Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі :
суддів
Гошовської Т.В., Шевченко Т.В.
засудженого
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 серпня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи в
суді першої інстанції, касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його
захисникаОСОБА_3 на вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2008 року.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Полтави Полтавської області,
громадянина України, учня 3-го курсу Полтавського професійного ліцею
транспорту, жителя АДРЕСА_1, раніше не судимого, -
засуджено за ч. 2 ст. 15 і п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України КК України на 10 років позбавлення волі без конфіскації
майна; за ч. 3 ст. 289 КК України на 7
років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 187 КК України на 5
років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 10 років без конфіскації майна зі сплатою штрафу у
Виключено з обвинувачення вказівку про вчинення ОСОБА_1 злочину у стані
алкогольного сп'яніння.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Полтавської
обласної державної адміністрації 420 грн. 62 коп. витрат за стаціонарне
лікування ОСОБА_4; на користь потерпілого ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної
шкоди 4 409 грн. 70 коп. та 30 000 грн. моральної шкоди, а також 787 грн. 59
коп. судових витрат за проведення експертиз.
Вирішено питання щодо речових доказів.
По справі також постановлені три окремі ухвали про допущені з боку органів
досудового слідства та адвоката ОСОБА_5 порушення вимог
кримінально-процесуального закону.
Як визнав встановленим суд, ОСОБА_1 вчинив злочини за таких обставин.
2006 року ОСОБА_1, будучи неповнолітнім, перебуваючи біля кінотеатру «Колос» у
м. Полтаві по вул. Гоголя 22, маючи на меті поїхати в с. «Сади Мічуріна» за
плодами шипшини для виготовлення композиції на фітоконкурс до «Дня міста
Полтави», приблизно о 10 годині 30 хвилин підійшов до автомобіля НОМЕР_1під
керуванням ОСОБА_4 - таксі № 28 служби «050», взяв візитку служби таксі «050» та
з'ясував вартість проїзду.
О 10 годині 51 хвилині цього ж дня,
ОСОБА_1 викликав зі свого мобільного телефону через оператора «050» таксі під №
28 до кінотеатру «Колос».
таксі, ОСОБА_1 сів на заднє сидіння за водієм і вказав напрямок руху до с. Жуки
Полтавського району. При під'їзді до
с. Жуки ОСОБА_1 попросив водія підвезти його до садівничого кооперативу
«Сади Мічуріна» та зупинитись поблизу кінцевої зупинки автобуса.
Під час розрахунку між ОСОБА_1 та
водієм таксі (потерпілим ОСОБА_4) виникла сварка через невірно повернуту, як на
думку ОСОБА_1, решту грошей за проїзд.
Будучи обуреним такими діями,
ОСОБА_1 вирішив вчинити розбійний напад на потерпілого з метою заволодіння його
злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння
грошима, ОСОБА_1 притиснувши потерпілого до сидіння, приставив ніж до передньої
частини шиї ОСОБА_4, а коли потерпілий став чинити опір та захищатися від дій
ОСОБА_1, останній, зрозумівши, що не зможе заволодіти грошима, вирішив вчинити
умисне вбивство потерпілого з корисливих мотивів.
Із цією метою ОСОБА_1, усвідомлюючи
небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і
бажаючи їх настання, намагався лезом ножа перерізати горло потерпілому, а коли
останній зміг перешкодити цьому, ОСОБА_1 став діяти більш активніше, завдаючи
потерпілому ще й колото-різані удари ножем по тулубу в області грудної клітки.
Коли потерпілому ОСОБА_4 вдалося
відчинити двері автомобіля і вибігти з нього, ОСОБА_1, переслідуючи досягнення
своєї мети на вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів, встиг завдати ще
один удар ножем по тулубу потерпілого в область спини.
Всього ОСОБА_1 заподіяв потерпілому
ОСОБА_4 не менше шести колото-різаних ран, які у своїй сукупності відносяться
до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
ОСОБА_1 деякий час переслідував
ОСОБА_4, проте, зрозумівши, що втратив свою перевагу у нападі і не зможе
довести до кінця свого умислу, направленого на умисне вбивство потерпілого, у
зв'язку з його опором, а також впевнившись, що той відбіг на значну відстань,
повернувся до автомобіля, завів двигун, однак, не маючи навиків водіння
автомобіля, не впорався з керуванням і з'їхав у кювет. Після цього, намагаючись
виїхати звідти, пошкодив коробку перемикання передач.
Зрозумівши, що виїхати на дорогу
він не зможе, ОСОБА_1 обшукав салон автомобіля, заволодів при цьому грошима в
сумі 157 грн., документами на право керування транспортним засобом та
посвідченням водія на ім'я ОСОБА_4
Після цього, пошкодивши дріт рації,
щоб потерпілий не зміг зв'язатися з диспетчером, та забравши із собою ключі від
замка запалення, залишив салон.
Ключі від машини та документи
ОСОБА_1 викинув у лісопосадці по дорозі до с. Жуки.
У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи
фактичні обставини справи та кваліфікацію дій засудженого, порушує питання про
зміну вироку у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону при
призначенні покарання. При цьому посилається на те, що при призначенні
покарання за сукупністю злочинів судом були порушені вимоги ст. 70 КК України,
оскільки, визначаючи остаточне покарання шляхом поглинення більш суворого
покарання менш суворим, суд у той же час вказав на те, що штраф у розмірі 510
грн. має виконуватися самостійно. У зв'язку із цим прокурор просить виключити із резолютивної частини
вироку при визначенні ОСОБА_1 остаточного покарання за сукупністю злочинів
посилання на сплату штрафу у розмірі 510 грн. та вважати його засудженим за сукупністю
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 і п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст.
187, ч. 3 ст. 357 КК України на 10 років позбавлення волі без конфіскації
майна.

У касаційних скаргах і доповненнях до них засуджений та захисник порушують питання про зміну вироку щодо ОСОБА_1 у зв'язку з невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням
кримінального закону та істотним порушенням кримінально-процесуального закону.
При цьому посилаються на те, що суд був позбавлений можливості зробити
правильні висновки щодо дійсних фактичних обставин справи, оскільки протокол
судового засідання суперечить запису технічного фіксування і не відповідає
дійсності, що призвело до безпідставного засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, п.
6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України. Як вони стверджують, у
ОСОБА_1 не було умислу на вчинення цих злочинів, ніяких дій для цього він не
вчиняв, що підтверджується показаннями свідків та самого засудженого, а тому
вирок у цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за
відсутністю в його діях складу злочину. Вважають також, що дії ОСОБА_1 за ч. 1
ст. 187 КК України слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки
корисливого мотиву у нього не було і тілесні ушкодження середньої тяжкості він
спричинив потерпілому внаслідок неправомірних дій останнього, який неправильно
вирахував плату за проїзд і не хотів повертати гроші. Через це між ОСОБА_1 і
потерпілим виник конфлікт, під час якого ОСОБА_1 з метою залякати потерпілого
дістав ніж, приставив його до шиї потерпілого, а коли між ними почалася
боротьба, то потерпілий фактично сам наразився на ніж. Крім того, касатори
вказують, що під час досудового слідства і при першому розгляді справи в суді
було порушено право ОСОБА_1 на захист, внаслідок чого, а також і застосування
до нього на досудовому слідстві недозволених методів слідства він частково
обмовив себе, вказуючи, що мав намір заволодіти грошима потерпілого ОСОБА_4 і
вчинив на нього розбійний напад. Також вказують на неправильне вирішення судом
цивільного позову, у зв'язку із чим порушують питання про скасування вироку в
цій частині з направленням справи на новий судовий розгляд у порядку цивільного
судочинства.

Потерпілим ОСОБА_4 подані письмові заперечення на касаційні скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора,
який підтримав касаційне подання та заперечував проти задоволення
касаційних скарг, пояснення засудженого та його захисників, які підтримали
касаційні скарги та не заперечували проти задоволення касаційного подання,
перевіривши доводи касаційного подання та касаційних скарг, колегія суддів
вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню, а касаційні скарги
задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначених
злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується
дослідженими у судовому засіданні доказами та є обґрунтованим. Тому доводи у
касаційних скаргах засудженого та його захисника про невідповідність висновків
суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи - безпідставні.

Так, сам ОСОБА_1, з огляду на його показання і на стадії досудового
слідства, і в судовому засіданні, по суті, визнавав факт спричинення ним ножем
ОСОБА_4 тілесних ушкоджень в області шиї та тулубу.

Крім того, під час допиту ОСОБА_1 як обвинуваченого з участю адвоката
ОСОБА_6, обраної йому батьками, а також при першому розгляді справи у суді він
визнавав, що зазначені дії щодо ОСОБА_4 були вчинені з метою заволодіти грошима
потерпілого.

Посилання у касаційних скаргах на те, що адвокат ОСОБА_6 неналежним чином
виконувала свої обов'язки, внаслідок чого ОСОБА_1 давав показання, які не
відповідають дійсності, перевірялися судом першої інстанції й обґрунтовано
визнані безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_6 була запрошена батьками
ОСОБА_1 для здійснення захисту останнього під час досудового слідства та в суді
і брала участь у цілому ряді слідчих дій та при першому судовому розгляді
справи. При цьому ні ОСОБА_1, ні його батько - захисник ОСОБА_3 не заявляли про
те, що адвокат ОСОБА_6 здійснює
захист неналежним чином. Ці заяви виникли після того, як до участі в справі був
допущений інший адвокат і ОСОБА_1 втретє змінив свої показання щодо фактичних
обставин розвитку подій.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що показання, які давав ОСОБА_1 у
присутності адвоката ОСОБА_6 є допустимим доказом у справі, а зміна ОСОБА_1 у
подальшому своїх показань обумовлена обраною ним позицією свого захисту, а не
неналежним здійсненням адвокатом ОСОБА_6 своїх професійних обов'язків.

Винність ОСОБА_1 підтверджується і показаннями потерпілого ОСОБА_4, як на
досудовому слідстві, у тому числі і при відтворенні обстановки і обставин
події, так і під час неодноразових допитів у суді, із яких убачається, що
ОСОБА_1, знаходячись у салоні автомобіля на задньому сидінні за ним, заявив, що
має його вбити і, притиснувши його однією рукою до сидіння, приставив ніж лезом
до шиї та намагався перерізати горло. Але йому вдалося відкинути руку
нападника, а тому поріз на шиї не був глибоким. Не дивлячись на його активний
опір, ОСОБА_1 продовжив свої дії, знову намагався перерізати йому горло, але
він перешкодив цьому. ОСОБА_1 продовжував завдавати йому удари ножем в область
голови та по тілу, які він намагався відвернути, вириваючись та відтягуючи його
руку з ножем. Коли йому вдалося вискочити з автомобіля, ОСОБА_1 наздогнав його
і також завдав удари ножем у спину. Стікаючи кров'ю, він просив засудженого
викликати медичну допомогу, однак той з ножем знову кинувся на нього. Пробігши
деяку відстань, він ховався деякий час у кущах, а далі повернувся на місце
події, де ОСОБА_1 уже не було.

ОСОБА_4 також пояснював, що саме внаслідок його активного захисту завдані
йому засудженим тілесні ушкодження мали більше поверховий та різаний характер.

З огляду на матеріали справи показання потерпілого ОСОБА_4 про конкретні
дії ОСОБА_1 щодо нього були послідовними, суперечностей вони не містили і
підтверджувалися іншими розглянутими у судовому засіданні доказами. Тому суд
обґрунтовано визнав його показання достовірними. Посилання ж у скаргах на
непослідовність показань потерпілого є безпідставними.

Відповідно з висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_4 виявлені рани
м'яких тканин шиї з пошкодженням м'язів шиї до персневидного хряща, м'яких
тканин грудної клітини зліва, у проекції четвертого міжребір'я, м'яких тканин
по біляхребтовій лінії зліва, на рівні верхньої третини лопатки, правої вушної
раковини з розсіченням хряща, пальців правої та лівої кисті, м'яких тканин
правого надпліччя, правого плеча, а всього 9 колото-різних ран від дії
колото-ріжучого предмета, геморогічний шок другого ступеня, а також струс
головного мозку.

Ці дані щодо характеру тілесних ушкоджень підтвердив і свідок ОСОБА_7 -
лікар, який надавав першу медичну допомогу потерпілому. Як убачається з його
показань, в області шиї у ОСОБА_4 було пошкодження до персневидного хряща з
повним пересіченням кивального м'яза, за яким розташована сонна артерія.

Зазначені ушкодження у потерпілого могли утворитися за обставин, на які
він, а також засуджений указували під час відтворення обстановки та обставин
події.

Отже, характер та кількість виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень
(різані та колото-різані рани) спростовують твердження у касаційних скаргах про
те, що потерпілий сам наштрикнувся на ніж, який ОСОБА_1 тримав у руці з метою
налякати потерпілого.

Винність ОСОБА_1 підтверджується й іншими наявними у справі, дослідженими в
судовому засіданні доказами, аналіз яких суд дав у вироку.

Доводи у касаційних скаргах про те,
що засуджений не мав умислу на заволодіння грошима ОСОБА_4, безпідставні та
спростовуються зібраними у справі доказами, зокрема зазначеними вище
показаннями самого ОСОБА_1 на стадії досудового слідства та при першому
розгляді справи в суді, згідно з якими він діяв із наміром заволодіти грошима
ОСОБА_4 та фактично заволодів ними, коли після застосування насильства до
потерпілого повернувся до автомобіля.

Твердження у скаргах про відсутність у засудженого умислу на вбивство
потерпілого з посиланням на те, що засуджений не наздоганяв ОСОБА_4 із тим, щоб
довести намір на вбивство до кінця, хоча мав таку можливість, є безпідставними.

Аналогічного змісту твердження ОСОБА_1 у судовому засіданні ретельно перевірялося
судом і обґрунтовано визнано безпідставним.

Так, як указував потерпілий, нападник не міг не зважити на його тяжкий
стан, значну крововтрату та відносно глуху місцевість.

ОСОБА_1 не заперечував, що потерпілий від завданих ним поранень був закривавлений.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що коли вони виявили ОСОБА_4, його одяг
майже повністю був просякнутий кров'ю. Оскільки потерпілий був у край важкому
стані, вони викликали працівників міліції та швидку медичну допомогу.

Згідно з протоколом огляду місця події у салоні автомобіля, поблизу нього в
декількох місцях, на траві, ґрунті, камінні виявлені сліди крові, яка, за
висновком судово-імунологічної експертизи може походити від ОСОБА_4

Наведені докази свідчать, що ОСОБА_1 виконав усі дії, які вважав
необхідними для доведення злочину до кінця - настання смерті ОСОБА_4, але цей злочин не було
закінчено з причин, що не залежали від його волі - внаслідок активного опору
потерпілого та своєчасно наданої йому медичної допомоги.

Оцінивши вказані докази, враховувавши спосіб, знаряддя злочину, кількість,
характер і локалізацію спричинених поранень, суд дійшов до правильного висновку
про те, що ОСОБА_1, завдаючи колото-ріжучим предметом численні удари в
життєво-важливі частини тіла потерпілого - шию, голову, грудну клітку зліва,
усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його
суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого, бажав її настання і, з
урахуванням безлюдного місця вчинення нападу, обґрунтовано вважав, що завдані
ним ушкодження призведуть до смерті потерпілого, тобто вчинив закінчений замах
на вбивство ОСОБА_4 із корисливих мотивів, який не довів до кінця з об'єктивних
причин.

Безпідставними є твердження у касаційних скаргах і в частині відсутності у
нього умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Ці твердження спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_4, який указував, що,
відбігши від автомобіля, він чув звук запущеного двигуна автомобіля, який
пізніше був виявлений не в тому місці, де він його залишив.

З показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15
убачається, площина дороги, з якої автомобіль з'їхав у кювет, була рівною.
Заїхати в те місце, в якому опинилася машина, вона могла лише на швидкості.

Наведені показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються з даними
протоколу огляду місця події, із якого вбачається, що автомобіль був виявлений
на узбіччі в кущах на відстані близько 23 метрів від місця, де вона була
залишена потерпілим.

Також безпідставними є і посилання про необґрунтованість засудження ОСОБА_1
за заволодіння важливим особистим документом.

Потерпілий ОСОБА_4 вказував, що всі його особисті водійські документи на
час події знаходилися в автомобілі в окремій обкладинці і ці документи були
викрадені.

Засуджений ОСОБА_1 не заперечував того, що забрав ці документи та викинув
по дорозі у лісі.

З показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які приймали участь в якості
понятих при проведенні слідчих дій, вбачається, що водійські документи
потерпілого й ключі від автомобіля були виявлені в тому місці, яке вказав
ОСОБА_1

За встановлених фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15 і п. 6
ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України кваліфіковані
правильно.

Підстав для скасування вироку в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15 і
п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України із закриття в цій
частині провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цих злочинів, а також
про перекваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 187 на ч. 1 ст. 122 КК України, як про
це ставиться питання у касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Посилання у касаційних скаргах на те, що на початку досудового слідства
було допущено порушення права ОСОБА_1 на захист, ретельно перевірялися під час
розгляду справи. Ці посилання знайшли своє підтвердження, а тому суд визнав, що
показання ОСОБА_1, які він давав у період з 20 по 25 вересня 2006 року є
недопустимими доказами по справі.

Твердження у касаційних скаргах про застосування до ОСОБА_1 під час
досудового слідства недозволених методів, є безпідставними. Ці посилання
ретельно перевірялися під час судового розгляду справи й підтвердження не
знайшли, про що обґрунтовано зазначено у вироку.

Посилання у касаційній скарзі захисника на те, що під час ознайомлення з
протоколом судового засідання були порушені його процесуальні права, внаслідок
чого він не зміг подати до суду всіх зауважень на протокол судового засідання,
є необґрунтованими.

У відповідності до вимог ст. 88 КПК України сторони мають право знайомитися
з протоколом судового засідання і протягом трьох діб після повідомлення
про виготовлення протоколу або закінчення строку на його виготовлення подавати
свої письмові зауваження з приводу допущеної неправильності або неповноти.

Як убачається з матеріалів, захиснику ОСОБА_3 була надана можливість
ознайомитися з протоколом судового засіданні і виданий на його вимогу диск з
технічним записом судового засідання. Ознайомившись повністю з протоколом судового засідання, про
що свідчить розписка (т.6 а.с. 13, 14
), захисник протягом 19 травня - 2 червня 2008 подав 343 зауваження на протокол
судового засідання, які були розглянуті судом 3 червня 2008 року ( т. 6 а.с.142
-142 ).

За таких обставин, вважати, що при
ознайомленні з протоколом судового засідання та при підготовці зауважень на
протокол судового засідання захисник був обмежений в правах, підстав немає.

Будь-яких даних про упередженість чи необ'єктивність суду під час розгляду справи в суді, про що зазначається в
скаргах, або порушення норм кримінально-процесуального закону, які б були
підставою для скасування вироку, не встановлено.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. Під час
його обрання судом враховані ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного
та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Таке покарання є необхідним
і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для
його пом'якшення колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_1 покарання за сукупністю злочинів суд
допустив неправильне застосування кримінального закону, про що правильно
зазначено у касаційному поданні прокурора.

Відповідно до вимог ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд визначає
остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або
шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Тобто законом
передбачено два принципи для визначення остаточного покарання: шляхом
поглинення або шляхом складання.

Призначаючи ОСОБА_1 на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
суд, у той же час зазначив, що призначене за ч. 3 ст. 357 КК України покарання
у виді штрафу у розмірі 510 гривень підлягає самостійному виконанню, що
суперечить вимогам ст. 72 КК України, яка передбачає, що основне покарання у
виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів складанню з іншими
видами покарання не підлягають і виконуються самостійно.

Виходячи з наведеного, призначення
ОСОБА_1 за сукупністю злочинів штрафу у розмірі 510 гривень підлягає виключенню
з резолютивної частини вироку.

Цивільний позов розглянутий судом у відповідності до вимог закону.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засудженого та його захисника залишити без задоволення.

Касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді
першої інстанції, задовольнити.

Вирок апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2008 року щодо
ОСОБА_1 з м і н и т и.

Виключити призначення ОСОБА_1 за сукупністю злочинів штрафу у розмірі 510
грн.

На підставі ст. 70 КК України вважати ОСОБА_1 засудженим за сукупністю
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 і п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст.
289, ч. 3 ст. 357 КК України на 10 років позбавлення волі без конфіскації
майна.

У решті цей вирок залишити без зміни.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Скотарь А.М. Шевченко Т.В.