Дата документу Справа № 310/7094/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/281/15
Єдиний унікальний № 310/7094/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001742, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.01.2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 1 рік;

- 28.02.2008 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 1 рік;

- 31.03.2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 14.06.2013 року звільнений за відбуттям строку покарання;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України і призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін. Строк покарання ухвалено обчислювати з 01 год. 30 хв. 07.08.2014 року.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Новоолексіївка Приморського району Запорізької області, громадянку України, не працюючу, яка ніде не зареєстрована, проживаючу за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судиму;

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту затримання.

Витрати на залучення експерта на загальну суму 146, 70 грн. віднесено за рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 25 квітня 2014 року приблизно о 23 годині 20 хвилин знаходячись у приміщенні кафе Арка, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Леніна 24-А, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з лівого внутрішнього карману куртки, яка висіла на спинці стільця, таємно, повторно викрав майно, що належить ОСОБА_12 . Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на свій розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 2 348 гривень.

Крім того, 07 липня 2014 року приблизно о 16 годині ОСОБА_10 , знаходячись за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_5 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_13 , вирішив скоїти крадіжку належного останньому майна. З цією метою ОСОБА_10 , оглянувши територію домоволодіння, визначив для себе предмети злочину: металеву трубу, металеву арматуру, два цільних металевих прута та двох металевих секцій паркану.

Того ж дня приблизно о 16 годині 15 хвилин продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою, ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав частину визначеного ним для крадіжки майна, а саме: металеву трубу вагою 14,3 кг., металеву арматуру вагою 4,8 кг., два цільних металевих прута вагою 10,9 кг., а всього загальною вагою 30 кг., що з урахуванням вартості металобрухту 2,5 грн. за 1 кг на час вчинення злочину, складає 75 гривень, яким розпорядився на свій власний розсуд.

В цей же день приблизно о 18 годин 45 хвилин знаходячись в м. Бердянську, ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час спілкування з ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , з метою доведення свого злочинного умислу на скоєння крадіжки всього визначеного ним майна ОСОБА_13 , видаючи викрадене майно за своє, та під приводом необхідності його продажу, попрохав ОСОБА_14 і ОСОБА_15 надати йому допомогу в безпосередньому переносі майна, на що вони погодились, тим самим ввівши їх в оману, щодо злочинності своїх дій.

Відразу після цього, приблизно о 19 годин ОСОБА_10 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 прийшли до території домоволодіння АДРЕСА_5 , де ОСОБА_16 діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрутив металеву секцію паркану Сітка-карта вагою 32,5 кг., та металеву секцію паркану Сітка-карта з поштовим ящиком вагою 34,5 кг., а всього загальною вагою 67кг., що з урахуванням вартості металобрухту 2,5 грн. за 1 кг на час вчинення злочину, складає 167,5 гривень, після чого за допомогою ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , умислом, яких не охоплювалось скоєння крадіжки, таємно, повторно викрав вказане майно, яким розпорядився на свій власний розсуд.

Таким чином, в результаті своїх злочинних дій ОСОБА_10 завдав ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 242 гривні 50 копійок.

Окрім того, 06.08.2014 року приблизно о 02 годині, знаходячись в АДРЕСА_1 , ОСОБА_17 під час спільного з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживання спиртних напоїв, запропонував їм пограбувати мешканців цього будинку, на що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 погодились, тим самим вступили між собою в попередню змову на скоєння злочину.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , перебуваючи всі в стані алкогольного сп`яніння, прийшли до будинку АДРЕСА_6 , та через незачинену хвіртку пройшли на територію вказаного домоволодіння, де підійшли безпосередньо до будинку, після чого ОСОБА_17 , діючи умисно та узгоджено з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ногою вибив вхідні двері та всі разом вони проникли до будинку АДРЕСА_6 .

Знаходячись в будинку, ОСОБА_17 , продовжуючи охоплені спільним умислом злочинні дії, пройшов до спальної кімнати, в якій на цей час спав ОСОБА_18 та діючи умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_18 два удари рукою в обличчя. Відразу після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 пройшов в іншу кімнату будинку, де в цей час знаходився ОСОБА_19 та діючи умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_19 один удар рукою в обличчя, після чого повернувшись в спальну кімнату наніс ОСОБА_18 ще один удар рукою в обличчя. В результаті застосованого насильства, ОСОБА_9 зломив волю ОСОБА_19 та ОСОБА_18 до опіру та позбавив можливості вчинити протидію їх злочинному посяганню.

В цей же час, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб та узгоджено з ОСОБА_20 , користуючись тим, що ОСОБА_17 застосував до ОСОБА_19 та ОСОБА_18 фізичне насильство, пришукали в кімнатах будинку майно, яке можливо викрасти, після чого, продовжуючи виконувати дії об`єднані спільним злочинним умислом, ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_21 відкрито викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_19 та потерпілому ОСОБА_22 .

Відразу після цього, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_23 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд, завдавши потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_22 майнову шкоду на загальну суму 1 482 гривень.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_9 посилається на незаконність вироку через неправильно встановлені фактичні обставини провадження зазначає, що суд не надав належної уваги його показанням, зокрема стосовно того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обмовляють його у тому, що він організував, координував діями останніх та розподіляв викрадене майно. Між тим, в дійсності вони на вчинення злочину не домовлялися, а він лише запропонував купити спиртні напої у потерпілих, саме з цією ціллю він постукав у вікно домоволодіння останніх, і коли його не впустили, він вибив двері, після чого пройшов до кімнати, де перебував потерпілий ОСОБА_22 , який накинувся на нього, а тому він був змушений відштовхнув його. Після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_24 зібрали майно потерпілих, а він допоміг нести деякі речі, зокрема ТВ-тюнер, який закинув у подвір`я свого будинку. На слідуючий день його затримали правники міліції, які у зв`язку із дачею ОСОБА_10 неправдивих свідчень щодо причетності до злочину четвертої особи, почали застосовувати до нього фізичне насилля, внаслідок чого він потрапив до лікарні, але до прокуратури із відповідною скаргою не звертався, оскільки побоювався проблем з працівниками міліції.

Крім того, просить врахувати, що у нього є неповнолітня дитина, мати інвалід 2 групи, яка хворіє на цукровий діабет, єдиним годувальником якої він є, і відносно якої має намір оформлювати опікунство, що він доглядав свого дідуся похилого віку, неофіційно працевлаштований, перебуває на обліку у Центрі зайнятості, незадовільний стан здоров`я, публічно вибачився перед потерпілими та розкаюється у вчиненому.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та обрати відносно нього покарання не пов`язане з позбавленням волі;

- обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що призначаючи йому покарання, суд не врахував в повному обсязі обставини, що пом`якшують його відповідальність, а тому просить врахувати, що він щиросердно розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочинів, спричинена потерпілим шкода відшкодована, внаслідок чого останні до нього претензій не мають, не є ініціатором злочину вчиненого спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , має намір усиновити неповнолітню дитину його цивільної дружини ОСОБА_11 , має молодшого брата, з яким є вихованцями дитячого будинку, вчинив злочин через тяжке матеріальне становище, та застосувати до нього ст. 69 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисників та обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які зокрема в останньому слові просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє і не досліджує висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, а також кваліфікації його дій в цій частині обвинувачення, оскільки в цій частині вирок суду не оскаржується.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в скоєнні відкритого викрадення чужого майна відповідно до формулювання обвинувачення, наведеного в мотивувальній частині вироку, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні наданих доказів, їх правильній оцінці, які вмотивовані наведеним у вироку аналізом доказового значення доказів.

Так, суд першої інстанції дослідив покази потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_19 , які стверджували, що 06.08.2014 року, приблизно о другій годині ночі, до них в будинок, вибивши вхідні двері увірвалися ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_25 , вони видаючи себе за працівників міліції повідомили, що отримали скаргу щодо реалізації потерпілими спиртних напоїв, після чого ОСОБА_26 декілька разів вдарив ОСОБА_27 , а потім ОСОБА_28 . В цей же час ОСОБА_29 складав у пакунок майно потерпілих, відповідно опису, який наведений в обвинувальному акті. Свідок ОСОБА_30 підтвердила покази потерпілих, зазначивши, що всі викрадені речі повернуті. Свідок ОСОБА_31 підтвердила, що ОСОБА_29 і ОСОБА_25 проживали у неї, в її помешканні знаходились два мобільних телефони, ТВ тюнер, фотоапарат, картопля і дві банки консервації, які вона видала працівникам міліції. Такий факт підтверджений результатами огляду місця проживання ОСОБА_29 , в ході якого вилучені викрадені речі (т.2 а.с.11,12). За місцем проживання ОСОБА_26 в ході огляду вилучений ДВД плеєр (т.2 а.с.13,14). Під час огляду місця події (т.2 а.с.9,10) вилучені сліди пальців рук, які відповідно до висновку експерта № 944 від 18.08.2014 року, залишені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.2 а.с.51-64).

Проаналізувавши зазначені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в скоєнні грабіжу і правильно кваліфікував їх дії за ст. 186 ч. 3 КК України як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникнення у житло.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції прийняв до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, дані про особи обвинувачених, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених у ОСОБА_10 щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, а у ОСОБА_9 малолітньої дитини та хворої матері. З урахуванням цих обставин суд призначив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мінімальне покарання, що передбачене санкцією статті обвинувачення. Колегія суддів вважає, що таке покарання є справедливим і таким, що є достатнім для виправлення кожного з обвинувачених. Колегія суддів також не вбачає достатніх підстав для застосування до ОСОБА_9 звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України, оскільки суд першої інстанції послався на всі обставини, які ОСОБА_26 навів у своїй скарзі.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав до задоволення апеляційних скарг та зміни чи скасування вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4