Справа № 466/2517/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/551/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9
прокурора ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_11 та застосовано до
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
смт. Брюховичі м. Львова, місце проживання:
АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід - тримання під вартою без визначення застави з утриманням у Львівській установі виконання покарань УДПтС України у Львівській області.
Датою закінчення дії ухвали визначено 24 вересня 2015 року.
На ухвалу слідчого судді підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Судове рішення вважає незаконним і покликається на такі доводи: ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 було продовжено до 24 липня 2015 року включно. Відповідно до ч.5 ст. 202 КПК України 25 липня 2015 року ОСОБА_6 повинен був бути негайно звільнений з-під варти, однак підозрюваний незаконно перебував під вартою до 27 липня 2015 року. У даному кримінальному провадженні до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою 21 березня 2014 року. Судом не взято до уваги те, що підозрюваний має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, що свідчить про наявність у нього міцних соціально-стримуючих факторів, а також те, що на момент розгляду клопотання слідчого ОСОБА_12 . ОСОБА_6 перебував під вартою 16 місяців, що перевищує визначений ч.3 ст 197 КПК України граничний строк тримання під вартою. Слідчим не доведено, а судом безпідставно встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи наявність у нього вагомих соціально-стримуючих факторів; не може незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки такий намір ним не заявлений та про це немає жодних відомостей у матеріалах кримінального провадження. Підозра щодо ОСОБА_6 є необґрунтованою, оскільки базується на одному доказі, який є недопустимим, - впізнанні потерпілою ОСОБА_6 . Слідчим суддею було порушено право підозрюваного ОСОБА_6 на справедливий суд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та призначити йому запобіжний захід у виді домашнього арешту. Просить звернути увагу на те, що його незаконно утримували в слідчому ізоляторі з 24 липня 2015 року по 27 липня 2015 року; термін тримання під вартою йому продовжено заднім числом до 24 вересня 2015 року; щодо нього немає обвинувального акту, а він знаходиться під вартою з 20 березня 2014 року.
У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали подані апеляційні скарги, покликаючись на викладені в них мотиви.
Потерпіла ОСОБА_8 заперечила апеляційні скарги сторони захисту, наполягає, що саме ОСОБА_6 вчинив щодо неї розбійний напад, і просить залишити підозрюваного під вартою.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 апеляційні скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину та наявність передбачених законом ризиків незаконно впливати на потерпілу та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Заслухавши доповідь судді; доводи сторони захисту на підтримку апеляційних скарг, потерпілу та її представника адвоката ОСОБА_9 , думку прокурора про законність судового рішення, слідчого ОСОБА_13 , в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, вивчивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження №0000474, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, виходячи з наступного.

З матеріалів клопотання та матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24 лютого 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000474 внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за фактом відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 .

21 березня 2014 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він 23 лютого 2014 року близько 21.00 год. в смт. Брюховичі м. Львова за попередньою змовою в групі з невстановленою особою, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном вчинив напад на ОСОБА_8 , поєднаний із застосуванням насильства, яке було небезпечне для здоров`я потерпілої, а саме: заздалегідь підготовленою дерев`яною палицею наніс потерпілій декілька ударів в голову та інші частини тіла, заподіявши їй середньої тяжкості тілесні ушкодження, та заволодів її особистим майном мобільним телефоном вартістю 1000 грн.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2014 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід тримання під вартою із визначення дати закінчення дії ухвали 20 травня 2014 року.

16 квітня 2014 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 про обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, надійшов до Шевченківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2014 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою з 20 травня 2014 року по 20 липня 2014 року.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 187, ст. 71 КК України на сім років три місяці позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року вирок залишено без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року задоволено касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів до 24 липня 2015 року включно, а також за результатами проведення підготовчого судового засідання прийнято рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_6 прокуророві на підставі п.3 ч.2 ст. 314 КПК України як такого, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2015 року ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Кримінальне провадження №0000474 щодо ОСОБА_6 було повернуто прокурору Шевченківського району м. Львова.

27 липня 2015 року слідчий слідчого відділення Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській обл. ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова з клопотанням (затвердженим старшим прокурором прокуратури Шевченківського району м. Львова ОСОБА_14 ) про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий мотивує тим, що в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів для обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілої, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні розбою, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, а також тим, що наявні ризики, які з врахуванням особи підозрюваного (який не працює, вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, раніше судимий) дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і вчинити інше кримінальне правопорушення.
При апеляційному розгляді колегією суддів встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.
Такими доказами є фактичні дані, отримані органом досудового розслідування шляхом проведення слідчих дій допиту потерпілої ОСОБА_8 , допиту свідків, одночасного допиту потерпілої ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_6 , пред`явлення особи до впізнання, слідчого ескперименту, проведення судово-медичної експертизи, й ці дані можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити правопорушення, а значить підтверджують наявність обгрунтованої підозри.
Наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, доводиться даними щодо попередніх судимостей підозрюваного ОСОБА_6 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та був засуджений вироком Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2013 року за ч.2 ст. 296 КК України (хуліганство, вчинене групою осіб, яке було поєднане із заподіянням потерпілому легких тілесних ушкоджень шляхом нанесення дерев`яним бруском удару в обличчя) до одного року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік, вироком Личаківського районного суду м. Львова від 04 липня 2014 року за ч.1 ст. 186, ст. 71 КК України (відкрите викрадення чужого майна, вчинене щодо неповнолітніх).
З наведеного вбачається, що злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України (за який ОСОБА_6 засуджений), а також подія злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , мали місце в період іспитового строку, визначеного ОСОБА_6 вироком Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2013 року.
У виданій Львівським вищим професійним училищем транспортних технологій та сервісу Національного транспортного університету (де підозрюваний навчався з 01 вересня 2012 року) характеристиці зазначено, що ОСОБА_6 має схильність до систематичних пропусків занять без поважних причин, в зв`язку з відсутністю ОСОБА_6 в училищі, адміністрація неодноразово зверталась у відділ міліції з проханням встановити місцезнаходження учня, за час навчання в училищі мав приводи в правоохоронні органи.
Щодо обставин, передбачених ст 178 КПК України, колегія суддів бере до уваги вагомість доказів про вчинення підозрюваним злочину; тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (санкція ч.2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна); вік та стан здоров`я підозрюваного, який на обліку в лікарів не перебуває; не працює; наявність у підозрюваного родини дружини та малолітньої дитини.

Наведені вище дані, в тому числі особливості поведінки підозрюваного, схильного до вчинення правопорушень, доводять необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, а також доводять, що застосування більш м`яких запобіжних заходів (в тому числі домашнього арешту) є недостатнім для запобігання наявного ризику.
Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Відповідно до ч.4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , є тяжким і вчинений із застосуванням насильства, колегія суддів приходить до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикові та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і що за таких умов є обгрунтованим відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави.

На думку колегії суддів, лише обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання наявному ризику, що відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України є метою застосування запобіжного заходу.

З огляду на викладене доводи підозрюваного та його захисника про необґрунтованість підозри, відсутність ризиків, неврахування судом особи підозрюваного та його сімейного стану колегія суддів до уваги не бере.

Твердження сторони захисту про міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього дружини та малолітньої дитини, не спростовує висновків суду про наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину та ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень, оскільки ці ж соціальні фактори існували і на момент вчинення ОСОБА_6 12 лютого 2014 року злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, однак не справили стримуючої дії.

Покликання захисника на те, що на момент розгляду слідчим суддею клопотання слідчого ОСОБА_12 строк перебування ОСОБА_6 під вартою перевищує визначений ч.3 ст. 197 КПК України граничний строк, є безпідставним, оскільки даною нормою закону встановлено сукупний строк тримання під вартою підозрюваного за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, тоді як на цій стадії кримінального провадження ОСОБА_6 утримувався під вартою на підставі ухвали слідчого судді, строк дії якої становив 60 днів.

Доводи захисника про те, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочину базується на одному доказі - впізнанні потерпілою підозрюваного, який є недопустимим, не відповідають матеріалам кримінального провадження й не спростовують висновків суду про наявність обґрунтованої підозри у скоєнні ОСОБА_6 тяжкого злочину.

Тому доводи апелянтів як на підставу застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, колегія суддів до уваги не бере.

Те, що ОСОБА_6 25-26 липня 2015 року перебував під вартою без судового рішення (на що звертають увагу апелянти), не виключало розгляд слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу, з яким слідчий звернувся до слідчого судді 27 липня 2015 року і яке у найкоротший строк було розглянуто слідчим суддею.

При розгляді клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою без визначення застави.

Однак, визначивши строк дії ухвали терміном на 60 днів, слідчий суддя не врахував наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 повернутий прокурору на підставі п.3 ч.2 ст. 314 КПК України як такий, що не відповідає вимогам КПК України, тобто для вчинення процесуальної дії виправлення змісту та форми обвинувального акта згідно з вимогами закону, що не потребує значного терміну.

З огляду на викладене строк тримання ОСОБА_6 під вартою слід визначити по 25 серпня 2015 року включно, що є об`єктивно необхідним для виконання такої процесуальної дії та передання обвинувального акта до суду, відповідатиме критерію розумності строків, встановлених ст. 22 КПК України, та вимогам ст. 197 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1/ залишити ухвалу без змін; 2/ скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Виходячи з наведеного, ухвалу слідчого судді про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави слід скасувати, апеляційні скарги сторони захисту та клопотання слідчого задоволити частково, обрати підозрюваному запобіжний захід тримання під вартою без визначення застави і датою закінчення дії ухвали про тримання підозрюваного під вартою визначити 25 серпня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задоволити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави скасувати.

Клопотання слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_11 задоволити частково.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю смт. Брюховичі м Львова, місце проживання: АДРЕСА_1 , запобіжний захід тримання під вартою без визначення застави.

Датою закінчення дії ухвали про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити 25 серпня 2015 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_13 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4