АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/203/15-к Номер провадження 11-кп/786/458/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.289 С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2015 року по кримінальному провадженню № 0000656 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и в :
До апеляційного суду звернувся адвокат ОСОБА_6 , який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати вирок Пирятинського районного суду від 21 квітня 2015 року щодо його підзахисного ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та закрити його за відсутністю у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Покликається на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_10 добровільно передав обвинуваченому ключі від автомобіля та дозволив користуватися ним. Обвинувачений мав намір повернути автомобіль, але з обставин, що не залежали від нього, не зміг цього зробити.

Також вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що обвинувачений скористався станом сильного сп`яніння потерпілого, та прийняв до уваги показання свідків, які не були присутні при передачі ключів від автомобіля і давали показання з чужих слів, що апелянт вважає недопустимим доказом. При цьому вважає, що суд безпідставно пославшись на показання з чужих слів, дані свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , відкинув показання свідка ОСОБА_14 , які підтверджували позицію обвинуваченого.

Захисник вважає, що обвинувачений не мав умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, і, на його думку, жодного доказу, який би прямо вказував на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, судом не було встановлено.

Інші учасники кримінального провадження вирок не оскаржували, до початку апеляційного розгляду письмових заперечень на апеляційну скаргу захисника не подавали.

За вироком Пирятинського районного суду від 21 квітня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та засуджений до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України він звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання і роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із обвинуваченого витрати на залучення експерта для проведення дактилоскопічної експертизи № 99 від 28.11.2014 у розмірі 195 грн. 60 коп., для проведення трасологічної експертизи № 100 від 03.12.2014 у розмірі 195 грн. 60 коп., для проведення трасологічної експертизи № 101 від 04.12.2014 у розмірі 195 грн. 60 коп., а всього -- 586 грн. 80 коп.

Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 16 листопада 2014 року, близько 4 години 30 хвилин, умисно, біля кафе "Хмільна осінь" по вулиці Червоноармійській в м. Пирятині Полтавської області, незаконно заволодів автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , який знаходився біля кафе "Хмільна осінь" по вулиці Червоноармійській в м. Пирятині Полтавської області.

Заслухавши суддю-доповідача ОСОБА_2 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з підстав, у ній наведених, міркування прокурора ОСОБА_9 , яка пропонувала вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Як встановлено місцевим судом, і це підтвердив у засіданні апеляційного суду сам обвинувачений ОСОБА_7 , раніше, до вечора 16 листопада 2014 року, він не був знайомим з потерпілим ОСОБА_10 та бачив того у кафе за вживанням спиртних напоїв, а потім в кабіні автомобіля, коли той спав. Згідно з його ж показаннями, він взяв у потерпілого ключі з тим, щоб він не зміг кермувати автомобілем в нетверезому стані. Після чого той пішов у напрямку центру міста, а він сів за кермо та разом зі свідком ОСОБА_15 поїхав в Чорнухинський район до родичів останнього.

З показань свідка ОСОБА_16 , які він давав безпосередньо у судовому засіданні, видно, що він був єдиним очевидцем події та бачив, як біля кафе обвинувачений розмовляв з потерпілим, при цьому у ОСОБА_7 були в руках ключі від автомобіля. Потім потерпілий пішов від них, а обвинувачений запропонував йому проїхатись. Під час руху він зрозумів, що той заволодів автомобілем незаконно, так як не захотів зупинитися на його прохання та продовжував рух у невідомому напрямку.

Із показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що ключів від автомобіля він нікому не давав. У той же час стверджує, що в ту ніч був сильно п`яний та багато чого не памятає.

Як видно із показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у судовому засіданні, вони були понятими під час огляду місця події поблизу с. Піски Удайські Чорнухинського району, де в лісосмузі був знайдений викрадений у потерпілого автомобіль Volkswagen Transporter. В ході огляду встановлено, що номерні знаки з автомобіля були зняті та знаходилися в салоні.

Таким чином із конкретних обставин встановлених судом видно, що обвинувачений ОСОБА_7 зміг заволодіти автомобілем потерпілого ОСОБА_10 виключно через те, що той був дуже пяний, і це для нього було очевидно, а тому доводи обвинуваченого, що нібито потерпілий довірив йому ключі та дозволив користуватися автомобілем є неспроможними.

При цьому, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які нібито були дані ними з чужих слів. Як видно, вказані особи давали показання лише про те, що вони безпосередньо спостерігали, і фактично не були очевидцями злочину та свідчили суду про обставини до і після заволодіння обвинуваченим транспортним засобом.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта, що судом нібито не було взято до уваги показання свідка ОСОБА_19 , які на його думку підтверджували ту обставину, що автомобіль він взяв з дозволу потерпілого. Як видно, вказаний свідок не був очевидцем правопорушення, а тому лише передав зміст пояснень обвинуваченого на його запитання про появу у нього автомобіля. Таким чином, суд обгрунтовано визнав показання цього свідка такими, що не спростовують обвинувачення ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Не заслуговують на увагу і твердження обвинуваченого про те, що на ранок він мав намір повернути автомобіль, оскільки із його власником - потерпілим ОСОБА_10 він не був знайомим, та фактично не знав де той і проживає.

Отже, з огляду на сукупність перевірених місцевим судом доказів, яким надана належна оцінка, суд першої інстанції законно та обґрунтовано визнав обвинуваченго ОСОБА_20 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.289 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням відповідає вимогам ст.ст. 65, 75 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_21