УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора Волинської області на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від

24 листопада 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого по

АДРЕСА_1, такого, що не має судимостей,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення вол на строк 3 роки з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він у липні 2014 року, по вул. Шевченка у смт Ратному Волинської області зірвав дикоростучі рослини коноплі, переніс їх до свого домоволодіння, де подрібнив, висушив та став зберігати з метою збуту.

09 липня 2014 року приблизно о 21.30 год. ОСОБА_1 по

вул. Газіна у тому ж селищі біля Ратнівської ЦРЛ за 100 грн збув

ОСОБА_2 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 1,78 г.

Крім того, у такий же спосіб у цьому ж місці ОСОБА_1 повторно збув ОСОБА_3 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс:

· 13 серпня 2014 року приблизно о 21.03 год. за 300 грн -

· 5,85 г;

· 19 вересня 2014 року приблизно о 15.42 год. за 150 грн - 1,94 г.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого

2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м'якості.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Подій злочину, доведеності винуватості засудженого в його вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 2 ст. 307 КК, відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК, колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи прокурора про неправильне застосування місцевим судом до ОСОБА_1 положень ст. 69 КК, що потягло, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості.

Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м'якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК за вчинені злочини, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Під час перевірки матеріалів справи було встановлено, що саме цими нормами й керувався суд при призначенні ОСОБА_1 покарання.

Так призначаючи покарання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 КК, місцевий суд у своєму рішенні вказав, що враховує обставини, що пом'якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, відсутність судимостей, наявність на утриманні малолітньої дитини та вагітної дружини, незадовільний стан здоров'я, незначну кількість збутого наркотичного засобу та позитивні характеристики. Крім того, суд урахував і дані про особу засудженого, який має постійне місце проживання, сім'ю, роботу, а також те, що він добровільно пройшов курс лікування в наркодиспансері.

За таких обставин, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість пом'якшення засудженому

ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, такі твердження про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м'якість призначеного покарання висловлював прокурор у своїй апеляції. Апеляційний суд обґрунтовано визнав їх безпідставними, мотивувавши свої висновки належним чином, з чим погоджується колегія суддів касаційного суду.

Отже, погоджуючись із висновками місцевого та апеляційного судів, підстав вважати призначене ОСОБА_1 покарання надмірно м'яким у колегії суддів немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

ухвалила:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5