Ухвала іменем україни 28 травня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008070, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 січня 2015 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Прип'ять Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який визнаний винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор висуває вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає про м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання та неправильне застосування ст. 75 КК України. Посилається на те, що при вирішення питання про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання судом не було враховано конкретні обставини вчиненого правопорушення, те, що він вчинив злочин через невеликий проміжок часу після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, за місцем проживання характеризувався посередньо та ту обставину, що майно потерпілим повернуто працівниками міліції, а не обвинуваченим. Указує на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України, оскільки твердження прокурора про м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання не перевірені і не спростовані.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року ОСОБА_1, який був раніше засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а 10 червня 2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

· визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 січня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду злочин вчинено за таких обставин.

18 вересня 2014 року близько 00:30 год. ОСОБА_1, знаходячись біля автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1, який був припаркований поблизу під'їзду № 1 по АДРЕСА_2, повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки та ножиців шляхом демонтажу, таємно викрав належні ОСОБА_2 лівий та правий задні ліхтарі автомобіля, загальною вартістю 2000 грн. Цього ж дня приблизно о 02:00 год. ОСОБА_1 повторно, знаходячись біля автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2, який був припаркований поблизу під'їзду № 6 по АДРЕСА_3, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки та ножиців шляхом демонтажу, таємно викрав належні ОСОБА_3 лівий та правий задні ліхтарі автомобіля, загальною вартістю 2400 грн.

Правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.

Разом із тим, твердження прокурора про неправильне застосування судом вимог ст.75 КК України та м'якість призначеного засудженому покарання є обґрунтованими.

Так, при ухваленні вироку судом не враховано, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов'язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Проте, у мотивувальній частині вироку рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням належним не мотивовано і не указано, які дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Одночасно при застосовані ст.75 КК України, суд указав на те, що ОСОБА_1 працевлаштований, має сім'ю, стійкі соціальні зв'язки, постійне місце проживання та на ту обставину, що потерпілий не наполягав на призначенні суворого покарання.

Разом з тим, указані вище обставини, на думку колегії суддів не є достатніми обставинами для висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання.

Окрім того, застосовуючи ст. 75 КК України, суд не зважив на те, що ОСОБА_1 був раніше судимий за вчинення крадіжки, новий злочин вчинив через невеликий проміжок часу після звільнення від відбування покарання, тобто засуджений належних для себе висновків не зробив і на шлях виправлення не став.

При цьому ОСОБА_1 готувався до вчинення злочинів, а викрадене майно було повернуто потерпілим працівниками міліції після затримання ОСОБА_1

З урахуванням зазначених обставин у сукупності суд неправильно застосував вимоги ст. 75 КК України та призначив покарання, яке не може бути визнано необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів через його м'якість.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши справу формально, не спростував належним чином доводів прокурора, який брав участь у провадженні справи судом першої інстанції, щодо неправильного застосування вимог ст. 75 КК України та м'якості призначеного засудженому покарання, та не навів в ухвалі обґрунтованих підстав, через які, зокрема, апеляцію сторони обвинувачення визнано необґрунтованою і не звернув увагу на неправильне застосування місцевим судом кримінального закону.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді суду належить повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дослідити обставини провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Якщо при новому апеляційному розгляді не буде встановлено пом'якшуючих покарання обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого злочину, та свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то призначене ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м'яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6