Ухвала

іменем україни

15 січня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

с. Містки, Сватівського району Луганської

області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1,

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Вирішено питання про стягнення судових витрат та долю речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 березня 2014 року близько 11 год., знаходячись за місцем проживання потерпілої ОСОБА_2, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті виниклої сварки, заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть.

Крім цього, ОСОБА_1 21 березня 2014 року, перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_2, таємно викрав дві електронні банківські картки «Ощадбанку», за допомогою яких заволодів грошовими коштами у розмірі 5800 грн., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_1 доводить, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та даним про його особу внаслідок суворості. Указує на те, що при призначенні покарання судом неповною мірою враховано визнання винуватості та щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях, добровільне відшкодування завданих збитків, позитивні характеристики за місцем проживання та стаж роботи механізатором-комбайнером 20 років, наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Зазначає вимогу про пом'якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Засудженим не оскаржуються доведеність його винуватості у вчинених кримінальних правопорушеннях та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України, і у касаційній скарзі не наведено доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування або зміни постановлених судових рішень щодо нього.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_1 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчинених ним злочинів, дані про засудженого, пом'якшуючу та обтяжуючу покарання обставини.

Зокрема, як зазначено в судових рішеннях, суд урахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, одне з яких є злочином середньої тяжкості, а інше віднесене до категорії тяжких, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, мав на утриманні неповнолітню дитину, добровільно відшкодував завдані збитки, а також інші обставини, на які ОСОБА_1 посилається у своїй касаційній скарзі. Пом'якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття ОСОБА_1 у вчинених злочинах. Обтяжуючою покарання обставиною судом визнано вчинення злочинів у стані алкогольного сп'яніння.

Урахувавши тяжкість вчинених злочинів, дані про засудженого, пом'якшуючу та обтяжуючу покарання обставини, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України та пом'якшення призначеного ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України покарання.

Призначене засудженому покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити засудженому ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5