Ухвала іменем україни 25 вересня 2014 року

м. КиївКолегія суддів судової
палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Орлянської
В.І.,

суддів: Літвінова Є.В.,
Лагнюка М.М.,

при секретарі

судового засідання Гладкіх Л.М.,

за участю прокурора Таргонія О.В.,

засудженого ОСОБА_2 (із
застосуванням зв'язку в

режимі
відеоконференції)

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 23 жовтня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Одеської
області від 28 січня 2014 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Тбілісі, Республіки
Грузії, громадянина Грузії, тимчасово
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, або
АДРЕСА_1, не маючого постійного місця
проживання на території України,
раніше судимого вироком
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 23 березня 2010 року
за ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, зміненого
ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 29 липня 2010 року, на 1 рік
позбавлення волі, звільненого 22 жовтня
2010 року за відбуттям строку покарання,

за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до
покарання у виді позбавлення волі
строком на 3 роки 10 місяців.

За вироком суду ОСОБА_2 26 червня 2013 року
об 11 годині 10 хвилин, знаходячись на
п'ятій автостоянці ТОВ «Промринок» по
вул. Базова, 20 у смт Авангард
Овідіопольського району Одеської
області, шляхом вільного доступу,
намагався таємно викрасти з автомобіля
«Мерседес Спрінтер» державний номер
НОМЕР_1, двері якого були відчинені,
жіночу сумочку з майном та грошима
потерпілої ОСОБА_4, чим намагався
спричинити матеріальну шкоду останній
на загальну суму 15 500 гривень, що є
значним розміром, але довести свій
намір до кінця не зміг по незалежним
від нього причин.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 28 січня 2014 року
вищезазначений вирок суду залишено без
зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2,
не оспорюючи правильності
кваліфікації його дій та доведеності
вини, просить судові рішення змінити,
оскільки призначене судом покарання не
відповідає ступеню тяжкості
кримінального правопорушення та його
особі, і призначити на підставі ст. 69 КК
України більш м'яке покарання, ніж
передбачено законом. Стверджує, що
потерпіла не має до нього ніяких
претензій, він не судимий в силу ст. 89 КК
України, кримінальне правопорушення
скоїв у зв'язку із складним сімейним
становищем - хворобою дружини, яка
потребує оперування. Також вказує, що
на даний час вину у скоєному він визнав,
на утриманні має неповнолітню дитину
та хвору дружину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого російською мовою, із
застосуванням зв'язку в режимі
відеоконференції, на підтримку доводів
касаційної скарги, а також просив
зменшити йому призначене покарання на
один рік; думку прокурора, який не
погодився з касаційною скаргою,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні
кримінального правопорушення за
обставин, викладених у вироку, та
правильність кваліфікації його дій за
ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, в касаційному
порядку засудженим не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги
засудженого про суворість
призначеного йому покарання, то вони є
необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України,
суд при призначенні покарання повинен
урахувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
обтяжують та пом'якшують покарання, а
згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання
має на меті не тільки кару, а й
виправлення засудженого. Особі, яка
вчинила злочин, має бути призначене
покарання, необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й
міри покарання та призначаючи ОСОБА_2
покарання у виді позбавлення волі у
межах наближеного до мінімального
розміру, передбаченого санкцією ч. 3 ст.
185 КК України, районний суд, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, врахував його
особу, який був раніше засуджений за
аналогічний корисливий злочин, його
матеріальне та сімейне становище,
відсутність пом'якшуючих та обтяжуючих
вину обставин.

Таким чином, суд першої інстанції,
призначаючи ОСОБА_2 покарання,
дотримався вимог статей 65 - 68 КК
України.

У свою чергу апеляційний суд, з
дотриманням вимог ст. 404 КПК України,
ретельно перевірив доводи апеляційної
скарги засудженого, які за змістом
аналогічні доводам касаційної скарги,
й, навівши відповідні мотиви, дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для її задоволення.

Ухвала апеляційного суду є законною,
обґрунтованою, вмотивованою, та
відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає призначене засудженому ОСОБА_2
покарання справедливим, підстав для
зміни судових рішень шляхом
застосування вимог ст. 69 КК України, як
про це просить засуджений у своїй
касаційній скарзі, навіть з
врахуванням її доводів, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 433, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду
Одеської області від 23 жовтня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Одеської
області від 28 січня 2014 року щодо
засудженого ОСОБА_2 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.І. Орлянська Є.В. Літвінов М.М. Лагнюк