15 грудня 2014 року Підволочиський районний суд Тернопільської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 , яка впродовж 1969 -1984 років працювала секретарем виконкому Підволочиської селищної Ради депутатів трудящих Тернопільської області, та в силу цього була представником органу влади, вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 366 КК України, а саме підроблення службовою особою офіційних документів, вчинене нею за наступних обставин.
В один із днів жовтня 1970 року жителі смт. Підволочиськ - ОСОБА_9 та його син ОСОБА_10 звернулися до Підволочиської селищної ради з письмовими заявами про зменшення земельної ділянки батька ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 і передачу даної земельної ділянки його синові ОСОБА_10 для ведення будівництва.
За результатами розгляду вказаних заяв ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на засіданні виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих Тернопільської області, 12.11.1970 року було прийнято рішення № 241, яке оформлено протоколом № 21 від 12.11.1970 року, згідно якого ОСОБА_11 дозволено будівництво жилого будинку на садибі батька по АДРЕСА_2 .
Надалі, в один із днів грудня 1970 року, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про зміст рішення № 241 від 12. 11. 1970 року, оскільки була присутня при його прийнятті та підписала протокол № 21 від 12.11. 1970 року, перебуваючи в приміщенні селищної ради депутатів трудящих Тернопільської області, діючи на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , склала витяг з рішення № 241 від 12.11. 1970 року, в який умисно внесла завідомо неправдиві відомості щодо виділення і закріплення за ОСОБА_10 земельної ділянки в кількості 678 кв.м. із залишків земель, які знаходилися в користуванні його батька ОСОБА_9 та проведення райфінвідділом перерахунку з ОСОБА_9 , в той час, як таке рішення виконкомом Підволочиської селищної ради депутатів трудящих Тернопільської області не приймалося.
Після цього, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, обвинувачена умисно засвідчила вказаний витяг своїм підписом та мокрою печаткою Підволочиської селищної ради депутатів трудящих, надавши йому статус офіційного документу та видала ОСОБА_10 .
Крім цього, в один із днів грудня 1970 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні Підволочиської селищної ради депутатів трудящих, діючи на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повторно склала витяг з рішення № 241 від 12.11. 1970 року, в який умисно внесла завідомо неправдиві відомості щодо виділення ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0.07 га, в той час, як таке рішення виконкомом Підволочиської селищної ради депутатів трудящих не приймалося, про що їй достовірно було відомо, оскільки вона була присутня на засіданні виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих та підписувала протокол № 21 від 12.11. 1970 року.
Надалі, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, умисно засвідчила вказаний витяг своїм підписом та мокрою печаткою Підволочиської селищної ради депутатів трудящих, надавши йому статус офіційного документа та видала ОСОБА_9 .
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні інкримінованого їй правопорушення не визнала і пояснила, що з 20 березня 1969 року по лютий 1984 рік вона працювала секретарем виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих.
Жодної Інструкції чи будь якого наказу ( розпорядження ), яким би чітко було визначено коло її посадових обов`язків не було, однак згідно практики, яка склалася на той час в селищній раді, в її повноваження входило: збирати заяви від громадян, готувати проекти рішень на виконком, подавати їх голові селищної ради, яка ставила на голосування і в залежності від прийнятого членами виконкому рішення, робила відмітки на заявах та проектах рішень. На засіданні виконкому вона вела чорновик протоколу, в якому було відображено суть прийнятого рішення, та на заяві простим олівцем записувала чи задоволена заява чи відмовлено у її задоволенні. Після засідання виконкому чорновик протоколу вона давала рахівнику, котра друкувала текст протоколу, який спочатку підписувала голова, а потім вона, як секретар виконкому. Текст рішення окремо друкувався для видачі заявникам і видавався на їх вимогу ( прохання). Вона особисто ніколи не виготовляла і не завіряла жодного рішення, так як їх друкувала друкарка ( рахівник), а завіряла печаткою голова селищної ради депутатів трудящих. Після виготовлення тексту рішення, яке необхідно було видати заявникам, в якому зазначалося копія вірна, вона ставила свій підпис. Хто перший підписував, вона чи селищний голова вона вже не може пригадати, оскільки з цього часу пройшло більше 43 років. Видавати готові рішення ( витяги ) могла вона, або будь хто з працівників селищної ради, оскільки роздруковані і підписані та завірені головою рішення зберігалися в папці, яка знаходилася в кабінеті, де крім неї сиділи інші працівники селищної ради.
Після того як в селищну раду поступали заяви від жителів селища про виділення їм земельної ділянки в яких вони обов`язково вказували бажане місце розташування та розмір ділянки, заяви перевіряла земельно будівельна комісія, яка існувала при виконкомі селищної ради, котра виходила на місце і готувала свій висновок. Потім приїжджала з Тернополя з інвентарбюро ОСОБА_12 , яка також разом з членами комісії виходила на місце і давала своє заключення.
Вона добре пам`ятає, що ОСОБА_12 дала висновок про можливість відведення земельної ділянки не 0.07 га, як просили заявники, а 678 кв. м., а тому на засіданні виконкому селищної ради депутатів трудящих саме таке рішення було прийнято.
Вона ніяк не могла внести змін в рішення, оскільки рішення виготовлявся і подавалося на виконком, який вела голова і лише вона, голова селищної ради, завіряла печаткою всі без винятку, документи, а тому якби вона, коли їй дали виписку з протоколу побачила що в прийняте виконкомом рішення внесено зміни, вона б ніколи не завірила таке рішення. А оскільки вона завірила витяг з рішення № 241 від 12. 11. 1970 року і поставила печатку, в тексті витягу з рішення надруковано, копія вірна, вона, як секретар виконкому селищної ради депутатів трудящих, також підписала текст цього рішення.
Помилка могла бути допущена через те, що протокол друкувала рахівник ( друкарка ). В протоколі під самим рішенням не підписувався ні голова, ні секретар, які ставили свої підписи в кінці протоколу, а тому, друкуючи текст рішення в протоколі машиністка надрукувала лише один пункт так як він головний, а два другі пропустила хоча в рішенні було три пункти, а саме: 1) дозволити будівництво ОСОБА_10 на садибі батька ОСОБА_9 ; 2 ) виділити ОСОБА_10 земельну ділянку розміром 678 м.кв., зменшивши на вказану площу земельну ділянку ОСОБА_9 ; 3) просити райфінвідділ провести перерахунок з батька на сина.
Може вона й допустила помилку, не побачила що пропущено два пункти, але не зробила цього навмисно, в користь ОСОБА_10 чи ОСОБА_9 , з якими не була знайома. Розмір земельної ділянки, яку вони просили передати і який передали, був менший, вони обидва були присутні на засіданні виконкому, з часу винесення рішення і видачі їм витягів ніхто не звертався з заявами чи скаргами на її дії, аж більш як через сорок років порушили проти неї кримінальну справу, хоча вона ніяких кримінальних дій не вчиняла.
Різний текст у витягах з рішення виконкому вона пояснює саме тим, що у витягу, який видавали відразу, був відображений дійсний текст прийнятого на виконкомі рішення, розбіжності в копіях рішення в площі земельних ділянок пояснює саме тим, що ОСОБА_12 відмовила у відведенні земельної ділянки площею 0.07 га, а тому видали на 0.678 м.кв. В протоколі, який переданий на зберігання в архів, було надруковано скорочений текст ( сама суть ), рішення прийнятого на виконкомі.
Вислухавши пояснення підсудної, потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання про недоведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, виходячи з наступних міркувань.
Так, потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що він є сином ОСОБА_9 , який в 1957 році отримав дозвіл на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_3 ). В цьому ж році йому була виділена земельна ділянка в натурі. В 1970 році виконком Підволочиської селищної ради прийняв рішення про надання дозволу на будівництво житлового будинку на садибі батька його брату ОСОБА_10 , який не мав ні квартири, ні землі, у зв`язку з чим розмір земельної ділянки батька зменшився. Присадибна ділянка батька ОСОБА_9 зменшилася на 0.0583 га, і становила 0.099 га .
Після смерті батька, 15 листопада 1988 року спадщину прийняла його мати. Після смерті матері він успадкував належне їй майно, в тому числі житловий будинок і земельну ділянку.
Оскільки після смерті батьків і брата, в нього з родичами виник конфлікт щодо розміру земельної ділянки виділеної його братові, він змушений звертатися до суду за захистом своїх прав.
21.09. 2012 року він одержав копію архівного витягу № 241 від 12.11. 1970 року виконкому Підволочиської селищної ради, де зазначено що виконком Підволочиської селищної ради депутатів трудящих « вирішив: дозволити будівництво житлового будинку гр.. ОСОБА_11 на садибі батька по АДРЕСА_2 » .
02 листопада 2012 року познайомився з обвинуваченою ОСОБА_18 , яка працювала секретарем виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих і була доповідачем на виконкомі, коли вирішувалося питання про надання дозволу на будівництво його братові на садибі батька.
Вона двічі підробила два витяги з рішення виконкому № 241 від 12.11. 1970 року, перший раз замість «вирішено дозволити будівництво жилого будинку ОСОБА_10 на садибі батька по АДРЕСА_3 », написала та завірила гербовою печаткою селищної ради: «рішає !.дозволити гром. ОСОБА_10 будівництво жилого будинку на садибі батька по АДРЕСА_3 , дописавши в сел. Підволочиськ на садибі свого батька ОСОБА_9 ; 2. Виділити та закріпити за ОСОБА_10 земельну ділянку в кількості 678 кв.м. із лишків землі які знаходилися в користуванні його батька ОСОБА_9 678 м.кв., зменшивши земельну ділянку батька; 3) просити райфінвідділ провести перерахунок з ОСОБА_9 ».
Крім того він одержав копію ще одного рішення № 241 від 12.11. 1970 року виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих де зазначено: «Рішає: дозволити будівництво житлового будинку ОСОБА_10 на садибі батька по АДРЕСА_2 , дописавши з виділенням йому земельної ділянки в кількості 0.07 га .
02.11.2012 року з письмовим поясненням до судді ОСОБА_19 , хоч такого пояснення ніхто не вимагав, звернулася ОСОБА_7 , а також вона давала покази як свідок в одній із справ за його адміністративним позовом до Підволочиської селищної ради про скасування рішення Підволочиської селищної ради де підтверджувала факт прийняття рішення про передачу частини земельної ділянки його батька його брату. Зібраними доказами підтверджується вина ОСОБА_7 в підробці витягів документів про розмір земельної ділянки, яка передавалася з земельної ділянки батька сину.
Заява від брата була щоб йому надали земельну ділянку на садибі батька у зв`язку з тим, що він не має ні квартири, ні земельної ділянки, а батько писав що він не заперечує проти передачі частини його земельної ділянки для будівництва брату.
Йому надали офіційну відповідь з обласного архіву, завірену печаткою.
В проектній організації, коли доповнювався проект, на першій сторінці є рішення, яке знаходиться в справах виконкому Підволочиської селищної ради.
Витяг з трьох пунктів зустрів коли подали позов в адміністративного суду ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , а тому вважає, що саме ОСОБА_18 , яка в той час працювала секретарем виконкому Підволочиської селищної ради умисно підробила і видала різні за змістом рішення виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих № 241 від 12.11. 1970 року.
Свідок ОСОБА_12 повідомила, що з 1964 року до травня 1973 року вона працювала на посаді інженера Тернопільського обласного бюро архітектури і, згідно розпорядження головного архітектора області, займалася відведенням і виносом в натурі земельних ділянок, що надавалися в тому числі і для індивідуального будівництва житлових будинків в Підволочиську Тернопільської області.
В неї був затверджений графік виїзду в закріплені за нею населені пункти. Після того, як в селищній раді назбирувалося декілька заяв вона виїжджала на місце з метою підготовки висновку про можливість будівництва на ділянках.
В кінці 1970 року вона виїжджала в смт. Підволочиськ і у виконавчому комітеті отримала серед інших заяв заяви сина і батька ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в яких син просив виділити йому земельну ділянку для будівництва будинку на садибі батька в розмірі 0.07 га, а батько давав на це згоду. Після ознайомлення з заявами, вона, разом з районним архітектором ОСОБА_22 , а також кимось із депутатів селищної ради виходила на місце, - садибу ОСОБА_23 . Вихід відбувся ще до винесення цього питання на виконком селищної ради. В результаті обмірів вона прийшла до висновку, що там є можливість дозволити будівництво будинку на ділянці розміром 678 м.кв., що відповідало діючим на той час нормативам. Після виходу на місце вона залишила ОСОБА_18 висновок про можливість та розміри земельної ділянки, на якій можна вести будівництво, вказавши що 678 м.кв.
Другий екземпляр висновку, який був підписаний нею, членами комісії та заявниками, забрала і віддала керівництву для звітності.
При черговому виїзді в смт. Підволочиськ, в січні 1971 року вона від ОСОБА_10 отримала витяг з рішення виконкому Підволочиської селищної ради № 241 від 12.11. 1970 року де було вказано, що виконком виділив йому для будівництва земельну ділянку площею 0.07 га, на садибі батька, вона, маючи свій попередній висновок, не прийняла в нього цього витягу, запропонувавши надати витяг з рішення виконкому із зазначенням площі не 0.07 га , а 678 м.кв., так як саме таку площу можна було виділити з дотриманням будівельних, санітарних, пожежних та інших норм. Через деякий час ОСОБА_10 дав їй виписку на 678 м. кв., земельно будівельна комісія Підволочиської селищної ради депутатів трудящих вийшла на місце і зробила розбивку в натурі червоних ліній та склала акт відведення земельної ділянки в натурі.
Свідок ОСОБА_15 повідомила, що в 1970 році вона працювала рахівником в Підволочиській селищній раді депутатів трудящих і, згідно розпорядження голови селищної ради, друкувала всі довідки, документи та протоколи засідання виконкому, сесій селищної ради. Секретарем виконкому була ОСОБА_24 , головою ОСОБА_25 .
Після засідання виконкому ОСОБА_26 давала їй чорновики протоколу і прийнятих рішень, із цих чорновиків вона друкувала. Протокол друкувала в двох примірниках. Після того як протокол був надрукований вона передавала його Пташинській для перевірки та подальшої передачі голові виконкому.
Рішення в той час друкувалися в протоколі, а так як в неї було дуже багато роботи, вона друкуючи протоколи старалася скорочувати текст.

Оскільки в листопаді 1970 року на виконкомі розглядалося питання про надання дозволу на будівництво жилого будинку ОСОБА_10 на садибі батька ОСОБА_27 , так як жодного спору не було і не могло бути, вона в протоколі зробила запис про надання дозволу на будівництво, хоча в рішеннях, які видавалися на руки заявникам надрукувала витяг з повним текстом рішення.

Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що вона близько року працювала в Підволочиській селищній раді рахівником і за усною вказівкою селищного голови друкувала всі документи.

Після того, як документи були надруковані, вона віддавала їх для перевірки і на підпис. Все погоджувалося з головою селищної ради, яка звіряла надруковане з чорновиком і завіряла печаткою, селищної ради, яка постійно знаходилася лише в неї. Секретар селищної ради ніколи не мала доступу до печатки, а тому не могла її поставити на жодному документі.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що вона з березня 2005 року працює начальником архівного відділу Підволочиської РДА. В районному архівному відділі знаходяться на зберіганні документи за 1979 рік, серед яких містяться і протоколи засідання виконкому, в яких зазначався зміст прийнятого рішення, яке видавалося на руки заявникам.

Як видно із протоколу першої сесії Підволочиської селищної ради трудящих від 20 березня 1969 року ОСОБА_28 була обрана секретарем виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих .

Законом УРСР « Про селищну Раду депутатів трудящих Української РСР » від 02 липня 1968 року секретар виконкому селищної ради забезпечує підготовку матеріалів на розгляд селищної ради та її виконавчого комітету, веде протоколи засідань виконавчого комітету, забезпечує своєчасне доведення до відповідних колгоспів, радгоспів, підприємств, установ і організацій, а також службових осіб і громадян рішень Ради та її виконавчого комітету; відповідає за стан діловодства, обліку і звітності, а також виконує інші обов`язки, покладені на нього виконавчим комітетом.

З відповіді державного архіву Тернопільської області № 311/05-13 від 27.11. 2014 року за підписом заступника директора та головного спеціаліста видно, що наказу ( рішення) про призначення ОСОБА_18 на посаду секретаря виконкому Підволочиської селищної ради за 1969 рік та документів про її функціональні обов`язки на зберіганні в держархіві області немає.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення в тому , що вона працюючи на посаді секретаря виконкому Підволочиської селищної ради та, в силу цього будучи представником органу влади вчинила службове підроблення, а саме, в один із днів грудня 1970 року, достовірно знаючи про зміст рішення № 241 від 12.11. 1970 року, оскільки була присутня при його прийнятті, перебуваючи в приміщенні селищної ради, діючи на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , склала два витяги з рішення № 241 від 12.11. 1970 року, куди внесла неправдиві відомості щодо виділення і закріплення за ОСОБА_10 земельної ділянки із залишків земель, які знаходилися в користуванні його батька ОСОБА_9 , вказавши в одному кількість землі 678 м.кв, в іншому 0.07 га., в той час, як таке рішення виконкомом селищної ради не приймалося. Надалі, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, умисно засвідчила вказані витяги своїм підписом та мокрою печаткою Підволочиської селищної ради депутатів трудящих, надавши йому статус офіційного документу та видала ОСОБА_10 на 678 м.кв, а ОСОБА_9 на 0.07 га.

Однак із зібраних і перевірених судом доказів вбачається, що витяги з рішення виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих № 241 від 12. 11. 1970 року виготовляла не ОСОБА_7 , а інші особи, печатка постійно знаходилася в голови селищної ради, а тому обвинувачена не мала реальної можливості завірити виготовлені витяги мокрою печаткою.

З пояснень обвинуваченої і свідків вбачається, що протоколи засідання виконкому виготовлялися друкаркою ( рахівником ) з чорновиків, які надавала секретар. З протоколів виготовлялися рішення ( витяги з рішень ) які перевіряла селищний голова і ставила печатку на них, після чого їх видавали заявникам. В протоколі могло бути надруковано зміст прийнятого рішення скорочено.

Заявники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були присутні на засіданні виконкому селищної ради депутатів трудящих, обидва одержували витяги з рішення № 241 від 12.11.1970 року . На підставі цих рішень було проведено відведення земельної ділянки ОСОБА_10 із земельної ділянки ОСОБА_9 . На відведеній йому земельній ділянці ОСОБА_10 побудував будинок, чим спростовується твердження потерпілого та державного обвинувача що таке рішення виконкомом не приймалося.

Наведені факти свідчать, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення ґрунтується на припущеннях та протиріччях, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Крім того, органами досудового розслідування обвинуваченій інкриміновано вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України - службове підроблення, тобто підроблення службовою особою офіційних документів, вчинене нею в грудні 1970 року.

В ст. 4 КК України, яка визначає чинність закону про кримінальну відповідальність в часі зазначено, злочинність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення злочину, визнається час вчинення особою передбаченого законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

В ст. 172 КК України в (редакції 1960 року) зазначено, що службовим підлогом (службовим підробленням ), вважалося внесення службовою особою в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей, складання і видача завідомо неправдивих документів, а також підробка документів, якщо ці дії вчинені з корисливих мотивів або іншої особистої заінтересованості передбачало покарання у виді позбавлення волі на строк до 3-х років або штрафом від 5 до 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права займати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 5 років.

В ст. 366 КК України, яка діє в даний час зазначено, службове підроблення складання, видача службовою особою завідомо неправдивих документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів карається штрафом від 250 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботи вами до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до вимог ст. 5 КК України зворотна дія закону про кримінальну відповідальність в часі закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну силу в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Закон про кримінальну відповідальність , що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної сили в часі.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність, ( що має місце в нашому випадку ) або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію в часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Така ж норма міститься і в ст. 58 Конституції України, де зазначено: «закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.»

Таким чином в діях обвинуваченої відсутній склад злочину ( правопорушення ) у вчиненні якого її обвинувачують, оскільки на час видачі витягів з рішення виконкому обов`язковою умовою відповідальності за службове підроблення були корисні мотиви або інша особиста заінтересованість, а тому її слід виправдати.

При цьому суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11. 21996 року п. п. 18, 19 - при розгляді кримінальних справ суд повинен додержуватися закріпленого ч. 1 ст.62 Конституції України принципу невинуватості, згідно якого особа вважається не винуватою, поки її вина не буде доказана в установленому законом порядку. При цьому слід мати на увазі, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, здобутих незаконним шляхом .

На підставі ч. 3 ст. 63 Конституції України та п. 23 Постанови Пленуму ВС України « Про виконання судами України законодавства постанов ПВС України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року - усі сумніви відносно доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Згідно п.2 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Наведені факти свідчать, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення яке ґрунтується на припущеннях та протиріччях, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 58, 62 Конституції України, ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст. ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України визнати невинною і виправдати у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності скарги, а у випадку оскарження вироку після постановлення ухвали апеляційним судом .

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: