АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/758/15
Категорія ст. ст. 15 - 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004554, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року (з урахуванням ухвали від 20.02.2015 року), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терпіння, Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, працюючого неофіційно у ПП, на території України не зареєстрованого, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.05.1986 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років позбавлення волі;

- 15.11.1988 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 215-3 КК України (в ред. 1960 р.) до 4 років позбавлення волі;

- 25.11.1991 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до 4 років позбавлення волі;

- 24.10.1996 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст. 140, ст. 208, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 6 років позбавлення волі;

- 22.12.2003 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 08.06.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.06.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяця 16 днів;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 185 ч. 2 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2011 року 1 місяць позбавлення волі, і остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Ухвалено початок строку відбування покарання рахувати з 24.11.2014 року.

Згідно вироку, 24.11.2014 р., приблизно о 17 год., ОСОБА_8 з корисних мотивів, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 . Після чого, зняв скло з рами вікна та проник в будинок, звідки намагався викрасти майно на загальну суму 1 210 грн., що належить потерпілій ОСОБА_9 , однак не довів свій злочинний намір до кінця, оскільки був затриманий громадянином ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилаючись на суворість покарання, зазначає, що розкаявся у вчиненому, сприяв слідству у розкритті злочину, потерпіла до нього претензій матеріального характеру немає, до затримання працював у приватного підприємця, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має вагітну цивільну дружину, перебуває на обліку у зв`язку із захворюванням - туберкульоз легень, внаслідок чого просить призначити йому покарання не пов`язане із позбавлення волі, або звільнити від його відбування з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, в судових дебатах: захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_8 , при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винуватим у замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у закінченому замаху на вчинення кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_8 у закінченому замаху на вчинення кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував особу винного, який визнав вину та щиро покаявся, сприяв розслідуванню злочину, неофіційно працював, відсутність матеріальних збитків, його неодноразові судимості за аналогічні злочини, скоєння крадіжки у період умовно-дострокового звільнення та призначив йому мінімальне покарання, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, і оскільки обвинувачений скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення, суд остаточно призначив покарання із застосуванням ст. 71 КК України.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів, навіть з урахуванням доводів апеляційної скарги, а тому підстав для скасування судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, колегія суддів не вбачає.

Отже, оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що при ухваленні судового рішення, суд першої інстанції у резолютивній частині вироку допустив описку у визнанні вини ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 185 КК України, а не за ч. 3 ст. 185 КК України, як тому пред`являлося обвинувачення, і як суд кваліфікував його дії у мотивувальній частині вироку.

Суд апеляційної інстанції не може самостійно виправити цю описку, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 404 КПК України не може погіршити становище обвинуваченого.

Таку описку вправі, у відповідності до ст. 379 КПК України виправити суд, який ухвалив судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року (з урахуванням ухвали від 20.02.2015 року) відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4