АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів секретар судового засідання учасники судового провадження: прокурор адвокат обвинуваченийОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000101 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Верхні Станівці Кіцманського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , має на утриманні двох малолітніх дітей 2006 і 2007 років народження, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від «06» лютого 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у наступному, 09 квітня 2014 року він був призваний на військову службу за мобілізацією та в складі команди його направлено до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), що знаходиться в м. Чернівці.
09 квітня 2014 року наказом №70 командира вказаної військової частини ОСОБА_7 був зарахований до її списків, всіх видів забезпечення і призначений на посаду лінійного
КП №11-кп/794/147/15 р. Головуючий у І інстанції ОСОБА_8
Категорія ст.408 КК України Доповідач ОСОБА_1 наглядача взводу зв`язку військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).
18.09.2014 року біля 08:00 год. ОСОБА_7 всупереч ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», вимогам ст.ст. 11,16,17,127,128,216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 і вибув до місця свого постійного проживання, де проводив час на власний розсуд.
На вказаний вирок старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
На вищевказану апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав заперечення та просив суд відхилити апеляційну скаргу, а вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляції, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а також обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.
Районний суд, розглядаючи кримінальне провадження у відповідності до вимог ст. 349 КПК України, допитавши обвинуваченого по справі, дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, оскільки останній своїми діями вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, що не оспорюється ні прокурором в поданій апеляційній скарзі, а ні самим обвинуваченим та його захисником.
Що стосується апеляційних вимог прокурора в частині призначення обвинуваченому більш суворого покарання та без застосування вимог ст. 75 КК України то колегія суддів вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судова колегія вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу, обставини, які пом`якшують покарання та призначив йому покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 характеризується по місцю проходження служби та проживання з позитивної сторони, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, визнав свою вину повністю, щиро розкаявся в скоєному, він раніше не судимий, кримінальне правопорушення, яке він вчинив, відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Також районним судом враховано, з чим погоджується і колегія суддів, що у обвинуваченого тяжке сімейне становище, батько пенсіонер, сестра інвалід 1 групи, які потребують допомоги, також на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей ОСОБА_9 , 2006 р.н. та ОСОБА_10 , 2007 р.н., а також дружина.
Ті обставини, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення районний суд визнав такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районним судом не встановлено.
Таким чином, враховуючи вище викладене на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з врахуванням пом`якшуючих обставин, особи винного достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде мінімальне покарання у виді позбавлення волі, встановленої санкцією ст. 408 ч.1 КК України і на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням.
Доводи прокурора в апеляції з приводу не врахування судом першої інстанції при призначенні покарання всіх обставин справи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки районним судом в повній мірі були враховані всі обставини справи, в тому числі і ті на яких прокурор посилається в апеляційній скарзі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону передбачених ст. 409 КПК України, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу старшого прокурора військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія згідно з оригіналом: суддя