Справа № 450/2364/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/243/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000836 від 25.06.2014р. за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Красноперекопськ Автономної Республіки Крим, українки, громадянки України, із середньо-технічною освітою, студентки третього курсу заочної форми навчання Львівського державного університету ім. І. Франка, неодруженої, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України на 80 годин громадських робіт.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог закону.

За вироком суду, ОСОБА_6 25.06.2014р. близько 17 год., перебуваючи в приміщенні торгово-розважального центру «Кінг Крос Леополіс», що за адресою с. Сокільники, вул. Стрийська, 30, Пустомитівського району Львівської області, шляхом вільного доступу, таємно намагалась викрасти з магазину «Зара» жіночі штани темного кольору, марки «Зара», артикул 5520/018/401/36 вартістю 169 грн.

Після вчинення злочину ОСОБА_6 виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_6 було затримано працівниками охорони за межами антикрадіжної рамки з вищевказаним викраденим майном, тому остання не мала реальної можливості розпорядитись чи користуватись викраденим майном.

Не погоджуючись з вироком суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження. Свої вимоги мотивує тим, що розгляд кримінального провадження проведено не повно, не з`ясовано усі обставини кримінального провадження, які мають істотне значення, в ході судового слідства були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону.

Ставить під сумнів визначення вартості викраденого майна та зазначає, що у справі не проведено судово-товарознавчої експертизи для визначення вартості викраденого майна. Зазначає, що єдиним джерелом підставності порушення кримінального провадження є довідка працівника охорони від 25.06.2014р. про вартість майна, яка судом фактично була визнана неналежним доказом. Зазначає, що суд, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки самостійно звернувся за додатковою довідкою щодо вартості викраденого товару та обґрунтував такою своє рішення. Вважає, що дана довідка менеджера магазину не може також бути належним доказом у справі, оскільки така не підкріплена жодним документом на підтвердження вартості майна, а для встановлення собівартості речі необхідні спеціальні знання у галузі товарознавства.

Вказує, що покликання суду про часткове визнання обвинуваченої вини є невірним, оскільки остання вину визнала повністю. Вважає, що відбувати призначене судом покарання у вигляді громадських робіт буде важко, з огляду на те, що обвинувачена на даний час вчиться та працює.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_8 у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про безпідставність поданої апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_6 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як вчинення замаху на таємне викрадення чужого майна, за наведених у вироку обставинах.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартість цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, підставно, взявши до уваги довідку менеджера магазину «Зара» ТОВ «Зара» ОСОБА_9 , яка видана згідно даних програми «1С:Підприємство 8.2 (8.2.13.219)»/база даних «IRMU» (а.с. 63), вірно встановив, що роздрібна ціна викраденого обвинуваченою ОСОБА_6 майна, а саме жіночих штанів артикул 5520/018/401/36 на час скоєння злочину становила 169 грн.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд у вироку невірно зазначив про часткове визнання обвинуваченою своєї вини, оскільки остання вину визнала повністю, спростовується звукозаписом судового засідання від 03.10.2014р., згідно якого обвинувачена ОСОБА_6 зазначила про визнання своєї вини у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення частково, не погодившись із визначеною вартістю викраденого нею майна.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , судом першої інстанції вірно враховано суспільну небезпеку вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, є студенткою третього курсу університету ім. І. Франка заочної форми навчання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачена щиро розкаялась, вперше притягується до кримінальної відповідальності, завдану шкоду відшкодовано.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з урахуванням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , конкретних обставин кримінального провадження, ОСОБА_6 слід обрати мінімальне покарання згідно санкції ч. 1 ст. 185 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке на думку колегії буде необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задоволити частково, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014р. щодо ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4