Справа № 11-а-660 Головуючий в суді 1 інстанції - Крімченко
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2008 року Судова колегія апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - Осєтрова В.І.,
суддів - Кадегроб А.І., Деревінського С.М.,
за участю прокурора -
захисника-адвоката - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді апеляції захисника-адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та самого
засудженогоОСОБА_2 на вирок Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 10 липня 2008 року, яким
було засуджено
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1 українця, гр. України, освіта 8 класів, не працюючого, судимого 19.10.2007 року Олександрійським
міськрайонним судом Кіровоградської області
за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим
за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК
України до 4 років позбавлення. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю
вироків, остаточно визначено ОСОБА_2покарання
у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вказаним
вироком суду також засуджено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за ст. 186 ч. 2 КК України до 5 років
позбавлення волі та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
за ст. 27 ч. 5 ч. 2, ст. 186 ч. 2
КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обох
звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком для ОСОБА_3 на 2 роки і
ОСОБА_4. - на 1 рік.

Вироком
суду засуджених визнано винними та засуджено за те, що 10 квітня 2008 року близько 17 години в с. Приютівка, Олександрійського району,
Кіровоградської області, неповнолітній ОСОБА_2. разом з ОСОБА_4. та ОСОБА_3,
проїжджаючи в автомобілі марки
«Славута», держаний номер НОМЕР_1,
помітили малолітнього ОСОБА_5, раніше не знайомого їм, у якого в руках був
мобільний телефон марки «LG-XG-300». ОСОБА_2.
запропонував ОСОБА_3 та ОСОБА_4. викрасти вказаний мобільний телефон у ОСОБА_5,
мотивуючи це тим, що той не місцевий і це не
важко буде зробити, на що засуджені не заперечували.

З метою
реалізації задуманого, ОСОБА_4, який керував автомобілем по проханню
ОСОБА_3, зупинив автомобіль марки «Славута» неподалік від
потерпілого і, разом із ОСОБА_2, залишився сидіти в автомобілі. ОСОБА_3
вийшов із автомобіля і, з метою заволодіння мобільним телефоном
потерпілого, направився до потерпілого. При заволодіння мобільним
телефоном марки «LG-XG-300», вартістю 792 грн., ОСОБА_3 наніс ОСОБА_5. удари в
область обличчя та тулубу, внаслідок чого останньому було спричинено тілесні
ушкодження у вигляді спадин та синця,
які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. З викраденим телефоном ОСОБА_3 побіг від
потерпілого, сів в автомобіль, ігноруючи протести та спроби потерпілого
затримати його. ОСОБА_4 відразу завів автомобіль і засуджені поїхали з місця вчинення злочину, позбавивши потерпілого
можливості догнати їх і забрати телефон.
Викраденим засуджені розпорядилися на власний розсуд, продали телефон, чим
завдали потерпілому матеріальну шкоду на зазначену вище суму.

У
апеляції засуджений ОСОБА_2. просить вирок суду скасувати, в зв»язку з
невідповідністю призначеного судом покарання його особі. Вважає, що судом не
були враховані всі обставини по справі, а саме те, що він неповнолітній, характеризується позитивно, сам безпосередньо не вилучав у потерпілого
телефон, а тільки сказав, що той не місцевий, а злочин вчиняли ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 які значно старші від нього, а його оговорюють з ціллю уникнути
відповідальності. Вважає призначене йому покарання занадто суворим.

Адвокат у своїй апеляції в інтересах
засудженогоОСОБА_2 просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії із
ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 198 КК України і призначити покарання, не пов»язане із
позбавлення волі. Вважає, що ОСОБА_2 нікого не підбурював до вчинення злочину,
ніяких активних дії щодо цього не вчиняв, не робив закликів до цього,
попередньої змови між засудженими про вчинення злочину також не було. Крім
того, вказує, що ОСОБА_2. не розпоряджався викраденим і не знав, яким чином
розпорядилися інші тим майном, а тільки разом із іншими вживав продукти
харчування, куплені на виручені після продажу мобільного телефону гроші. Також
зазначає, що ОСОБА_2. в силу свого неповнолітнього віку не розумів, що схиляє
інших своїми словами до вчинення злочину.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який вважає необхідним вирок суду залишити без
змін, доводи захисника-адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2, яка
підтримала доводи апеляції і просить зменшити засудженому покарання та обрати
йому покарання, не пов»язане із позбавленням волі, доводи засудженого ОСОБА_2,
який вину визнав, але вказує, що не думав, що вчиняє злочин, розкаявся у
вчиненому і просить обрати покарання, не пов»язане із позбавленням волі,
вивчивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляцій, судова колегія доходить наступних висновків.

Вина засудженихОСОБА_2, ОСОБА_4. та ОСОБА_3 у
вчиненні ними інкримінованих їм злочинах, в повному обсязі доведена, як показами самих засуджених ,
даними ними як на досудовому слідстві і дослідженими у судовому засіданні, так
і в судовому засіданні, а також показами потерпілого, свідків та іншими матеріалами справи, дослідженими судом першої
інстанції.

Кваліфікацію дій засудженогоОСОБА_2 за ч. 4
ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України удова колегія визнає об”єктивною і такою, що
відповідає матеріалам кримінальної справи.

Не
знайшли свого підтвердження доводи адвоката про те, що ОСОБА_2 нікого не
підбурював до вчинення злочину, ніяких активних дії щодо цього не вчиняв, не
робив закликів до цього, попередньої змови між засудженими про вчинення злочину
також не було, а також те, що ОСОБА_2. не розпоряджався викраденим і не знав,
яким чином розпорядилися інші тим майном, а тільки разом із іншими вживав
продукти харчування, куплені на виручені після продажу мобільного телефону
гроші та те, що ОСОБА_2. в силу свого неповнолітнього віку не розумів, що
схиляє інших своїми словами до вчинення злочину.

Так, як
вбачається із матеріалів справи саме ОСОБА_2. звернув увагу інших засуджених на
незнайомого їм малолітнього потерпілого,
який не місцевий і у якого можна вкрасти мобільний телефон, будучи при цьому не
впізнаними. Згідно вимог ст. 27 ч. 4 КК України, підбурювач не бере
безпосередньої участі у вчинені злочину, до якого схиляє. За загальним правилом
необізнаність особи щодо юридичної природи свого діяння та його наслідків не
звільняє її від кримінальної відповідальності, а тому доводи захисника про те,
що в силу свого неповнолітнього віку ОСОБА_2. не усвідомлював злочинний
характер своїх дії, не підлягають задоволенню.
Крім того, із показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що запропонував йому купити
мобільний телефон ОСОБА_3, разом з ним
були ОСОБА_4 та ОСОБА_2., всі троє його запевнили, що телефон не крадений, а
тому доводи захисника про те, що ОСОБА_2.
не приймав участі в розпорядженні викраденим майном, не знайшли свого
підтвердження доказами по справі.

Виходячи
із наведеного вище, судова колегія вважає, що доводи захисника щодо
перекваліфікації дій засудженогоОСОБА_2
із ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 198 КК України не знайшли
свого підтвердження доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Також
не підлягають задоволенню і доводи захисника і засудженого щодо призначення
ОСОБА_2 покарання, не пов»язаного із позбавленням його волі, оскільки він
вчинив злочин в період іспитового строку. Однак, при призначенні покарання
засудженому, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного, а також обставини, що пом”якшують та обтяжують
покарання. Так, суд визнає пом»якшуючими покарання обставинами те, що ОСОБА_2. скоїв злочин у п»ятнадцятирічному віці, вину
визнав, щиро розкаявся у вчиненому, шкоду потерпілому відшкодовано,
характеризуються за місцем проживання позитивно.

Виходячи
із наведеного, судова колегія вважає необхідним визнати вказані вище пом»яшуючи
обставини по справі виключними і вважає можливим застосувати до засудженого
вимоги ст. 69 КК України, вирок суду змінити в частині призначення покарання
засудженому, зменшивши йому покарання.

Таким
чином колегія суддів вважає, що апеляції засудженогоОСОБА_2 та його адвоката
підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно змінити в частині
призначеного ОСОБА_2покарання.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 362-365 КПК
України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляції
захисника-адвоката ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 та самого засудженогоОСОБА_2 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2008 року відносно нього - частково
задовольнити.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2008 року відносно ОСОБА_2 змінити в частині
призначеного покарання. Призначити ОСОБА_2покарання за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України у вигляді
2 (двох) років позбавлення. На
підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно визначено
ОСОБА_2покарання у вигляді 2 (двох)
років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В решті
вирок залишити без змін.

Судді: