Єдиний унікальний № 500/2382/15-к
Провадження № 1-кп/500/254/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
14 травня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачена ОСОБА_4 ,

потерпілий Центральна виборча комісія,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000615, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Русько-Іванівка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, працюючої керівником жіночого вокально-інструментального ансамблю Ізмаїльського районного будинку культури, вдови, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови дільничної виборчої комісії № 510405 одномандатного виборчого округу № 143 з виборів народних депутатів України 28 жовтня 2012 року (далі ДВК), будучи наділена організаційно-розпорядчими функціями, одноосібно вносила до офіційного документу табелю обліку використання робочого часу по ДВК в період з 02.10.2012 р. по 31.10.2012 р., завідомо неправдиві відомості відносно прибиральниці ОСОБА_5 , вказуючи дні та кількість відпрацьованих годин, які остання фактично не відпрацювала.

По закінченню виборчого процесу ОСОБА_4 надала підроблений табель обліку робочого часу до одномандатного виборчого округу № 143, згідно якого було зайво нарахована заробітна плата як прибиральнику приміщення ДВК ОСОБА_5 за весь період відпрацьованих днів в сумі 894,85 грн. На підставі довіреності ОСОБА_4 отримала заробітну плату прибиральниці ОСОБА_5 в окружній виборчій комісії виборчого округу № 143 за вибори народних депутатів України, якою розпорядилась на власний розсуд. Таким чином ОСОБА_4 привласнила кошти Державного бюджету України, виділені на підготовку та проведення виборів депутатів України на загальну суму 894,85 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винною в обсязі пред`явленого їй обвинувачення. В ході судового розгляду вона детально розповіла про обставини злочинів та щиро розкаялася в їх вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, кількість грошей, якими вона заволоділа. Так, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що у жовтні 2012 року їй запропонували бути головою ДВК, на що вона погодилася за сімейними обставинами. Під час роботи комісії ОСОБА_5 , хоча і була оформлена як прибиральниця, фактично не працювала, але вона вносила неправдиві відомості в табель обліку робочого часу про те, що ОСОБА_5 працювала. Після цього на підставі довіреності вона отримала за ОСОБА_5 гроші за нібито виконану роботу, віддала їх ОСОБА_5 , а потім забрала. Ці гроші вона з іншими працівниками виборчої комісії витратили на харчування. Завдану шкоду вона повністю відшкодувала, повернувши гроші, якими вона заволоділа.

Представник потерпілого Центральної виборчої комісії у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення судової повістки про виклик до суду. Відповідно до обвинувального акту завдана злочинами шкода відшкодована в повному обсязі, цивільного позову від потерпілого до суду не надійшло. Разом з цим до суду надійшло клопотання голови Центральної виборчої комісії ОСОБА_6 , в якому останній просив розглядати справу за відсутності представника комісії, який не може прибути в судове засідання, у зв`язку із значним обсягом роботи, а також відповідно до ч. 7 ст. 376 КПК України просив надіслати копію судового рішення, прийнятого за результатами розгляду справи, що свідчить про відмову представника потерпілого від участі у судовому провадженні, тобто у підготовчому судовому засіданні та у судовому розгляді, у зв`язку з чим суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності представника потерпілого з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 КПК України прийшов до висновку про проведення судового розгляду без участі представника потерпілого.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не викликає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_4 , а також дослідженням документів, що стосуються відомостей про посаду обвинуваченої, табелю обліку використання робочого часу по ДВК, щодо виплати коштів, а також що стосуються особи обвинуваченої. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина у вчинених злочинах також в повному обсязі підтверджується наступними доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до даних протоколів №№ 3 7 засідань ДВК №510405 виборчого округу №143 з виборів народних депутатів України 28 жовтня 2012 року, ОСОБА_4 обіймала посаду голови ДВК.

Відповідно до договору від 02.10.2012 р. ОСОБА_5 на час повноважень ДВК №510405 була прийнята на роботу технічкою по прибиранню приміщень.

А згідно табелю обліку використання робочого часу ДВК №510405 за жовтень 2012 року, головою ДВК ОСОБА_4 були внесені до нього відомості про роботу ОСОБА_5 .

Відповідно до платіжної відомості № 39 (ДВК №510405) за жовтень 2012 р. ОСОБА_5 була нарахована плата за роботу в сумі 894,85 грн., які отримала ОСОБА_4 на підставі довіреності.

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку. Так, з досліджених доказів випливає, що ОСОБА_4 , будучи службовою особою головою ДВК №510405, зловживаючи своїм службовим становищем, внесла до офіційного документу табелю обліку використання робочого часу завідомо неправдиві відомості про роботу технічки ОСОБА_5 , яка фактично не працювала, та заволоділа грошима за нібито виконану останньою роботу.

Тому суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні нею злочинів, та кваліфікує її дії за:

ч. 1 ст. 366 КК України як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей;

ч. 2 ст. 191 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила злочини невеликої та середньої тяжкості.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, вважає, що винній ОСОБА_4 необхідним та достатнім для її виправлення та запобігання нових злочинів буде призначення покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу, а за ч. 2 ст. 191 КК України у виді обмеження волі. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинила злочини, будучи матеріально відповідальною особою та обіймаючи при цьому посаду голови дільничної виборчої комісії, суд вважає за необхідне призначити їй додаткове обов`язкове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

Вказані обставини провадження, а також те, що злочини вчинені ОСОБА_4 при ідеальній сукупності дають підстави суду визначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання в силу ст. 70 КК України за сукупністю злочинів із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим обмеженням волі. При цьому, на підставі ч.3 ст. 70 КК України, до основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, у виді обмеження волі суд вважає за необхідне приєднати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини провадження, а саме те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаялася у вчиненні злочинів, активно сприяла їх розкриттю, добровільно відшкодувала завданий збиток, позитивно характеризується за місцем проживання, у неї відсутні обставини, що обтяжують її покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст.75 КК України вважає можливим звільнити її від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з покладанням обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому суд враховує те, що злочини ОСОБА_4 вчинила у жовтні 2012 р., тобто до набрання чинності Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 р. № 1698-VII (до 25.01.2015 р.), яким частину першу ст. 75 після слова «суд» було доповнено словами «крім випадків засудження за корупційний злочин», що погіршує становище обвинуваченої, оскільки цим же законом ст. 45 КК України було доповнено приміткою, відповідно до якої злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України, віднесений до корупційних злочинів, до яких, як було вище зазначено, внесеними змінами було унеможливлено застосування положень ст. 75 КК України. У зв`язку з викладеним, вказаний Закон, що погіршує становище обвинуваченої ОСОБА_4 , в силу ч. 2 ст. 5 КК України не має зворотної дії в часі, а тому в силу ч. 2 ст. 4 КК України підлягає застосуванню ст. 75 КК України в попередній редакції 2012 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні не затримувалася та під вартою не трималася, запобіжні заходи відносно неї не обиралися. Клопотання про обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 від прокурора не надходило.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на один рік;

за ч. 2 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на один рік та один місяць.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_4 за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на один рік та один місяць.

На підставі ст. 75 КК України в редакції 2012 р. ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на один рік.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок, що передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 14 травня 2015 року.

Строк додаткового покарання ОСОБА_4 у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та виконанням організаційно-розпорядчих функцій, обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1