АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №
Головуючий у 1 інстанції: Шигірт Ф.С.
ст.286 КК України Доповідач :
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого:
Єстєніної В.В.

суддів: Свамойленко А.І., Яременко А.Ф.

за участю:

прокурора
Єроклінцевої Н.С.

захисника ОСОБА_9. засудженого
ОСОБА_1. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку кримінальну
справу за апеляціями захисника і засудженого ОСОБА_1. на вирок Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2006 року, яким

ОСОБА_1, 1970
року народження,

раніше не
судимого,

засуджено за ч.З
ст.286 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування
всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

Вироком суду засудженого ОСОБА_1. визнано винним в тому, що він 12 липня
2005 року приблизно в 16 годин 20 хвилин (у світлий час доби), у районі 751км,
+ 200 м. автодороги «Київ
-Луганськ - Ізварино», де в той час проводився ремонт дороги, а рух в обох
напрямках здійснювався по смузі дороги передбаченої для руху з боку м. Горлівка
убік м. Донецька, ОСОБА_1, управляючи приналежним йому автомобілем МАЗ-64221
д/н НОМЕР_1із причепом PACTON д/н НОМЕР_2. с
вантажем 7920 кг, у зоні дії
дорожнього знака 3.29 - «обмеження максимальної швидкості 50 км/г», діючи зі
злочинною недбалістю, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, а саме вимога
пункту 12.9«б» „Правил дорожнього руху" затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, рухався убік м. Горлівки зі
швидкістю близько 90 - 93,7 км/ч. У цей час, спереду праворуч від нього, за
розділовим газоном, по смузі закритої для руху, у попутному йому напрямку рухався
автомобіль АЗЛК 2140 д/н НОМЕР_3 під управлінням водія ОСОБА_2., усередині
якого як пасажирів перебували ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6. Під'їхавши
до розриву розділового газону, водій автомобіля АЗЛК ОСОБА_2., не звільнивши
дорогу автомобілю МАЗ під керуванням ОСОБА_1, став виконувати маневр лівого
розвороту через смугу його руху. Побачивши закритої для руху, що рухається по
смузі, автомобіль АЗЛК, що направлявся до смуги його руху, виїхав на цю смугу й
зупинився, ОСОБА_1 усвідомлюючи виникнення небезпеки для руху, продовжуючи свої
злочинні дії, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги пунктів
12.9 «б», 1.5, 12.3 „Правил дорожнього руху", не вжив заходів до зниження
швидкості керованого їм автомобіля до припустимої та аж до зупинки, і став
подавати звукові сигнали водієві ОСОБА_2. Вбачаючи, що автомобіль АЗЛК не
залишає смугу його руху й не реагує на звукові сигнали, ОСОБА_1 несвоєчасно
застосував гальмування і виконав маневр вліво, внаслідок чого керований їм
автомобіль МАЗ-64221 д/н НОМЕР_1своєю передньою частиною зіштовхнувся з лівою
боковою частиною автомобіля АЗЛК 2140 д/н НОМЕР_3, під управлінням водія
ОСОБА_7.

В результаті дорожньо-транспортного події постраждалі
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5.
і ОСОБА_6. померли від
отриманих тяжких тілесних пошкоджень.

В апеляціях засуджений і його захисник просили вирок суду
скасувати, провадження по кримінальній справі закрити, скасувавши запобіжний
захід та звільнивши ОСОБА_1з під варти, через допущену однобічність та неповноту
слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і допущені
суттєві порушення кримінально-процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів апелянти посилаються на те,
що висновки суду ґрунтуються на суперечливих висновках автотехнічних експертиз
та показаннях малолітнього свідка ОСОБА_8. Так, в судовому засіданні було
встановлено, що малолітній свідок не може навіть приблизно орієнтуватися в
метричних та часових вимірах, а тому його показання не можуть бути вирішальними
при вирішенні питання про винуватість засудженого у ДТП.

Висновки експертизи, в свою чергу, приведені стосовно двох дорожніх
ситуацій: автомобіль постраждалого під час ДТП стояв, друга - в цей час цей автомобіль рухався. При
цьому, висновки експертизи є взаємовиключними, бо в першому випадку - водій
цього автомобіля не мав можливості запобігти зіткненню автомобілів, в другу -
він мав цю можливість і йому ніщо не перешкоджало.

Суд на це не звернув уваги і, більш того, допустив
суперечності у вироку, ґрунтуючи свої висновки на припущеннях: автомобіль
постраждалого до зіткнення рухався, стояв, або почав рух, що є порушенням
процесуального законодавства.

Також, суд, відмовивши у задоволенні клопотань захисника
і ОСОБА_1. порушив право останнього на захист, оскільки засуджений наголошував
на тому, що досудовим слідством та судом неповно встановлено фактичні обставини
ДТП, через що
наполягав на проведенні повторного технічного огляду автомобілів та відтворення
обставин події з його участю, щоб дослідити чи міг він в конкретних дорожніх
умовах рухатися з тією швидкістю, як встановлено експертизою, встановити момент
виникнення безпеки для його подальшого безперешкодного руху та причини ДТП.

Крім того, апелянти посилаються на те, що суд у порушення
норм цивільно-процесуального законодавства, вирішуючи питання цивільного
позову, не дослідив матеріальне положення власника джерела підвищеної
небезпеки.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_1. та його
захисника ОСОБА_9., які
підтримали принесені ними апеляції в повному обсязі та наполягали на скасуванні
вироку суду та закритті провадження по справі у зв'язку з не винуватістю
засудженого за підстав, наведених ними в апеляціях; прокурора, який частково
погодився з апеляціями засудженого та його захисника та вважав за необхідне
скасувати вирок суду, а справу повернути на додаткове розслідування через
допущену неповноту та однобічність досудового слідства, дослідивши матеріали
кримінальної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що принесені
апеляції підлягають частковому задоволенню, а вирок суду -скасуванню з
поверненням справи на додаткове розслідування за таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, останній, визнаючи засудженого ОСОБА_1.
винуватим у вчиненні інкримінованого тому злочину, послався на те, що
дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено те, що
дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок того, що автомобіль АЗЛК 2140 д/н
НОМЕР_3під керуванням постраждалого ОСОБА_2. виїхав на смугу руху автомобіля
МАЗ 64221 д/н НОМЕР_1під керуванням засудженого та зупинився, а засуджений
ОСОБА_1., в той же час, рухаючись зі швидкістю, що перевищувала допустиму на
вказаному відрізку автотраси, перебуваючи від автомобіля постраждалого на
відстані, яка забезпечувала йому можливість запобігти зіткнення автомобілів
шляхом екстреного гальмування, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху
своєчасно не вжив заходів для зниження швидкості свого автомобіля аж

до його зупинки,
та скоїв наїзд на автомобіль під керуванням ОСОБА_2., внаслідок чого останній
та четверо пасажирів автомобіля загинули.

В той же час, суд у вироку припускає, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2.
безпосередньо перед зіткненням міг розпочати рух, оскільки вірогідно, що водій
ОСОБА_2. вживав заходів для звільнення смуги руху автомобіля засудженого, про що
можуть свідчити два відбитки номерного знака автомобіля МАЗ на лівій боковій
поверхні автомобіля АЗЛК.

При цьому суд, перш за все, виходив із показань малолітнього свідка
ОСОБА_8. та висновків автотехнічної та комплексної експертиз, висновки яких
обгрунтовані експертними дослідженнями, зробленими на підставі вихідних даних,
визначених на досудовому слідстві слідчим. В постанові суду про призначення
комплексної судово-технічної та автотехнічної експертизи - такі дані не
наведені.

Виходячи з даних, визначених органом досудового слідства
в постановах про призначення цих експертиз розрахунки експерта проведені з
урахуванням того, що автомобіль засудженого рухався до зіткнення зі швидкістю
40 км/год і за 3 секунди подолав відстань протягом 11,6м ( траєкторія руху
автомобіля АЗЛК при виконанні
маневру лівого розвороту, визначена при проведенні відтворення обстановки ДТП з участю
засудженого).

Момент небезпеки для подальшого руху цього ж автомобіля
органом досудового слідства визначено у 2 варіантах : 1 - момент початку
виконання водієм ОСОБА_2. лівого розвороту, час руху в небезпечному напрямку -
3 сек.; 2 - з
моменту зупинки автомобіля постраждалого на смузі руху автомобіля під
керуванням засудженого пройшло не більше 3 сек.

Згідно експертних висновків постраждалий ОСОБА_2. в обох
випадках ( якщо автомобіль перебував у статичному стані або рухався з незначною
швидкістю) мав технічну можливість запобігти зіткненню автомобілів за умов
виконання ним п.10.1 Правил дорожнього руху, будь-яких технічних перешкод для
цього не існувало.

Засуджений ОСОБА_1. також мав технічну можливість
запобігти ДТП за умов
виконання ним п.12.3 та 12.9 Правил дорожнього руху, оскільки він, виходячи із
розрахунків експерта рухався зі швидкістю, що значно перевищувала допустиму на
вказаному відрізку автотраси ( 90-93км/год > 50 км/год), та величина
віддалення його автомобіля від місця зіткнення значно більше зупиненого шляху (
71,2 - 74,1м > 34м ).

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції
колегія суддів не може, вважаючи їх передчасними та такими, що зроблені без
ретельного дослідження фактичних обставин по справі і встановлення дійсного
механізму дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів виходить з
наступного.

Як свідчить протокол огляду місця події ДТП сталося на
автотрасі сполученням Київ-Луганськ-Ізварино в районі 751 км+200м в межах дії
дорожніх знаків 1.37; 2.1; 3.1; 4.2; 5.26; 3.21; 3.29; 4.1; 5.60 Правил
дорожнього руху.

Таким чином, неспростовно встановлені фактичні дані - те,
що максимально допустима швидкість на даному відрізку дороги - 50 км/год,
засуджений ОСОБА_1. рухався по головній дорозі, а постраждалий ОСОБА_2. - по
смузі закритій для руху автотранспорту і до зіткнення став виконувати маневр
лівого розвороту.

Разом з тим, така фактична обставина як максимально допустима
швидкість руху при проведені автотехнічних та комплексної експертиз не
враховувалися, оскільки ця величина не була наведена слідчим і судом в
постановах про призначення цих експертиз.

Напроти, висновки всіх проведених по даній справі автотехнічних експертиз
свідчать про те, що при проведені розрахунків експертом враховувалася лише
швидкість руху автомобіля під керуванням засудженого, що була визначена слідчим
в постановах про призначення цих експертиз, а саме - ця швидкість становила 40
км/год., що не можна

визнати
правильним, оскільки Правилами дорожньо руху для максимально встановлена
швидкість для цієї ділянки автотраси становить 50 км/ год.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на вільне
визначення органом досудового слідства моменту безпеки для подальшого
безпечного руху автомобіля під керуванням засудженого та час руху по цій
траєкторії, в той час як відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху безпека
для руху визначена як зміна дорожньої обстановки ( в т.ч. і поява рухомого
об'єкту, що наближається до смуги руху транспортного засобу або перетинає її)
чи технічного стану транспортного засобу , яке загрожує безпеці дорожнього руху
та змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися...

Як наведено вище, таким рухомим об'єктом був автомобіль під керуванням
постраждалого ОСОБА_2., який, змінюючи напрямок свого попереднього руху, став
виконувати маневр лівого розвороту в порушення вимог п.10.1 ПДР.

Отже, момент виникнення безпеки для подальшого руху учасників останнього і
повинні бути визначені, виходячи саме з цього, оскільки відповідно до п.1.4
наведених Правил кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те,
що і інші учасники виконають ці Правила.

До того ж, вихідні дані в постановах органу досудового слідства про
призначення автотехнічних експертиз в частині того, що відстань в 11.6 м при
виконанні лівого розвороту постраждалий ОСОБА_2. подолав за 3 сек., суперечить
протоколу відтворення обставин події ДТП
з участю засудженого, оскільки згідно протоколу цієї слідчої дії експериментальним
способом однозначно цей час не визначено, бо засуджений не зміг категорично
визначитися з цим питанням, через що відтворення було припинено. (а.
С.90-10ІТ.1)

Показання малолітнього на момент ДТП свідка
ОСОБА_8.О. також не можна визнати однозначними. Як пояснював свідок на
досудовому слідстві, він знаходився неподалік від місця зіткнення автомобілів і
бачив, що автомобіль АЗЛК стояв у розриві розподільного газону на смузі руху
автомобіля МАЗ, який, в той же час, рухався в напрямку м. Горлівка і подавав
звуковий сигнал автомобілю АЗЛК,
а через 3 сек. відбулося
їх зіткнення. ( а. с. 108 - 118 т.1 )

В судовому засіданні свідок дав інші показання: з
моменту, коли інший очевидець ДТП
привернув його увагу до цієї події і до моменту зіткнення автомобілів
сплинуло 10 сек., а в той
же час - звуковий сигнал тривав 15 сек.
Крім звуку сигналу був і звук гальмування. „ Гальмував МАЗ після сигналу...
Як наблизилися автомобілі друг до друга ми не бачили. Тільки момент зіткнення,
після удару МАЗ трохи протяг Москвич. Я не бачив чи раптово виїхав
Москвич." ( а. с. 43 - 44 т.
2 )

Наведені
суперечності не з'ясовані та не усунені.

В той же час, як органом досудового слідства, так і судом
не допитані інші очевидці дорожньо - транспортної пригоди, перш за все -
хлопець на ім'я Іван, який, як вказував свідок ОСОБА_8., першим побачив,
що відбувається на дорозі і привернув їх увагу до тієї події.

Разом з тим, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10., якому було
доручено проведення всіх призначених по справі автотехнічних експертиз, в т.ч.
і комплексної, пояснив про те, що технічно правильне визначення наведених
вихідних даних істотно впливає на висновки про наявність чи відсутність у водія
ОСОБА_1. технічної можливості запобігти дорожньо - транспортній пригоді.

Отже, за наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що
механізм дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули п'ятеро
постраждалих з достатньою повнотою не встановлено, тобто - по справі допущена
неповнота та однобічність досудового слідства, яка не може бути усунена в
судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів визнає також обґрунтованими і
доводи апеляцій засудженого та його захисника про те, що органом досудового
слідства та судом без достатніх підстав було відмовлено в задоволенні їх
клопотання про проведення: повторного технічного огляду автомобіля МАЗ, яким
керував засуджений, відтворення обставин події та комплексної експертизи з
метою встановлення дійсного механізму дорожньо -транспортної події, оскільки
засуджений наполягав на тому, що він не міг рухатися зі швидкістю, встановленою
автотехнічною експертизою, бо перед зіткнення невдовзі сам змінював напрямок
руху, а тому до мінімуму зменшив швидкість і до зіткнення не міг набрати
швидкість 90-93 км/год, враховуючи те, що рухався на автомобілі МАЗ із
навантаженим причепом, що перед зіткненням долав „ мертву зону", коли йому
з місця водія автомобіля МАЗ не було видно автомобіль постраждалого.

На переконання колегії суддів наведені обставини є суттєвими для повного та
всебічного встановлення фактичних обставин скоєного злочину, а тому мають бути
ретельно перевірені.

За наведених підстав вирок суду підлягає скасуванню, а справа - поверненню
прокурору на додаткове розслідування, при якому необхідно ретельно встановити
механізм зіткнення транспортних засобів, для чого : встановити та допитати
очевидців ДТП (
показання свідка ОСОБА_8.),
при необхідності провести відтворення обставин ДТП з їх участю; з участю спеціалістів провести повторне
відтворення обставин ДТП
як з метою перевірки доводів засудженого, так і з метою правильного
встановлення моменту небезпеки для подальшого руху автомобіля засудженого,
наведених ним та захисником в апеляціях, після чого з урахуванням неспростовних
даних про максимально допустиму швидкість руху транспортних засобів на ділянці,
де відбулося зіткнення, інших об'єктивних даних, встановлених оглядом місця
події, призначити комплексну автотехнічну - транспортно -трасологічну
експертизу , на розв'язання якої серед інших питань поставити питання: якою
була швидкість обох транспортних засобів у момент зіткнення, виходячи зі сліду
гальмування та наступного руху юзом; скільки часу необхідно було засудженому
для екстреної зупинки транспортного засобу; на якій відстані від місця
зіткнення міг находитися автомобіль під керуванням засудженого у той момент,
коли останній сприйняв дорожню обстановку як таку, що потребує екстреного
гальмування; який час цей же автомобіль рухався у стані гальмування до
зіткнення чи до повної зупинки; чи достовірні з технічної точки зору показання
засудженого про механізм ДТП,
після чого вирішити питання про винуватість чи не винуватість ОСОБА_1. у ДТП, при якому загинули
п'ятеро потерпілих.

Приймаючи до уваги те, що запобіжний захід з підписки про
невиїзд на утримання під вартою ОСОБА_1. було змінено вироком суду, внаслідок
скасування якого запобіжний захід останньому слід залишити підписку про
невиїзд.

Керуючись ст.,
ст..365-366 КПК України , колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засудженого ОСОБА_1. та його захисника ОСОБА_9. задовольнити частково; вирок Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2006 року стосовно
ОСОБА_1 скасувати, справу повернути на додаткове розслідування прокурору
Донецької області.

Запобіжний захід ОСОБА_1змінити з утримання під вартою на
підписку про невиїзд.

Звільнити ОСОБА_1л,під варти негайно в залі суду.