Справа № 333/1444/15-к
Провадження № 1-кп/333/222/15
ВИРОК
09 квітня 2015 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участі секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого:
- 27.02.1996 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.17 ч.2 ст.140, ч.2 ст.140 КК України (редакції 1960 року) до 6 місяців позбавлення волі;
- 21.08.1997 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України (редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавленні волі;
- 04.03.1998 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України (редакції 1960 року) на 1 рік 9 місяців позбавлення волі;
- 07.12.2000 року Запорізьким обласним судом за п.«а» ст.93, ч.3 ст.140, ч.3 ст.142 КК України (редакції 1960 року) до 15 років позбавленні волі з конфіскацією майна;
- 27.04.2005 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно визначено покарання у вигляді 15 років позбавленні волі. 19.09.2005 року Апеляційним суд Запорізької області змінив вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2005 року в частині засудження за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вважати засудженим за ч.3 ст.185 КК України до 15 років позбавленні волі. Звільнився з Софіївської виправної колонії Запорізької області 30.07.2014 року умовно-достроково, не відбутий строк 11 місяців, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, у тому числі, за скоєння корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановлений законом порядок, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв умисний злочин проти власності за наступних обставин.
18.01.2015 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 знаходився у кафе «Стопка», яке розташоване по вул. Космічній у м. Запоріжжі разом із компанією малознайомих осіб, серед яких був ОСОБА_6 . В той час, коли останній разом з іншими особами вийшли на вулицю, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишаться ніким не поміченими, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно, зі столу, розташованому у приміщенні вказаного кафе, викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Fly» моделі «4503» в корпусі чорного кольору, вартістю 1 500 грн. з сім-картою, яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє. Після цього, ОСОБА_5 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник. Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями ОСОБА_6 спричинив шкоду на суму 1 500 грн.
Під час судового розгляду ОСОБА_5 визнав себе винним у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Дійсно, 18.01.2015 року, приблизно з 19-00 години, він перебував у кафе «Стопка», розташованому по вул. Космічній у м. Запоріжжя, де за одним із столів перебувала компанія з двох жінок та одного чоловіка, які запросила його до себе. Він погодився, тому у подальшому, усі разом почали відпочивати у вказаному кафе. Через деякий час до їх компанії підійшли ще двоє чоловіків, серед них був і потерпілий ОСОБА_6 . Приблизно о 21-00 годині, усі, хто перебував за їх столиком вийшли на вулицю палити, а він залишився у кафе. В той момент на столі він побачив мобільний телефон «Fly», що належав ОСОБА_6 , який вирішив викрасти. Враховуючи, що поряд нікого не було, він зі столу взяв вказаний телефон та через декілька хвилин вийшов з кафе. Після цього, в цей же вечір він викрадений телефон продав своєму знайомому за 700 грн. Наступного дня він зрозумів, що накоїв, тому вирішив повернути телефон потерпілому. 20.01.2015 року він викупив проданий ним телефон потерпілого у свого знайомого та пішов до кафе, щоб дізнатися про адресу проживання ОСОБА_6 . Коли у кафе йому повідомили про те, що потерпілий рідко у них буває, тоді він пішов до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС, зізнався у скоєному злочину та віддав мобільний телефон ОСОБА_6 . На цей час він працює, повністю виправив свою поведінку після звільнення з виправної колонії. Чому у нього виник умисел на крадіжку, не знає, можливо, через стан алкогольного сп`яніння, так як в той вечір він випив, близько 150-200 грамів горілки. У скоєному щиросердно розкаюється. Усі збитки потерпілому він відшкодував, тому останній до нього жодних претензій не має.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, відсутній цивільний позов потерпілого, приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Таким чином, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує як скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у наркологічному та психіатричному диспансерах та у інших лікарів, не перебуває), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, працює, хоча і неофіційно, позитивно характеризується за місцем мешкання, той факт, що злочин останній скоїв у період умовно-дострокового звільнення з виправної колонії. Також, суд враховує думку потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, не пов`язаного із позбавленням волі, відсутності жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого.
Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого, є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду. Обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Санкцією ч.2 ст.185 КК України передбачено арешт на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк. Враховуючи дані про особистість обвинуваченого ОСОБА_5 , обставини, пом`якшуючі покарання, обставини кримінального провадження, факт скоєння злочину у період умовно-дострокового звільнення з виправної колонії, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.
При призначенні остаточного покарання ОСОБА_5 суд враховує вимоги ч.1 ст.71 КК України, у зв`язку умовно-достроковим звільненням останнього з Софіївської виправної колонії Запорізької області №55, де ОСОБА_5 відбував покарання по вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2005 року.
Цивільний позов та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_5 по сукупності вироків шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2005 року у вигляді 1 (одного) року 10 (десяти) днів позбавлення волі.
До набрання вироку законної сили ОСОБА_5 залишити йому запобіжний захід домашній арешт.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати, починаючи з дня приведення вироку до виконання.
- мобільний телефон марки «Fly» моделі «4503» в корпусі чорного кольору, що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 залишити останньому.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1