Справа № 445/1182/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/495/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000236 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, з участю:
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_6
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 26 червня 2014 року,
встановила:
Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 26 червня 2014 року,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , працюючого робітником в ТзОВ «Княжі лани», раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 07 квітня 2014 року близько 22 год. 30 хв. керував автомобілем марки «ВАЗ-2107», який йому не належить, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись по вул.Січовичх Стрільців в м.Золочів, Львівської області.
Під час руху він порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, яке виразилось у тому, що він не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого не впорався із керуванням автомобіля і вчинив наїзд на нерухомий автомобіль «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований біля поліклініки.
Внаслідок цього зіткнення, пасажир автомобіля, яким керував ОСОБА_6 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, внутрішньо-мозкового крововиливу, субарахноїдального крововиливу, перелому нижньої щелепи в ділянці тіла в центрі лівого кута та суглобового паростка справа, рани підборіддя, ускладнені коматозним станом, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.
Даний вирок оскаржено обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником - адвоката ОСОБА_10 в апеляційному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вказаний вирок та застосувати до нього ст.75 КК України звільнивши його від відбування призначеного основного покарання основного покарання з випробуванням, з річним іспитовим строком з покладенням процесуальних обов`язків передбачених ст.76 КК України.
Вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, оскільки необґрунтованим є призначення такої суворої міри покарання, як позбавлення волі, при наявності обставин, що пом`якшують покарання.
Звертає увагу на те, що винність у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. Відшкодував потерпілому витрати на лікування. Крім того, за місцем праці та проживання характеризується позитивно.
Місцевим судом вірно встановлено, що такий не притягався раніше до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання. Потерпілий просив суд призначити не суворе покарання. Крім цього, по справі відсутні обтяжуючі обставини.
Судом не враховано, що вчиняючи кримінальне правопорушення, він вчинив його з необережності, оскільки ДТП сталося у зв`язку з тим, що в автомобілі спустило колесо і він не міг справитися з керуванням, внаслідок чого машину понесло і відбулося зіткнення.
Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок у бік пом`якшення.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд не врахував як пом`якшуючі обставини те, що ОСОБА_6 визнав вину повністю і щиросердечно розкаявся, сприяв слідству в розслідуванні і розкритті даного злочину, відшкодував потерпілому завдану шкоду, має постійне місце проживання та праці, характеризується виключно позитивно, раніше не судимий.
Вважає, що призначене покарання у вигляді трьох років позбавлення волі не відповідає ступеню тяжкості злочину, вчиненого з необережності та особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим.
Хибним є висновок суду про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише шляхом ізоляції від суспільства.
Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ захисника ОСОБА_9 на підтримання апеляційних скарг, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційні скарги, думку прокурора про часткове задоволення таких, обговоривши наведені доводи та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Кваліфікація дій в апеляційних скаргах не оспорюється.
Основне покарання засудженому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним про його особу. При призначенні покарання судом першої інстанції враховані обставини, в тому числі і ті, що наведені в апеляційних скаргах, як такі що його характеризують.
При цьому колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що визначене покарання слід відбувати реально, не відповідає положенням КК України щодо загальних засад призначення покарання.
Враховуючи щире каяття ОСОБА_6 , відшкодування шкоди, які визнано обставинами, що пом`якшують покарання, його особу, позицію потерпілого та інші наведені дані, колегія прийшла до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та застосування положень ст.75 КК України, тобто звільнення його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку два роки, не вчинять нового злочину і виконає покладені обов`язки.
Саме покарання з застосуванням ст.75 КК України буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Вирок суду першої інстанції в цій частині слід змінити.
Поряд з цим суд першої інстанції без належного обґрунтування призначив ОСОБА_6 додаткове покарання в максимальному терміні, передбаченому санкцією статті обвинувачення. Колегія суддів вважає, що з врахуванням обставин інкримінованого правопорушення, особи ОСОБА_6 , додаткове покарання необхідно призначити, однак на строк один рік, змінивши вирок суду.
З врахуванням наведених обставин, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 підлягають до задоволення.
В решті ж вирок суду законний та обґрунтований.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 задоволити.
Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 26 червня 2014 року відносно ОСОБА_6 , в частині призначення покарання, змінити.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції основного покарання у виді трьох років позбавлення волі, якщо протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до положень ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Пом`якшити призначене додаткове покарання. Позбавити ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами строком на один рік.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4