Брусилівський районний суд Житомирської області
Справа № 275/110/15-к
УХВАЛА

іменем України

05 травня 2015 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про застосування Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року та звільнення від покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рудня-Тальська Іванківського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2015 року до Брусилівського районного суду Житомирської області надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року та звільнення від покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2001 року.

ОСОБА_4 за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2001 року засуджений за ч.2 ст.215 КК України до семи років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на п`ять років. На підставі ст.43 КК України до призначеного покарання частково приєданно невідбуте покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 1998 року і остаточно до відбуття призначено вісім років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на п`ять років.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2011 року ОСОБА_4 умовно-достроково звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2001 року за ст.ст.215 ч.2, 43 КК України, що залишилось і становить 3 роки 9 місяців 19 днів.

В заяві ОСОБА_4 зазначив, що у відповідності до вимог пунктів «Ґ», «Д», «З» ст.7 Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року амністія не застосовується до осіб, які після винесення вироку, але до повного відбуття покарання вчинили новий умисний злочин, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний злочин протягом невідбутої частини покарання. ОСОБА_4 вважає можливим застосування до нього Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року, оскільки повторний злочин, вчинений ним, не є умисним, він є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом війни 2-ої групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких інвалід.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свою заяву, просив задовольнити.

Прокурор вважав, що заява ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку з амністією задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_4 був засуджений за злочини, внаслідок яких загинули дві особи, а тому відповідно до ст.7 Закону України „Про амністію" від 31.05.2005р. амністія до нього не може бути застосована.

Суд вважає, що заява засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року та звільнення від покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2001 року, задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до пункту «з» ст.7 Закону України „Про амністію" від 31.05.2005р. амністія не застосовується до осіб, які вчинили злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб.

Вироком Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 1998 року ОСОБА_4 засуджено за ст.215 ч.2 КК України (в ред. 1960р.) на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки.

23 травня 2001 року вироком Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.215 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років.

Даними вироками ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочинів, що спричинили загибель двох осіб.

На підставі ст.43 КК України до призначеного покарання за вироком від 23.05.2001р. частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 01.04.1998р. і остаточно визначено ОСОБА_4 до відбуття покарання 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років.

За таких обставин до ОСОБА_4 не може бути застосована амністія відповідно до Закону України „Про амністію" від 31.05.2005р.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що питання про застосування Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року та звільнення засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2001 року було предметом судового розгляду і відповідно до постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2010 року, відмовлено в застосуванні Закону України «Про амністію» від 23.05.2005р. до засудженого ОСОБА_4 .

На підставі пункту «з» ст.7 Закону України „Про амністію" від 31 травня 2005 року, керуючись ст.539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заява засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року та звільнення від покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2001 року, відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1