Справа № 731/856/14
Провадження № 1-кп/731/2/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2015 року Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

неповнолітніх, щодо яких вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законних представників неповнолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Варва клопотання старшого слідчого Варвинського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_12 , погоджене з старшим прокурором прокуратури Варвинського району ОСОБА_3 , про застосування до неповнолітніх: ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

учня 8-а класу Варвинської ЗОШ 1-ІІІ ступенів

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_2 , учня 7-а класу Варвинської ЗОШ 1-ІІІ ступенів

примусових заходів виховного характеру, -

В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2014 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого Варвинського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_12 , погоджене з старшим прокурором прокуратури Варвинського району ОСОБА_3 , про застосування до неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля неповнолітніх, заборонивши їм перебувати поза домівкою з 22 години по 6 годину кожного дня строком на три місяці та передачі неповнолітніх під нагляд батьків строком на 1 рік, мотивуючи тим, що неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 29 вересня 2014 року близько 17 години 30 хвилин на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до неповнолітнього ОСОБА_4 умисно нанесли останньому декілька ударів ногами по сідницях та по правій нозі, чим спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді синця на правій сідниці та п`яти синців на правій нижній кінцівці, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 434 від 2 жовтня 2014 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, проте не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

В судовому засідання малолітній ОСОБА_7 свою вину у скоєні суспільно- небезпечного діяння визнав та пояснив, що дійсно наніс декілька ударів ногою в область сідниці ОСОБА_13 , проте злих намірів щодо потерпілого не мав. Все відбувалося під час того, коли ОСОБА_14 катався на велосипеді, а він разом з ОСОБА_15 також намагалися покататися на велосипеді Свистуна. Свистун то дозволяв їм кататися, то перешкоджав цьому. Саме в цей час він застосував силу до ОСОБА_13 , штовхав його. Чи наносив удари ОСОБА_6 він сказати не може. У скоєному жалкує та просить вибачення у потерпілого.

ОСОБА_6 заперечив факт нанесення ним ударів ОСОБА_16 та пояснив, що він лише катався разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_14 на велосипеді останнього, падали з велосипеда, але ударів не наносив. В тому, що трапилося, він жалкує і просить вибачення у потерпілого.

Проте судом встановлено, що вина у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_16 малолітніми ОСОБА_18 так ОСОБА_15 доведена та підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що він на стадіоні в смт. Варва на запасному футбольному полі катався на велосипеді з електричним приводом. Там також перебували інші хлопці та дівчата. Лопастинський попросив у нього проїхати на велосипеді, але не справився з керуванням і ударився в паркан. Після цього він нікому не дозволяв брати велосипед, за що ОСОБА_17 і ОСОБА_15 декілька разів ударили його ногами в область сідниці. Крім того ОСОБА_17 умисно штовхнув його, від чого він упав на металеві труби і розбив свій мобільний телефон.

Показання ОСОБА_13 підтвердили в судовому засіданні малолітні свідки, які були присутніми на стадіоні під час інциденту між ОСОБА_19 та ОСОБА_18 і ОСОБА_15 .

Зокрема, свідок ОСОБА_20 підтвердила той факт, що ОСОБА_17 наносив удари ОСОБА_14 , штовхнув його на металеві труби, від чого у Свистуна випав його мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що бачила саме той момент, коли ОСОБА_15 наніс два удари ногою по сідниці ОСОБА_16 .

Прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про застосування щодо неповнолітніх примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження їх дозвілля, шляхом заборони перебувати поза домівкою з 22 години по 6 годину кожного дня строком на 3 місяці та передачі їх під нагляд батьків на строк один рік.

Інші учасники судового розгляду щодо задоволення зазначеного клопотання не заперечували.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено, що суспільно-небезпечне діяння, вчинене неповнолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підпадає під ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), проте на час його вчинення вони не досягли віку, з якого настає відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, на момент вчинення протиправного діяння ОСОБА_17 виповнилося 12 років, а Лопастинському - 13 років.

Відповідно до ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.

Частина 2 статі 97 КК України передбачає можливість застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених частиною другою статті 105 цього Кодексу, до осіб, які до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинили суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють та інші заходи.
Відповідно до ч. 1 ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» орієнтує суди, що метою застосування таких заходів має бути забезпечення інтересів неповнолітнього, які полягають в одержанні не тільки належного виховання, а й освіти, лікування, соціальної, психологічної допомоги, захисту від жорстокого поводження, насильства та експлуатації, а також у наявності можливості адаптуватися до реалій суспільного життя, підвищити загальноосвітній і культурний рівень, набути професії та працевлаштуватися.
Заслухавши висновок представника служби у справах дітей Варвинської РДА ОСОБА_11 , показання законних представників малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з`ясувавши всі обставини провадження, суд приходить до переконання, що з метою одержання належного виховання неповнолітніми ОСОБА_15 та ОСОБА_17 до них слід застосувати примусові заходи виховного характеру.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що малолітній ОСОБА_6 навчається у 8-А класі Варвинської ЗОШ 1-3 ступенів, по місцю навчання та проживання характеризується позитивно, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у Варвинському РВ УМВС України в Чернігівській області та службі у справах дітей Варвинської РДА не перебуває, має задовільний стан здоров`я, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виховується у нормальній сім`ї. Батьки дитини здатні позитивно впливати на його виховання.

Малолітній ОСОБА_7 навчається у 7-А класі Варвинської ЗОШ 1-3 ступенів, по місцю навчання та проживання характеризується позитивно, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у Варвинському РВ УМВС України в Чернігівській області та службі у справах дітей Варвинської РДА не перебуває, має задовільний стан здоров`я, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виховується у нормальній сім`ї. Батьки малолітнього здатні позитивно впливати на його виховання.

Вирішуючи питання про необхідність застосування відносно малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру та його виду, суд приймає до уваги, що основною метою застосування заходів - є належне виховання дітей, спрямування зусиль на належне відношення їх самих до вчиненого діяння, та вважає достатнім для їх виправлення застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі їх під нагляд батьків, що буде достатнім для запобігання вчинення ними в майбутньому суспільно-небезпечних діянь.

Разом з тим, суд вважає, що застосування обмеження їх дозвілля шляхом заборони перебувати поза домівкою з 22 години по 6 годину кожного дня строком на 3 місяці є не коректним, оскільки дітям такого віку таке обмеження встановлює закон.

Запобіжні заходи застосовані не були.

На підставі ст. ст. 97, 105 КК України, керуючись ст. ст. 498, 500, 501, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання про застосування до неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру задовольнити частково.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_9 строком на 1 (один) рік.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1