Справа №592/2364/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/304/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000205, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Бакша Білопільського району Сумської області, громадянку України, зареєстровану АДРЕСА_1 , яка фактично мешкає по АДРЕСА_2 , раніше не судима,

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга від потерпілої ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 , в якій вона просить скасувати вирок суду та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку або до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Даним вироком затверджено угоду про примирення, укладену між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_6 від 11 березня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 28 квітня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

ОСОБА_7 визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. в дохід держави.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 вказує, що угоду про примирення було укладено з ініціативи слідчої при замовчуванні дійсного розміру викрадених з банківської карти грошових коштів, судом першої інстанції не було в повній мірі роз`яснено наслідки щодо заборони зміни вимог про відшкодування завданої шкоди. Наголошує, що має місце порушення її права на відшкодування шкоди, завданої злочином, а тому існують обґрунтовані підозри вважати, що укладення угоди не було добровільним, а вирок суду про затвердження такої угоди не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною в тому, що в середині жовтня 2013 року, знаходячись в приміщення хлібозаводу по вул. Щорса, 23 в м. Білопілля Сумської області, знайшла кредитну картку «Приватбанку», яку присвоїла та зберігала за місцем свого мешкання в будинку АДРЕСА_2 . 30 грудня 2013 року, близько 14-00 год., дізнавшись, що знайдена нею кредитна карта належить ОСОБА_6 , надала її своєму синові ОСОБА_9 , щоб останній зняв з неї грошові кошти. Отримавши картку, ОСОБА_9 , за допомогою банківського модуля, розташованого по АДРЕСА_3 , здійснив операцію зняття грошових коштів з особистого рахунку ОСОБА_6 в сумі 450грн., що з урахування комісії за зняття готівки, становить 475грн. Після чого частину грошей, в сумі 200грн., передав ОСОБА_7 , яка розпорядилась ними на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму в 200 грн.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, обвинувачену, яка просила залишити вирок суду без зміни, думку прокурора про законність вироку суду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Так, угода про примирення це угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, в якій узгоджуються умови відповідальності підозрюваного чи обвинуваченого за умови вчинення ним дій, спрямованих на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відшкодування заподіяної шкоди є однією з основних умов укладення угоди про примирення.

Підставою укладення угоди про примирення є факт примирення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, з потерпілим. Примирення є суб`єктивним правом потерпілого і ніякими способами він не може бути примушений до його досягнення та укладення відповідної угоди. Волевиявлення на укладення угоди має бути добровільним, тобто згідно з ч.6 ст.474 КПК України не може бути наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Проте, в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України, потерпіла ОСОБА_6 не погоджується з сумою відшкодування заподіяної їй матеріально шкоди, про що вона прямо зазначає в поданій апеляційній скарзі, а також намагалась надати цивільний позов у кримінальному провадженні під час судового засідання 18 березня 2015 року в суді першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що обвинувачена насправді завдала їй збитків на суму 8300 грн., на яку крім всього, банком щомісяця нараховуються відсотки, а ніяк не 200 грн., про які йде мова в обвинувальному акті, угоді та вироку суду.

Крім того, наявні підстави вважати, що угоду про примирення потерпілою було укладено та підтримано в суді першої інстанції внаслідок обіцянок обвинуваченої ОСОБА_7 погасити борг по кредитній картці в сумі 8500грн. або ж переоформити цю картку на свого сина ОСОБА_9 , копії відповідних розписок та зобов`язання були надані потерпілою разом з апеляційною скаргою (а.с.45-47).

Відповідно до вимог ч.1 ст.469 КПК України, ініціатива укладення угоди про примирення має походити тільки від потерпілого або підозрюваного чи обвинуваченого. Лише після того, як потерпілий або підозрюваний чи обвинувачений виявили бажання примиритися з протилежною стороною, оскільки саме факт примирення є підставою для укладення угоди про примирення, до процедури примирення можуть залучатися інші особи, зокрема представники медіаційних центрів, особи, які мають певний авторитет для учасників процедури.

Кримінальний процесуальний закон забороняє слідчому, прокурору або судді ініціювати укладення угоди про примирення та домовлятися про її зміст, частина 7 ст.469 КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок лише проінформувати підозрюваного та потерпілого про їхнє право на примирення (суддя, відповідно, під час судового провадження обвинуваченого та потерпілого), роз`яснити механізм його реалізації та в жодному разі не чинити перешкод в укладенні угоди.

Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що домовленість стосовно угоди про примирення проводилась за ініціативи слідчої СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_10 , угода про примирення між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 складена на бланку угоди слідчої, оскільки текст угоди містить положення, притаманні угоді про визнання винуватості, як то зобов`язання обвинуваченої всіляко сприяти слідству, також в угоді про примирення було допущено помилку в тексті в частині написання прізвища обвинуваченої щодо узгодженої міри покарання та в зазначенні сторін, коли обвинуваченою була вказана ОСОБА_6 , а потерпілою ОСОБА_7 , як вбачається з журналу судового засідання, а також з технічного запису судового засідання від 19 березня 2015 року вбачається, цей факт було встановлено судом першої інстанції при з`ясовуванні думки учасників процесу щодо вказаної помилки. Більш того, факт прийняття безпосередньої участі слідчої в укладенні угоди підтверджує також наявність підпису останньої та відтиску печатки райвідділу на зобов`язанні про сплату коштів в сумі 8300грн., наданому обвинуваченою потерпілій 19 березня 2015 року.

За таких обставин, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні відбулося внаслідок обіцянки відшкодувати завдані збитки в сумі 8300грн. Суд першої інстанції, в порушення вимог ч.ч.6,7 ст.474 КПК України, не переконався, що укладення угоди потерпілою є добровільним та не є наслідком обіцянок відшкодування шкоди в значно більшому розмірі, ніж зазначено в обвинувальному акті.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.407 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження до слідчого відділу Сумського МВ УМВС України в Сумській області для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, під час якого необхідно визначитися з сумою викрадених коштів з кредитної карти потерпілої та правильно кваліфікувати дії обвинуваченої, виходячи з встановлених обставин кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 28 квітня 2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, направити до слідчого відділу Сумського МВ УМВС України в Сумській області для проведення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4