АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-7
Номер провадження 11-а-353/2010Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В.В.
Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.364 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Ландаря О.В.

Суддів: Лісіченко Л.М., Костенка В.Г. з участю прокурора - Акулової С.М. обвинуваченого - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією прокурора Диканського району Полтавської області та обвинуваченого ОСОБА_2 на постанову Шишацького районного суду Полтавської області від 11 березня 2010 року

Цією постановою кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.364 КК України та ОСОБА_2 за ч.2 ст.367 КК України зі стадії попереднього розгляду черговий раз направлена прокурору Диканського району Полтавської області для організації проведення додаткового розслідування.

Підставами для прийняття рішення став висновок суду про те, що під час порушення кримінальної справи та провадження досудового слідства по даній справі було допущено ряд порушень вимог кримінально-процесуального законодавства України, без усунення яких кримінальна справа не може бути призначена до судового розгляду.

Так, суд вважає, що предявлене ОСОБА_3 і ОСОБА_2 обвинувачення не є конкретним, в порушення вимог ст..223 КПК України в описовій частині обвинувального висновку відсутні відомості про потерпілих, маються очевидні суперечності при формулюванні обєктивної сторони злочину, що інкримінується обом обвинуваченим, а також органами досудового слідства не в повній мірі виконані постанови про повернення справи на додаткове розслідування щодо встановлення дійсного розміру шкоди, заподіяної кожному потерпілому.

В апеляції прокурор Диканського району просить скасувати постанову Шишацького районного суду про повернення кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на додаткове розслідування, оскільки суд не навів достатніх аргументів порушення вимог КПК, а можливі порушення, окреслені судом, не носять характеру таких, без усунення яких справу не може бути призначено до судового розгляду.

Так, згідно апеляції прокурора суд у постанові безпідставно вказав про невиконання вказівок попередніх постанов суду, якими справа поверталась на додаткове розслідування, стосовно встановлення дійсного розміру шкоди, заподіяної кожному потерпілому, оскільки рішення зборів власників майнових та земельних паїв не приймалось, тому визначити розмір збитків кожному співвласнику неможливо, що повністю підтверджено досудовим слідством.

Помилковим, на думку прокурора, є і твердження суду про відсутність в описовій частині обвинувального висновку відомостей про потерпілих, оскільки слідство посилається на аналогічні за змістом показання потерпілих зазначивши аркуші справи.

Крім того, прокурор вважає неправильними і висновки суду про суперечності ( не зазначивши на конкретні суперечності ) при формулюванні обєктивної сторони злочину, тоді як мова про співучасть взагалі не йде, а дії обвинувачених охоплюються різними статтями КК України.

Інші учасники постанову суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який апеляцію підтримав і просив постанову суду скасувати, а кримінальну справу повернути на судовий розгляд до суду першої інстанції з підстав, детально наведених в апеляції, міркування обвинуваченого ОСОБА_2, який вважає апеляцію прокурора обґрунтованою, а постанову суду неконкретною і незаконною, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.246 КПК України при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог кримінального - процесуального кодексу без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

З матеріалів справи видно, що кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як місцевим, так і апеляційним судом розглядалась неодноразово.

Вироком Диканського районного суду від 8 листопада 2007 року ОСОБА_3З був виправданий за ч.2 ст.367 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 16 січня 2008 року вирок суду щодо ОСОБА_3 скасовано, а справу направлено прокурору Диканського району для організації проведення додаткового розслідування.

Постановою судді Котелевського районного суду від 27 жовтня 2008 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.364 КК України та ОСОБА_2 за ч.2 ст.367 КК України з попереднього розгляду направлена прокурору Диканського району на додаткове розслідування.

Колегія суддів апеляційного суду своєю ухвалою від 21 січня 2009 року постанову Диканського районного суду змінила, виключивши вказівку суду щодо проведення економічної та правової експертизи і доповнивши вказівкою про необхідність обєднання кримінальних справ в одне провадження.

Постановою судді Котелевського районного суду від 21 травня 2009 року кримінальну справу повторно повернуто прокурору Диканського району на додаткове розслідування.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2009 року вищевказану постанову суду залишено без зміни.

Висновки суду про допущені в ході додаткового розслідування порушення вимог кримінально-процесуального законодавства колегія суддів вважає правильними.

Також колегія суддів вважає, що знайшли повне підтвердження і висновки суду про очевидні суперечності обвинувального висновку, допущені при формулюванні обєктивної сторони злочинів, що інкримінується обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_2, а також про неконкретність предявленого обвинувачення.

Так, відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_3 зловживаючи владою та службовим становищем, з корисливих мотивів та з інших особистих інтересів та інтересів третіх осіб, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби заподіяв тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадян - власників майнових паїв ТОВ «Нива» у кількості 804 чоловіки, а також громадським та державним інтересам.

Злочинними визнані його діяння щодо укладення договору оренди пайового майна з приватним підприємством ПП «Ісіда-Д» та передачі цього майна в оренду вказаному підприємству, а саме 233 голів великої рогатої худоби.

Також, ОСОБА_3 інкримінується те, що він продав це ж розпайоване майно в кількості 233 голів ВРХ балансовою вартістю 106129 грн., спричинивши майновим інтересам пайщиків збитки на суму 320787,8 грн.

При цьому ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст.364 КК України, який передбачає лише умисну форму вини.

Разом з тим, згідно обвинувального висновку ОСОБА_2 неналежно виконуючи свої службові обовязки через несумлінне ставлення до них, не переконавшись у обсязі владних повноважень на використання пайового майна ОСОБА_3 реалізував пайове майно - 233 голови великої рогатої худоби балансовою вартістю 106129 грн., продавши його на суму 320787,8 грн., спеціального цільового рахунку для відновлення поголівя не відкрив, заходів по відновленню пайового стада не вжив, чим спричинив майновим інтересам пайовиків збитків на суму 320787,8 грн.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.2 ст.367 КК України.

Диспозиція ч.2 ст.367 КК України передбачає кримінальну відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Субєктивна сторона недбалості може полягати у необережній формі вини як щодо діяння, так і його наслідків, або змішаній формі вини: умисел щодо діяння і необережність щодо наслідків.

3 вищевикладеного убачається, що одні і ті ж дії щодо укладення угоди про оренду пайового майна, а також його реалізація в одному випадку обвинуваченням кваліфіковані як необережність, а в іншому - як умисний злочин, вчинений з корисливих мотивів.

Заперечення у апеляції прокурора з цього приводу необгрунтовані, оскільки відсутність у обвинувальному висновку вказівки про те, що дії не були вчинені у співучасті фактично не усуває очевидних суперечностей обвинувачення.

Також, в суд черговий раз вказує у постанові на порушення вимог ст.223 КПК України, оскільки в описовій частині обвинувального висновку відсутні відомості про потерпілих.

Безпідставними колегія суддів вважає твердження в апеляції прокурора про те, що під час оцінки доказів в описовій частині обвинувального висновку слідство прямо посилається на показання потерпілих, аналогічні за своїм змістом, а також у списку осіб, що підлягають виклику, перелічені особи, які визнавались на слідстві потерпілими, тому висновки суду про відсутність таких відомостей, на думку прокурора, є помилковими.

Так, у обвинувальному висновку зазначено, що злочинними діями були

спричинені збитки майновим інтересам пайовиків, без конкретизації статусу цих осіб, а наявність окремого списку потерпілих без посилання на нього у мотивувальній частині обвинувального висновку не усуває порушень кримінально-процесуального законодавства.

На вищезазначені порушення вимог кримінально-процесуального закону вже неодноразово вказував як районний суд, так і апеляційний суд, проте в ході додаткового розслідування вони були усунуті лише частково.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що під час додаткового розслідування були прийняті необхідні міри для виконання вказівок постанови судді Котелевського районного суду від 27.10.2009 року і від 21.05.2009 року щодо встановлення дійсного розміру шкоди, заподіяної кожному потерпілому.

Відповідно до п.9 «Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» виділення майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством правонаступником ( користувачем ) на підставі рішення зборів співвласників.

Як було встановлено в ході досудового слідства рішення зборів власників майнових та земельних паїв з питання розподілу майна не приймалось.

За таких обставин колегія суддів вважає доводи апеляції прокурора слушними, а вказівку суду про встановлення розміру шкоди, заподіяної кожному співвласнику майнових паїв з постанови суду слід виключити. З огляду наведеного апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - зміні.

В іншій частині постанову суду залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора Диканського району задовольнити частково.

Постанову Шишацького районного суду Полтавської області від 11 березня 2010 року про направлення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.364 КК України та ОСОБА_2 за ч.2 ст.367 КК України для організації проведення додаткового розслідування прокурору Диканського району змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови вказівку суду про необхідність встановлення точної суми збитків, завданих злочинними діями обвинувачених кожному з потерпілих.

В іншій частині постанову суду залишити без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1