Справа №1-12/09 02.02.2010 02.02.2010 02.02.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-95-2010 Головуючий у 1-й інстанції: Біцюк А.В.
Категорія: ст.286 ч.2 КК України Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючої Царюка В.В.,

суддів Пісного І.М., Пустовара М.Л.,

за участю прокурора Максимішина О.Л.,

потерпілого ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

2 лютого 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2009 року, яким:

- ОСОБА_3 Джумберієвич, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, не судимий;

- засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та зобовязаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання і роботи.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 2860 грн. 85 коп. та 10000 грн. моральної шкоди.

За вироком ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що 11 листопада 2007 року, близько 2 год. 30 хв. ночі, він, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», реєстраційний № НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі на вул. Миру в смт. Казанка Миколаївської області, на порушення п.п.2.9 а), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, перед зміною руху не переконався, що це буде небезпечним, і, виявивши пішоходів на проїзній частині дороги у попутньому напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, почав обїжджати пішоходів і без гальмування допустив наїзд на ОСОБА_2, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляції засуджений просить вирок скасувати, справу закрити за відсутності складу злочину та недоведіністю вини або повернути на новий судовий розгляд.

Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду справи, порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону.

Зазначає, що Правил дорожнього руху, крім перебування у стані алкогольного спяніння, не допускав, а ДТП виникла через те, що нетверезий потерпілий несподівано почав перебігати дорогу і сам стрибнув під автомобіль.

Вважає, що свідками надані неправдиві свідчення, висновок експерта про тяжкість тілесних пошкоджень потерпілого не відповідає дійсності.

Суд також не вірно визначив розмір відшкодування моральної та майнової шкоди, пославшись на неналежні документи.

Крім того, зазначає, що на досудовому слідстві визнавав вину під тиском слідчого, а у суді - захисника, прокурора і судді, які погрожували позбавленням волі.

Іншими учасниками процесу апеляцій на вирок не подано.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримку апеляції, думку прокурора і потерпілого про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів визнає апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оцінивши перевірені докази у їх сукупності, надані по справі стороною обвинувачення, суд 1-ї інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини засудженого ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Так, сам засуджений як на досудовому слідстві, у суді 1-ї інстанції, так і в апеляційному перегляді вироку не заперечував факт наїзду автомобіля під його керуванням на пішохода ОСОБА_2, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення, що йшов разом із ОСОБА_4 по проїзній частині дороги на вул. ОСОБА_1, тримаючись ближче до тротуару. Ні зустрічного, ні попутнього транспорту не бачив, звукових сиглалів чи звуку гальмування не чув. Ззаду йому раптово було завдано удару у праву ногу, після чого підкинуло на капот автомобіля.

Наполягає, що дорогу перед зіткненням не перебігав і не намагався цого робити.

Аналогічні пояснення були надані на досудовому слідстві і свідком ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5, що йшов тією ж дорогою попереду ОСОБА_2, підтвердив у суді, що автомбіль білого кольору збив потерпілого, який йшов по дорозі у попутньому напрямку цього автомобіля. Дорогу ОСОБА_2 не перебігав.

Свідок ОСОБА_6, яка була очевидцем події, також підтвердила, що атомобіль збив ОСОБА_2, котрий йшов разом із ОСОБА_4, тримаючись ближче до тротуару.

Факт ДТП та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Із схеми до протоколу огляду місця події вбачається, що уламки битого скла містяться на розподільній смузі автодороги, а також на відстані 2-х метрів від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3

За висновками судово-медичної єкспертизи, у потерпілого ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у виді відкритого перелому кісток нижньої третини правої голені із змішенням відломків, багатооскольчатий перелом правої лопатки, які відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпечності для життя.

Повно, всебічно та обєктивно дослідивши викладені та інші докази, суд 1-ї інстанції вірно визнав винуватість ОСОБА_3 у порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_2 завдано тяжких тілесних ушкоджень.

Належно вмотивувавши свій висновок, суд виклав докази на підтвердження вини засудженого, та відкинув інші, що суперечать фактичним обставинам справи.

Тому підстав для скасування вироку, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Безпідставними є доводи апеляції про те, що потерпілий перебігав дорогу перед автомобілем засудженого, що нібито полишило останнього можливості своєчасно зреагувати та уникнути наїзду, оскільки вони суперечать вищевикладеним поясненням свідків та самого потерпілого, що дорогу він не перебігав, а рухася прямо.

Не відповідають дійсності і твердження, що потерпілий був не тверезий, тому як жодних обєктивних даних про такий стан ОСОБА_2 по справі не встановлено.

Посилання на неправдиві свідчення допитаних у суді свідків безпідставні,

оскільки ці свідчення узгоджуються між собою та іншими доказами по справі.

Крім того, в апеляції не зазначено, у чому саме полягає неправдивість свідчень.

Доводи про необєктивність висновку судово-медичного експерта щодо ступіню тяжкості тілених шкоджень потерпілого є надуманими, оскільки висновок експерта базується на наявних ушкодженнях, а їх тяжкість визначалась відповідно до «Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Твердження про залякування слідчим, прокурором, захисником та головуючим по справі з метою отримання пояснень на визнання вини нічим не підтверджені.

Крім того, по справі у ОСОБА_3 не було захисника.

Посилання на неповноту судового слідства - не витребування судом рентгенограм, відмова у виклику для допиту медперсоналу лікарні, перевірки лікарських помилок та професійної придатності лікарів, а також поведінки потерпілого під час перебування у лікарні є не істотними, оскільки ці обставини не мають значення для вирішення питання про доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого.

Доводи про неправильне застосування кримінального закону безпідставні, тому як ОСОБА_10 засуджено за законом (ч.2 ст.286 КК України), диспозиція якого передбачає відповідальність за фактично скоєне засудженим - порушення Правил дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Не є такими, що підлягають задоволенню, і доводи на неналежне вирішення позову про відшкодування завданої шкоди.

Позов у частині матеріальних збитків - витрат потерпілого на лікування - задоволено судом частково з огляду на надані позивачем відповідні документи на підтвердження цих витрат.

Суд також належно мотивував своє рішення щодо вішкодування моральної (не майнової) шкоди, зазначивши, що внаслідок неправомірних дій засудженого потерпілому ОСОБА_2 спричинені значні моральні переживання, повязані з фізичними стражданнями, тілесними ушкодженнями та розладом здоровя, тривалим знаходженням на лікуванні, іншими негативними наслідками.

Цим порушено сталий уклад життя потерпілого, його побуту, сімейних відносин.

Тому, стягнення відшкодування у розмірі 10000 грн. колегія суддів визнає відповідним ступеню вини засудженого, обсягу і тривалості моральних та фізичних страждань потерпілого.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2009 року у відношенні засудженого ОСОБА_3 Джумберієвича - без зміни.

Головуючий

Судді: