У Х В А Л А
Іменем України
03 серпня 2015 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Києва в порядку ст.206 КПК України надійшла скарга від захисника ОСОБА_2 в якій заявник посилається на незаконне утримання ОСОБА_3 в Київському СІЗО № 13 та просить звільнити останнього з під варти.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва 17.06.2015 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного ОСОБА_3 зі строком застосування до 15.08.2015.

Вважає, зазначену ухвалу незаконною, оскільки продовження строків тримання під вартою відбулось поза межами строків досудового розслідування. З цих підстав просить звільнити останнього з під варти у зв`язку з незаконністю його утримання у СІ № 13.

Вивчивши зміст скарги, додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Так, у відповідності ст.206 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язки щодо захисту прав людини.

Приписами вказаної вище статті визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

При цьому частиною другої статті 206 КПК України закріплені умови при наявності яких здійснюється з`ясування підстав позбавлення волі певної особи з її доставкою до слідчого судді, а саме: якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, головним чинником має бути наявність обґрунтованої підозри вважати, що особа тримається під вартою без наявності судового рішення.

Між тим, заявник, звертаючись зі скаргою безпосередньо в тексті посилається на наявність судового рішення ухвали Печерського районного суду м.Києві від 17.06.2015 на підставі якої щодо ОСОБА_3 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.08.2015.

Аналізуючи зміст скарги, вбачається, що заявник оспорює законність ухвали якою продовжено застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , що не входить до повноважень слідчого судді, а є безпосередньою компетенцією суду апеляційної інстанції.

У відповідності до частини 1 ст.9 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади має діяти виключно в межах наданої компетенції.

Оскільки вказана скарга не містить об`єктивних даних які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри вважати, що ОСОБА_3 утримується під вартою без судового рішення, а слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо перегляду судових рішень, постановлених іншими суддями, а відтак відсутні підстави для його доставки до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, ухвалив:
Відмовити захиснику ОСОБА_2 в доставці ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_4