АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/36/15 Справа № 403/6683/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляцією обвинуваченої ОСОБА_8 на постанову Бабушкінськьго районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2014 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, пенсіонерки, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України, було закрито.

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною постановою кримінальну справу за пред`явленим ОСОБА_8 обвинуваченням за ч.3 ст. 365 КК України було закрито.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що до закінчення судового слідства у встановленому порядку згідно з п.11 розділу ХI «Перехідні положення КПК України» прокурор в порядку ст. 275, 277 КПК України 1960 року змінив пред`явлене обвинувачення, поставивши ОСОБА_9 за вину явне перевищення наданих державному виконавцю повноважень в період з 03 серпня 2000 року по 09 лютого 2001 року щодо опису, арешту і примусової реалізації безхазяйного рухомого майна, чим поставив питання про застосування ч.3 ст. 365 КК України. Прокурор у судовому засіданні оголосив постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення, вмотивовану переконанням, що дані судового слідства не підтверджують пред`явленого підсудній обвинувачення через відсутність на час цього судового розгляду спеціального суб`єкта у складі злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України, внаслідок змін у чинному законодавстві. З урахуванням позиції представника цивільного позивача Дніпропетровської міської ради, який виявив своє небажання вимагати продовження розгляду справи та підтримувати обвинувачення від імені Дніпропетровської міської ради, та позиції інших учасників судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість подальшого судового розгляду за принципом диспозитивності згідно зі ст.ст. 16-1, 261, 264 КПК України 1960 року та вважав за необхідне закрити дану кримінальну справу на підставі ч.2 ст. 282 КПК України.

На постанову суду обвинуваченою подано апеляцію та доповнення до неї, в яких вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити кримінальну справу на новий судовий розгляд внаслідок застосування закону, який не підлягав застосуванню. Звертає увагу суду на те, що дії, у вчиненні яких їй було пред`явлено обвинувачення, відбувалися в період з 03 серпня 2000 року по 09 лютого 2001 року, на той час був чинним КК України у редакції 1960 року. Обвинувачення ОСОБА_8 неодноразово змінювалося з ч.2 ст. 364 КК України на ч.2 ст. 367 КК України, а потім на ч.3 ст. 365 КК України в редакції 2001 року, санкція якої є більш суворою, погіршує становище обвинуваченої, тому, на переконання ОСОБА_8 , по справі порушено вимоги ч.1 ст. 6 КК України 1960 року, згідно з якою злочинність і караність діяння визначається законом, який діяв на час вчинення цього злочину. Вважає, що при винесенні постанови про закриття кримінальної справи як прокурором, так і судом було порушено вимоги частини 2 статті 282, ч.3 ст. 264 КПК України 1960 року, які передбачають, якщо в ході судового слідства прокурор дійде до висновку, що дані судового слідства не підтверджують пред`явленого підсудному обвинувачення, він повинен відмовитися від обвинувачення і в своїй постанові викласти мотиви відмови. Оскільки інших підстав для закриття кримінальної справи, ніж передбачені п.п.1,2 ст.6 , ст. 213 КПК України під час розгляду кримінальної справи прокурор не мав, він був повинен вмотивувати відмову від обвинувачення відсутністю події чи складу злочину. Обвинувачена ОСОБА_8 вважає, що формулювання прокурором нового обвинувачення, з яким погодився суд першої інстанції, є маніпуляцією нормами закону, кримінальну справу незаконно закрито з нереабілітуючих підстав у зв`язку з необґрунтованою відмовою прокурора від обвинувачення. Крім того, суд в порушення вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ухвалив судове рішення, яким було закінчено розгляд справи по суті, не від імені України. В постанові про закриття кримінальної справи не вирішив питання про міру запобіжного заходу, чим обмежив права обвинуваченої ОСОБА_8 . Висновки суду, зазначені в оскаржуваній постанові, щодо позиції обвинуваченої, яка начебто віднесла клопотання прокурора на розсуд суду, є неправильними, ОСОБА_8 наполягала на звільненні від кримінальної відповідальності з реабілітуючих підстав.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена просила постанову суду змінити та зазначити реабілітуючи підстави для закриття кримінальної справи.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які кожен окремо наполягали на задоволенні апеляції обвинуваченої, скасуванні чи зміні незаконної постанови про закриття кримінальної справи з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, позицію прокурора ОСОБА_10 , яка заперечувала проти задоволення апеляції, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченої ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

За вимогами ст. 375 КПК України в редакції 1960 року та постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 1985 року № 11 зі змінами та доповненнями «Про додержання судами України процесуального законодавства, яке регламентує судовий розгляд кримінальних справ», після скасування постанови апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу у відповідності з положеннями глав 25-27 цього Кодексу, що регулюють порядок проведення підготовчої частини судового засідання, судового слідства, судових дебатів та останнього слова підсудного. Системний аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що постанова прокурора про зміну обвинувачення, винесена під час судового слідства в порядку, передбаченому ст. 277 КК України, втрачає чинність. Єдиним документом обвинувачення є обвинувальний висновок, затверджений прокурором, з оголошення якого згідно зі ст.ст. 297, 298 КПК України в редакції 1960 року починається судове слідство при новому розгляді справи в іншому складі суду після скасування вироку суду. Головуючий повинен роз`яснити підсудному суть обвинувачення і з`ясувати чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Перевіркою матеріалів кримінальної справи встановлено, що судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не були.

Відповідно до ст. 370 КПК України в редакції 1960 року істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване і справедливе рішення, є підставою для скасування постанови суду. Пункт 3 частини 2 зазначеної статті передбачає, що постанову в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист, яким визнається розгляд справи судом без оголошення обвинувального висновку, нероз`яснення підсудному суті пред`явленого обвинувачення та нез`ясування питань чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Із протоколу судового засідання (т. 10 а.с. 175) вбачається, що хоч прокурором і був оголошений обвинувальний висновок, але суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 не роз`яснювалася, оскільки за ініціативою головуючого у справі зразу було оголошено постанову прокурора про зміну обвинувачення під час попереднього судового розгляду кримінальної справи, яка і була роз`яснена підсудній ОСОБА_8 . Таким чином, судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване і справедливе рішення, а саме порушено право на захист обвинуваченої ОСОБА_8 , що відповідно до п.3 ч.2 ст. 370, п.1 ч.1 ст. 398 КПК України в редакції 1960 року є безумовною підставою для скасування судового рішення та направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Крім того, відповідно до п.10 ч.2 ст. 370 КПК України в редакції 1960 року постанову у всякому разі належить скасувати, якщо перебіг судового процесу у передбачених цим Кодексом випадках не фіксувався технічними засобами. Згідно зі ст. 87 КПК України повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу здійснюється на вимогу хоча б одного учасника судового розгляду або за ініціативою суду. Перевіркою матеріалів справи та долученої до них робочої копії носія інформації фіксування процесу встановлено відсутність запису фіксування судових засідань від 01 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2012 року, 27 листопада 2012 року, 12 грудня 2012 року, 31 січня 2013 року, 07 лютого 2013 року, 21 лютого 2013 року, 20 березня 2013 року, 22 травня 2013 року, 19 червня 2013 року, 05 вересня 2013 року, 19 вересня 2013 року, 07 жовтня 2013 року, 14 березня 2014 року. Зазначені порушення свідчать про недотримання судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону щодо повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, який було здійснено за клопотанням підсудної ОСОБА_8 .

Перевіркою доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 щодо невідповідності постанови суду першої інстанції вимогам кримінально-процесуального закону, колегією суддів встановлено, що вони є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Згідно зі ст. 282 КПК України в постанові про закриття справи мають бути наведені мотиви та підстави закриття справи. У ній також вирішується у тому числі питання про скасування запобіжного заходу щодо підсудного. Зазначені вимоги закону судом першої інстанції було порушено. Постанова про закриття кримінальної справи є видом судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті, але місцевим судом таку постанову не було ухвалено іменем України. В резолютивній частині постанови передбачені ст. 282 КПК України підстави для закриття кримінальної справи не зазначено та не вирішено питання про скасування запобіжного заходу підсудній ОСОБА_8 .

На переконання колегії суддів, вимоги апелянта про зміну судового рішення в частині зазначення мотивів закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину відповідно до вимог п.п.1,2 ст.6, ст. 213 КПК України є необґрунтованими, оскільки згідно зі ст. 376 КПК України в редакції 1960 року апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 7-1, 7-2, 8-10, 11-1 КПК України, має право скасувати постанову місцевого суду і закрити кримінальну справу. Закриття справи на підставі ст. 213 КПК за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину ст. 376 КПК України не передбачено.

Крім того, визначені частиною 2 статті 374 КПК України в редакції 1960 року повноваження суду апеляційної інстанції щодо обов`язкового повернення справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції після скасування постанови суду у зв`язку з допущеними місцевим судом істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, передбаченими п.п. 2, 3, 4, 6-10, 13 ч.2 ст. 370 КПК України, а також встановлені частиною 3 зазначеної статті обмеження, відповідно до якої скасовуючи постанову, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону, унеможливлюють на стадії апеляційного розгляду перевірку доводів апеляції обвинуваченої ОСОБА_8 про відсутність в її діях складу злочину, незаконну зміну прокурором обвинувачення, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та необґрунтовану відмову прокурора від обвинувачення внаслідок змін у чинному законодавстві на стадії апеляційного розгляду і ухвалення відповідного судового рішення, тому доводи апеляції ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а кримінальна справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого необхідно усунути допущені порушення, перевірити й інші доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 щодо відсутності в її діях складу будь-якого злочину, наявності реабілітуючих підстав для звільнення від кримінальної відповідальності та постановити законне і обґрунтоване судове рішення с дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 370, 374, 377, 379 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХI Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2014 року про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст. 365 КК України скасувати та повернути кримінальну справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4