містити, окрім іншого, короткий зміст вимог апеляційної скарги, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також висновки по суті вимог апеляційних скарг.

Апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляції і на кожен із них надати відповідь.

Однак, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого, його захисника та потерпілої, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Зокрема, з наявних у матеріалах кримінального провадження апеляційних скарг убачається, що: засудженим оспорювався висновок суду першої інстанції щодо доведеності його винуватості за інкримінованими йому статтями з підстав відсутності в його діях складів кримінальних правопорушень, а також наводилися доводи, які є аналогічними за змістом доводам його касаційної скарги; захисником засудженого наводилися доводи щодо доведеності винуватості його підзахисного за частиною 1 статті 135 КК України, неврахування обставин для призначення більш м'якого покарання зі звільненням від його відбування та вирішення цивільного позову потерпілої; потерпілою вносилася апеляційна скарга у зв'язку із м'якістю призначеного засудженому покарання.

Проте, ухвала суду апеляційної інстанції містить лише доводи апеляційних вимог засудженого та його захисника щодо призначеного покарання та підстави визнання їх необґрунтованими, а також загальний висновок про те, що доведеність винуватості засудженого відповідає дослідженим судом першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження з дублюванням доказів, покладених у основу його вироку.

Наведене свідчить про те, що апеляційні скарги засудженого та його захисника розглянуті не по суті, а формально.

При тому, що засудженим у апеляційній та касаційній скаргах акцентується увага на його подвійне притягнення до кримінальної відповідальності за одне й теж саме кримінальне правопорушення, що здобуло кваліфікацію за частиною 1 статті 383 та частиною 1 статті 384 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу потерпілої та визнаючи її також необґрунтованою, у резолютивній частині не зазначив свого висновку по суті її апеляційних вимог.

Отже, колегія суддів не може визнати ухвалу апеляційного суду такою, що відповідає вимогам статті 419 КПК України, а відтак підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду необхідно ретельно перевірити і проаналізувати всі доводи апеляційних скарг, у тому числі і на підтвердження правової кваліфікації його дій, а також дати на усі доводи учасників судового провадження вичерпні відповіді та постановити законне і обґрунтоване рішення.

У зв'язку з тим, що колегією суддів встановлено порушення вимог кримінального процесуального закону на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження, том інші доводи засудженого не переглядаються, а мають бути перевірені під час нового апеляційного розгляду.

Відтак, касаційні вимоги засудженого підлягають до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433-438, 532 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6