АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 11-кп/791/146/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2015 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000056 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_11 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка Білозерського району Херсонської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 02 лютого 2012 року Білозерським районним судом Херсонської області по ст. 296 ч.1, 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на1 рік, 08 листопада 2012 року Білозерським районним судом Херсонської області по ст. 249 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 3400 грн., з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого, вирок від 02 лютого 2012 року виконується самостійно, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання: у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 років.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком від 08 листопада 2012 року Білозерського районного суду Херсонської області шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого.
Стягнено з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 10000 грн.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено особисте зобов`язання.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 08 жовтня 2012 року близько 17 години 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автодорозі Т-1501 «Миколаїв-Станіслав-Херсон», грубо порушуючи вимоги п.п.11.2,13.1,13.3,2.3б,2.9а Правил дорожнього руху України,затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. (зі змінами та доповненнями) в районі 45 кілометру+17.7 метрів, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху через що допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_9 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди: пасажир автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_12 загинув на місці події, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1400 від 31 жовтня 2012 року смерть потерпілого настала закритої травми органів грудної клітини у вигляді травматичного розриву серця, що супроводжувалось гострою втратою крові, що підтверджується наявністю та характером ушкоджень, наявністю рідкої крові зі згустками в плевральних порожнинах, наявністю п`ятен Мінакова під ендокардом, малокров`ям внутрішніх органів, даними судово-гістологічної експертизи; водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1576 від 07 листопада 2012 року отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому 4-ї п`ястної кістки, який утворився при дії тупого предмета, не виключено 08 жовтня 2012 року в салоні автомобіля при зіткненні з другим транспортним засобом, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. Вказані наслідки знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з грубим порушенням зі сторони водія ОСОБА_8 вимог п.11.2 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: « на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконуються випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом», п.13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, який перевозиться і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу». П.13.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», п.2.3б Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,п.2.9а Правил дорожнього руху України, з гідно з яким: «водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин».
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого, вважає вирок суду першої інстанції незаконним і таким, що постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неповнотою судового розгляду. Вважає, що судом безпідставно прийняті пояснення потерпілого ОСОБА_9 стосовно фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, надані ним під час досудового розслідування. Зазначає, що судом не усунуті протиріччя в поясненнях свідка ОСОБА_13 щодо стану дорожнього покриття в момент скоєння ДТП, оскільки потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні не допитувалися.
Вказує, що автотехнічна експертиза № 6704 від 11.02.2014 року проведена на основі слідчого експерименту від 18.10.2013 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , покази якого на місці про обставини, за яких відбулося ДТП 08.10.2012 року, перевірити не було можливості безпосередньо в суді, за відсутності потерпілого в судових засіданнях.
Зазначає, що докази на які посилається у вироку суд першої інстанції не містять даних винності в повному обсязі ОСОБА_8 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки у зв`язку з неузгодженістю висновків експертиз між собою, не містять дані про те, що саме ОСОБА_8 створив аварійну обстановку.
Вважає, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі, не врахував дані про особу обвинуваченого та позбавив останнього можливості виконувати зобов`язання, покладені на нього вироком суду першої інстанції, щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 та судових витрат.
Просить дослідити експертні висновки у кримінальному провадженні, допитати свідка ОСОБА_13 , призначити комплексну транспортно-трасологічну та авто технічну експертизу, дослідити постанови про призначення експертиз, які не досліджувались в судовому засіданні.
Вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та звільнити його від відбування покарання з застосуванням ст. 75 КК України;
- потерпілий ОСОБА_11 вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом не враховані обставини, що пом`якшують покарання. Вказує, що обвинувачений добровільно сплатив йому шкоду, заподіяну злочином та претензій до нього не має. Просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити та призначити обвинуваченому покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши суддю доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, обвинувачений підтримав позицію свого захисника, та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 , прокурор та потерпілий ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, та просили залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін, в дебатах сторони залишились на попередніх позиціях, допитавши потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину за який його засуджено, знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, в суді першої інстанції і обвинуваченим, потерпілими та захисником обвинуваченого не заперечується.
Як встановлено матеріалами справи, органами досудового слідства і судом дотримано вимог ст.ст. 93,94 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, при встановлених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені розглянутими у судовому засіданні та об`єктивно оціненими доказами, яким суд дав належну правову оцінку.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року зі змінами « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». При призначенні покарання за ст. 286 КК України, суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб ( пішоходів, водіїв, працівників відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів,тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 , на час скоєння ДТП, керував автомобілем ВАЗ 2106, в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено довідкою КП Білозерської ЦРБ, з якої вбачається, що рівень алкоголю в крові становив 1,58 проміле (а.п.63), що також підтверджено копією виписного епікризу № 4607 (а.п.77). Показами свідка ОСОБА_13 , підтверджено, що до місця зіткнення автомобілів, обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи своїм автомобілем ВАЗ 2106, рухався по зустрічній смузі руху автомобіля «Мітсубісі» під керуванням ОСОБА_9 , та щоб уникнути зіткнення водій «Мітсубісі» міняв траєкторію руху, але її весь час повторював водій ВАЗа ОСОБА_8 , до моменту зіткнення.
Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 , підтвердив суду фактичні обставини скоєння ДТП, з вини водія ОСОБА_8 , який на час ДТП знаходився в стані алкогольного сп`яніння, та після аварії намагався покинути місце ДТП, та пояснив, що він не мав можливості уникнути ДТП, оскільки обвинувачений рухався по його смузі руху, та повторював його маневри, які він виконував для уникнення ДТП. Обставини вчинення ДТП викладені потерпілим, не спростовані обвинуваченим, та він з ними погодився.
Покази свідка ОСОБА_13 , судова колегія вважає правдивими, послідовними та достовірними, і такими, які об`єктивно висвітлюють причинний зв`язок між діями водія ВАЗ 2106, обвинуваченого ОСОБА_8 , та причиною ДТП і її наслідками, оскільки покази свідка підтверджено слідчим експериментом, експертними висновками, та показами обвинуваченого ОСОБА_8 не заперечуються і не спростовуються, а тому доводи апелянта захисника ОСОБА_7 в частині того, що судом не усунуті протиріччя в поясненнях свідка ОСОБА_13 на думку колегіє є безпідставними.
Доводи апелянта, захисника ОСОБА_7 в частині того, що в підготовчому засіданні здійснювався розгляд кримінального провадження № 0000000, а вирок постановлено у кримінальному проваджені № 0000056, на думку судової колегії не є істотним порушенням кримінального процесуального Закону, яке б тягнуло за собою скасуванню судового рішення у відповідності з вимогами передбаченими ст.409 КПК України, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, до суду надійшло кримінальне провадження № 0000056,(а.п.1), обвинувальний акт затверджено за цим же номером (а.п. 2-4), його копію отримав обвинувачений під розписку 11.04.2014р. (а.п.5), реєстр матеріалів досудового розслідування складено за цим же номером (а.п.6), а тому вважає, що в ухвалі суду від 14 травня 2014 року (а.п.81) помилково зазначено номер № 0000000, що судова колегія вважає опискою, оскільки в зазначеній ухвалі також зазначено прізвище обвинувачено ОСОБА_8 .
На думку судової колегії не є суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону, суперечності в показах свідка ОСОБА_15 , з іншими матеріалами провадження, в частині того, що вона повідомила, що дорожнє покриття було вологим, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дорожнє покриття було сухе, чисте, без пошкоджень (а.п.186-196), як це відображено в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, та в протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 (а.п.199-200), що останній і підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду, та зазначене спростовує покази свідка в частині того, що покриття було мокрим.
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині того, що судом не було безпосередньо допитано в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , який керував автомобілем «Мітсубісі» на момент вчинення ДТП, та який міг би достовірно описати рух автомобілів перед зіткненням, та його причини, на думку колегії є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим було укладено договір на надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_16 (а.п.112-114), та потерпілий звертався до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.п.134-135), з матеріалів провадження вбачається, що справа розглядалася в присутності представника потерпілого, що у відповідності до вимог ст. 55-58, 353 КПК України не є порушенням прав потерпілого, та його допит на думку судової колегії не мав бути обов`язковим, оскільки судом допитаний свідок ОСОБА_15 , який знаходився в машині потерпілого на передньому пасажирському сидінні, та був очевидцем події ДТП, та покази вказаного свідка узгоджуються з експертними висновками, яким судом дана належна правова оцінка.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Призначивши ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких; данні про особу винного, який характеризується позитивно; обставини, що пом`якшують покарання: повне визнання вини, знаходження на утриманні малолітньої дитини, відшкодування заподіяної злочином шкоди потерпілому ОСОБА_11 ; обставини, що обтяжують покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, та призначив йому покарання ближче до нижчої межі, яке колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і таким, що відповідає вимогам ст. 50 та ст. 65 КК України.
Долучені та досліджені в судовому засіданні апеляційного суду документи про те, що обвинувачений самотужки утримує та виховує малолітню дитину, та разом з ним мешкає бабуся 1934 р.н., яка є пенсіонеркою та потребує його допомоги, часткова сплата моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 , за вироком суду, на думку судової колегії не може бути в даному випадку підставою, для пом`якшення покарання обвинуваченому, оскільки з документів вбачається, що його дружина також працює, а тому приймає участь в утриманні малолітньої дитини, а часткова сплата потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди є обов`язком обвинуваченого на виконання вироку.
Крім того обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений в тому числі і за ч.1 ст. 286 КК України,(а.п.74) судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, що на думку судової колегії унеможливлює пом`якшення йому покарання.
Істотних порушень вимог кримінального - процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування судового рішення не встановлено.
З урахуванням наведеного, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись вимогами ст. 404,407,418-419 КПК України, судова колегія
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 - без змін.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді апеляційної інстанції копію ухвали.
Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же час, з дня отримання її копії.
Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_2