АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
потерпіла ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого 08.04.2015 року Садгірським райсудом м. Чернівці за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання строком на 1 рік, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 19 травня 2015 року старшим прокурором прокуратури Садгірського району м. Чернівців ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_7 , обвинувачено:

-за ч.1 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

-за ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Провадження №11-кп/794/242/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, остаточно призначено покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.04.2015 року та даним вироком у вигляді 3-х років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу змінено на тримання під вартою в Чернівецькій установі виконання покарань ВДПтСУ в Чернівецькій області та взято під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання обраховано з моменту затримання, тобто з 19 травня 2015 року з 13-30 год..

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 4602,00 грн. на користь ОСОБА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 184,14 грн. судових витрати на залучення експерта за проведення балістичної експертизи.

Вирішено долю речових доказів.

Старший прокурор в своїй апеляції не оспорюючи висновок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить вирок суду І інстанції скасувати в частині призначеного судом покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що ОСОБА_7 був раніше засуджений вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.04.15 за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік.

Злочини, передбачені ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України, за який його засуджено, вчинено 28 лютого та 31 березня 2015, тобто до вироку Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.04.2015 та цим вироком йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. У зв`язку із чим, вважає, що кожен вирок повинен виконуватись самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, міркування прокурора, який просив задовольнити апеляційні вимоги та скасувати вирок, думку обвинуваченого, який просив вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню.

Судом І інстанції встановлено, що 28.02.2015 року, близько 16:41 год., обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні аптеки №4 ППФ «Олмамед», по вул. Перемоги, 4-а у м. Чернівці, де відкрито з рук потерпілої ОСОБА_6 , викрав гаманець чорного кольору вартістю 100 грн., в якому знаходились кошти в сумі 500 грн., 155 Євро, що еквівалентно 3999,00 грн., 2 долари США, що еквівалентно 47,02 грн., кредитна карта «ПриватБанк» та картки для знижок магазинку «Караван», АЗС «ОККО» та магазину «Ельдорадо», які не становлять для потерпілої ОСОБА_6 матеріальної цінності. Після чого обвинувачений з викраденим з місця скоєння злочину втік розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 4649,02 грн.

Крім того, ОСОБА_7 , 31.03.2015 року, перебуваючи по вул. Заводській, 5 у м. Чернівці, був затриманий працівниками Садігрського РВ УМВС України в Чернівецькій області, у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення, та під час огляду місця події в присутності понятих, в обвинуваченого були вилучені патрони в кількості 23 штуки, які він придбав у невстановленому місці та невстановлений час, з маркувальними позначеннями « НОМЕР_1 », «270 82», «270 81», «3 90», «3 82», «60 90», які являються боєприпасами - 5,45 мм проміжними патронами, призначені для проведення пострілу з нарізної вогнепальної зброї. Зазначені патрони обвинувачений зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ст. 186 ч.1 та за ч.1 ст. 263 КК України, і висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності, і яка ніким не оспорюється.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом (ст. 349 ч.3 КПК України), проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обстави, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, колегія суддів, керуючись п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», скасовує вирок цього суду лише в тій частині, у якій визнав його незаконним чи необґрунтованим.

Колегія суддів приходить до висновку, щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд при призначенні покарання ОСОБА_7 допустився помилки, а саме застосував вимоги ст. 70 ч.4 КК України, які не підлягали застосуванню.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 11 березня 2015 року було скоєно кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 309 КК України, за яке його було засуджено вироком Садгірського районного суду м. Чернівців 08 квітня 2015 року до покарання у вигляді 1 року обмеження волі та на підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_7 було звільнено від відбування призначеного з іспитовим строком на 1 рік і покладено на нього ряд обов`язків.

Правопорушення, передбачені ч.1 ст. 186 та ч.1 ст. 263 КК України ОСОБА_7 вчинив 28 лютого та 31 березня 2015, за які йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Таким чином, правопорушення передбачені ст. 186 ч.1 та 263 ч.1 КК України, за вироком, який оскаржується були вчиненні до вироку Садгірського районного суду від 08 квітня 2015 року, у зв`язку з чим суд допустився помилки та застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Враховуючи наведене, колегія суддів, вважає, що суд І інстанції неправильно застосував принцип поглинання покарання призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, яке належить відбувати реально і вироки слід виконувати самостійно.

Що стосується міри покарання, то вона обрана ОСОБА_7 згідно загальних принципів призначення покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 12.06.2009 року про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - «Призначаючи покарання в кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом при призначені покарання враховано, а колегією суддів перевірено, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, повністю визнав свою вину, по місцю проживання характеризується позитивно, а також ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, одне з яких, згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше судимий, має на утриманні малолітню дитину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на наведене, погоджуючись із доводами прокурора, які він навів в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що за таких обставин вирок районного слід скасувати та постановити новий вирок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 ч.1 п.3, 409 ч.1 п.4, 413 ч.1 п.2, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Садгірського району м. Чернівців ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винним:

- за ч.1 ст.186 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишити обрану - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обчислювати з моменту затримання, тобто з 13 год. 30 хв. 19 травня 2015 року.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 08 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ст. 309 ч.1 КК України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той же строк і порядок з дня отримання копії вироку.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3