Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Шилової Т.С.,

суддів Широян Т.А., Марчук Н.О.,

з участю:

прокурора Саленка І.В.,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 21 жовтня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2012 року.

Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2012 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу: 5 жовтня 2001 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, засуджено

за ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2012 року вирок суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно вироку ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що він 19 грудня 2004 року о 22 годині за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 після спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_3, під час сварки із останнім, з метою спричинення смерті ОСОБА_3 та достовірно знаючи при цьому, що його дії спричинять страждання та муки потерпілому ОСОБА_3, облив останнього бензином з каністри та кинув в нього палаючий сірник. Від цих дій ОСОБА_2 одяг ОСОБА_3 миттєво загорівся, внаслідок чого останньому були спричинені опіки 1,2,3 ступеня із враженням шкірних ділянок обличчя, тулуба та кінцівок площею 35(15)% тіла, опікову хворобу середнього ступеню тяжкості, які визнані тяжкими тілесними ушкодженнями.

Проте ОСОБА_2 довести свій умисел на позбавлення життя ОСОБА_3 до кінця не зміг з причин, які не залежали від нього.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить вирок та ухвалу щодо нього скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту та однобічність як досудового, так і судового слідства.

Вказує, що він не мав причин та наміру вбивати ОСОБА_3 і не обливав його бензином, а займання одежі ОСОБА_3 сталось від дії електричного обігрівача з відкритим теном. Показання свідків та потерпілого вважає неправдивими та такими, що надані під тиском працівників міліції.

Звертає увагу на порушення його права на захист.

Стверджує, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводи його апеляції, які ставлять під сумнів фактичні обставини справи, не провів судового слідства, та виніс ухвалу, яка не відповідає ст. 377 КПК України.

Зазначає, що судами неправильно наведені його анкетні дані про сімейний стан.

Заслухавши доповідача, думку прокурора щодо безпідставності касаційної скарги засудженого, а тому просив її залишити без задоволення, засудженого та його захисника на підтримку касаційної скарги засудженого з підстав, викладених у ній, які наголошували на відсутності умислу

· у засудженого на позбавлення життя потерпілого, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 398 КПК України, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 368, 369 КПК України щодо неповноти та однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які оскаржуються засудженим. У зв'язку з наведеним, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_2 в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають. Відповідно до ст. 67 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повно

· му обсязі.Винуватість ОСОБА_2 у злочині, вчиненому за викладених у вироку обставин, доведена об'єктивними доказами, що зібрані у передбаченому законом порядку, і належним чином оцінені судом. Сам засуджений, викладаючи свою версію займання вогнем одежі потерпілого, не заперечував, що під час сварки із потерпілим облив того бензином, але з паяльної лампи, та стверджував, що місцем вчинення злочину була кімната, де стояв саморобний обігрівач. Такі ж показання, але дещо із іншими деталями застосування паяльної лампи, засуджений давав під час досудового слідства.На спростування доводів засудженого щодо його непричетності до вчинення вказаного злочину, суд навів показання свідка ОСОБА_4, який в день злочину перебував в одній компанії із ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про те, що між засудженим та потерпілим виник конфлікт, під час якого ОСОБА_2 погрожував спалити ОСОБА_3 через агресивну поведінку останнього. Через деякий час ОСОБА_4 почув крик потерпілого в коридорі будинку, та, вибігши, побачив палаючого ОСОБА_3, напроти якого стояв ОСОБА_2 і поруч з ним на підлозі стояла каністра. Такі ж показання ОСОБА_4 давав на досудовому слідстві, в тому числі і під час очної ставки із ОСОБА_2 Аналогічні показання суду щодо обставин події надав і свідок ОСОБА_5 Крім того, свідок ОСОБА_5 стверджував, що наступного після вчинення злочину дня ОСОБА_2 передав йому ключі від будинку, пояснюючи необхідністю зникнути на певний час із селища.Показання зазначених свідків - очевидців злочину, не суперечать показанням потерпілого, який не заперечував факту сварки із ОСОБА_2, через яку той при виході його з кімнати облив бензином та кинув у його бік палаючий сірник. Категорично виключав займання вогнем одягу від обігрівача. Показання потерпілого, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на досудовому слідстві судом ретельно перевірені, і, оскільки вони не були суперечливими, то суд обґрунтовано визнав їх правдивими та такими, що підтверджені іншими доказами. Зокрема, показання потерпілого та засудженого про обставини займання вогнем одягу потерпілого на досудовому слідстві були перевірені шляхом проведення відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого та засудженого, а потім і за участю спеціалістів, за результатами яких, а також за висновками судово-медичної експертизи, версія засудженого щодо обставин події була спростована. Висновками судово-медичних експертиз, які досліджувались судом, в тому числі і шляхом допиту експерта, встановлено, що потерпілий отримав опіки обличчя, тулуба та кінцівок площею 35%, з яких - 15% - це глибокі опіки, що є опіковою хворобою середнього ступеню, а отримані тілесні ушкодження визнані тяжкими. Виходячи із фактичних обставин справи, врахувавши при цьому спосіб, знаряддя вчинення злочину, характер і локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій засудженим, його взаємовідносини з потерпілим, поведінку обох, що передувала злочину, суд дійшов обґрунтовано висновку про спрямованість умислу ОСОБА_2 на умисне вбивство ОСОБА_3 з особливою жорстокістю, який до кінця не доведений з причин, які не залежали від засудженого. Дії ОСОБА_2 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 15., п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначив покарання із урахуванням тяжкості злочину та даних про особу засудженого у відповідності до вимог ст. 65 КК України. Апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляції засудженого та його захисника, які аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, і залишив вирок суду щодо ОСОБА_2 без зміни, навівши відповідне та повне обґрунтування. Ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).Посилання засудженого на відсутність у вироку даних про те, що він не перебуває в шлюбі та виховує малолітню дитину самостійно, не можна визнати істотним порушенням закону і ця обставина не впливає на результат та об'єктивність розгляду кримінальної справи. Істотних порушень кримінально-процесуального закону, в тому числі і права засудженого на захист, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також підстав для скасування вироку і ухвали із закриттям кримінальної справи щодо ОСОБА_2, як зазначено у касаційній скарзі засудженого, по справі не встановлено. На підставі наведеного, керуючись ст. 394-396 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 розділу ХІ, «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, колегія суддів,-

·

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2012 року щодо нього - без зміни.

С у д д і :

Т.А. Широян Т.С. Шилова Н.О. Марчук