№ 336/4443/13-к
пр. 1-кп/336/364/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2015 року колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстр досудових розслідувань за № 0000935 від 13.03.2013 року, щодо ОСОБА_8 , якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

21 травня 2015 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої заявив клопотання про повернення прокурору обвинувального акту в зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінального процесуального законодавства.
Необхідність вчинення зазначеної процесуальної дії захисник пояснив тим, що акт складений особою, неправомочною на його складання, так як попередній обвинувальний акт у даній справі складено слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_9 . В силу ст. 3 КПК України слідчий це службова особа, яка уповноважена здійснювати досудове розслідування; а досудове розслідування це стадія провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та закінчується направленням до суду обвинувального акту. Обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні був направлений до суду 31.05.2013 року, отже саме ця дата є моментом закінчення досудового розслідування, і саме ця дата є моментом закінчення повноважень будь-якого слідчого в даному кримінальному провадженні..
Виклад фактичних обставин вчиненого правопорушення, визнаних прокурором встановленими, не відповідає формулюванню обвинувачення.
Всупереч вимог кримінального процесуального закону при викладенні фактичних обставин справи слідчим не зазначено особу, якій заподіяно майнову шкоду, оскільки не зазначено, кому належали викрадені обвинуваченою 6472 грн. 45 коп. Разом з тим в обвинувальному акті є згадування, що обвинувачена мала на меті заволодіння грошовими коштами, які зберігає ОСОБА_10 , і викрадені вони були саме з кімнати, де він проживає. Між тим ця особа не зазначена як потерпіла від вчиненого кримінально караного правопорушення, більш того, як випливає з реєстру матеріалів досудового розслідування, вона допитувалась в кримінальному провадженні як свідок. При цьому потерпілим в кримінальному провадженні визначений ОСОБА_7 .
Крім того, повернення обвинувального акту прокуророві, на думку захисника, зумовлено невідповідністю реєстру матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, вимогам процесуального закону. Зокрема, за обставин проведення в кримінальному провадженні значної кількості експертиз посилання на рішення про залучення експертів в реєстрі відсутні. Розділ ІІІ реєстру не містить відомостей про всі заходи забезпечення, зокрема виклики, тимчасові доступи до речей та документів тощо.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, з яких обвинувачена і потерпілий підтримують прохання захисника, а прокурор заперечує проти задоволення клопотання, суд знаходить за необхідне повернути обвинувальний акт прокуророві у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, виходячи з таких міркувань.
Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Такі ж вимоги відносно правильного застосування норми закону, що передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою, містяться у рішенні Верховного Суду України у справі № 5-34кс13, яке є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, відповідно ч. 1 ст. 458 КПК України.
Обвинувальний акт не відповідає наведеним вимогам, оскільки викладені в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідають формулюванню обвинувачення, де зазначено, що ОСОБА_8 вчинила напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, в процесі якого з корисливих мотивів вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, що передбачено ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
З формулювання обвинувачення в зазначеній редакції можна припустити, що в процесі вчинення розбійного нападу обвинувачена скоїла навмисне вбивство, тобто заздалегідь не мала умислу на умисне позбавлення життя людини.

Між тим виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, містить твердження про те, що ОСОБА_8 , ще готуючись до вчинення розбійного нападу, вирішила вбити потерпілу під час цього нападу.

Оскільки в силу ст. 91 КПК України мотив вчинення кримінального правопорушення є предметом доказування, суд знаходить наведені суперечності у викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства.
Оцінюючи дії обвинуваченої за ч. 4 ст. 187 КК України, слідчий згадує таку кваліфікуючу ознаку як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень в процесі розбою, хоча не посилається на те, які саме ушкодження, заподіяні в процесі розбійного нападу, є тяжкими: одиночне сліпе колото-різане поранення шиї з пошкодженням судин і гортані, яке перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті, або інші, в тому числі і ті, що заподіяні від семи ударів ножем в область передньої поверхні тіла потерпілої.
Крім того, в інтересах конкретності обвинувачення та правильного встановлення обставин, що утворюють предмет доказування, в обвинувальному акті належало б описати тілесні ушкодження, що утворилися від згаданих слідчим семи ударів ножем у передню поверхню тіла, а також зазначити ступінь їх тяжкості.
Відсутність посилання на тілесні ушкодження, які не могли не утворитися від зазначеної кількості ударів ножем, незазначення їхньої кваліфікації крізь призму ступеню тяжкості, їхнього в`язку з іншими тілесними ушкодженнями, а також зв`язку з наслідками вчиненого злочину, на думку колегії суддів, також свідчить про неконкретність обвинувачення, що є порушенням як вимог процесуального закону, так і права обвинуваченого на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до ст. 91 КПК України однією з обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні є вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а згідно із п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, кримінальним правопорушенням.
За змістом ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні є, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а коло прав потерпілого у кримінальному судочинстві визначено статтею 56 КПК України.
Як випливає із змісту обвинувального акту, обвинуваченій інкриміновано сукупність тяжких кримінально караних посягань, кожне з яких характеризується корисливим мотивом: як злочин проти власності, так і вбивство з корисливих мотивів. Виклад фактичних обставин справи містить посилання на умисел обвинуваченої на викрадення чужого майна, а також констатує заволодіння нею внаслідок злочинних дій грошовими коштами у сумі 6472 грн. 45 коп.
При цьому автор обвинувального акту всупереч наведених вимог кримінального процесуального законодавства не вказує на особу, якій заподіяно зазначену майнову шкоду.
Із викладу фактичних обставин вчинення протиправних діянь можна вивести, що шкоду заподіяно ОСОБА_10 , оскільки саме обізнаність обвинуваченої про місце зберіганню ним грошових коштів, а також намір заволодіти ними, і керували її протиправними діями; більш того, як викладено в обвинуваченні, місцем викрадення є кімната квартири, в якій проживає ця особа.
Між тим обвинувальний акт не містить інформації про визнання цієї особи потерпілим, як і взагалі не містить інформації про іншу особу, якій заподіяно майнову шкоду, а що стосується особи, якій за версією обвинувачення належалі викрадені гроші, він залучений до участі в кримінальному провадженні як свідок.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать не лише про недотримання вимог процесуального законодавства, але й звужують право особи на отримання судового захисту у відповідному процесуальному статусі.
Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що наданий суду обвинувальний акт містить не конкретний та суперечливий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація з формулюванням обвинувачення не узгоджуються з названим викладом, а описова та резолютивна частини акту не відповідають одна одній.
Згідно із ст. ст. 109, 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.
Згідно ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Як випливає з наведених норм процесуального закону, реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком і невід`ємною частиною обвинувального акту і має відповідати вимогам щодо нього, встановленим ст. 109 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, що приймаються під час досудового розслідування по певному кримінальному провадженню.
Між тим в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення ч.2 ст. 309 КК України, а зазначена інформація вочевидь є неналежною до матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_8 .
Один із злочинів, про підозру у вчиненні якого повідомлено обвинуваченій, передбачає покарання у вигляді довічного позбавлення волі, що в силу ст. 384 КПК України є.підставою для розгляду кримінального провадження судом присяжних, а прокурор зобов`язаний роз`яснити особі можливість та особливості такого судового розгляду.
Згідно із наведеною ст. 384 КПК України письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.
Між тим колегія суддів констатує відсутність такого роз`яснення в наданих суду матеріалах кримінального провадження, що також свідчить на користь невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування як невід`ємної частини обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства.

Указані недоліки перешкоджають прийняттю судом рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що обвинувальний акт та додатки до нього не відповідають вимогам ст. 291, ст. 293 КПК України, що згідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Констатуючи наведені порушення кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не погоджується з твердженнями захисника про відсутність процесуальних повноважень на складання обвинувального акту у слідчого ОСОБА_9 , оскільки:
по-перше, обвинувальний акт складений старшим слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_11 ;
по-друге, слідчий ОСОБА_9 , як і слідчий ОСОБА_12 , що підписав зазначений обвинувальний акт, введені до складу слідчої групи постановою правомочної посадової особи; що ж стосується складання обвинувального акту в новій редакції після його повернення прокурору, таке складання зумовлене необхідністю усунення невідповідності обвинувального акту вимогам процесуального закону, а, як випливає із змісту ст. 291 КПК України, саме слідчий складає цей процесуальний документ.
Керуючись ст.ст. 314, 392, 395 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000935 від 13.03.2013 року, відносно ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, повернути прокурору прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_5 як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Головуючий суддя ОСОБА_13

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2