Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/36/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесеного 25 квітня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 стосовно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.3, ст. 185 ч.3 КК України за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2014 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Ставки Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, що не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ст.15 ч. 3, ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 24 квітня 2014 року близько 20.00 год. з метою викрадення будівельних матеріалів, прийшов на подвір`я нежилого будинку ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_1 та переконавшись, у тому що його дії не будуть поміченими, шляхом вільного доступу проник в приміщення даного будинку, в якому умисно, з корисливих мотивів за допомогою двох металевих ломів та металевого цвяходера, з підлоги зірвав вісім дерев`яних дощок розміром 150 мм на 40 мм, довжиною по 3 м. кожна, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № В-284 від 13 травня 2014 року - 49,00 грн..

Після цього, ОСОБА_8 маючи намір довести свій злочинний умисел до кінця, попросив жителів с. Надлак ОСОБА_10 та ОСОБА_11 допомогти йому винести дерев`яні дошки з приміщення будинку ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_8 вирішив не повідомляти вказаних осіб про свої злочинні наміри і запевнив їх у тому, що домоволодіння він придбав у ОСОБА_9 ..

Однак, ОСОБА_8 свій злочинний умисел не довів до кінця, оскільки був застигнутий в приміщенні будинку ОСОБА_9 , який припинив його злочинні дії.

В результаті умисних та протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальні збитки на загальну суму 392, 00 грн..

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , з посилання на ст. 62 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також постанову Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року, вказує про необ`єктивність та неповноту у з`ясуванні судом фактичних обставин справи та оцінки доказів, які на думку сторони захисту свідчать про те, що зруйнована будівля ОСОБА_8 , без огорожі, поросша бур`яном, за відсутності вікон та дверей, взагалі не пристосована для постійного чи тимчасового проживання і не може вважатись житлом, а тому дії її підзахисного, в тому числі з суб`єктивної сторони слід кваліфікувати як крадіжку, а не як крадіжку з проникненням у житло.

Крім того, адвокат зазначає про те, що з урахуванням характеру та спрямованості вчинених ОСОБА_8 дій, а також суми викраденого, вирок суду є надто суворим.

Заслухавши доповідача, промову в дебатах прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на законність та обгрунтованість вироку суду, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які повністю підтримала апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційноїскарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні 24 квітня 2014 року близько 20.00 год. з будинку ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_1 вісім дерев`яних дощок загальною вартістю 392, 00 грн., при обставинах, викладених в обвинувальному акті є правильними і такими, що ґрунтуються на сукупності зібраних, узгоджених між собою та досліджених судом доказах.

Згідно диспозиції ч.3 ст. 185 КК України відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення настає у разі крадіжки, поєднаної з проникнення у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому.

Логіко-граматичне тлумачення формулювання (словосполучення) «крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище» дає підстави вважати, що під проникненням до будь-якого приміщення слід розуміти: а) фізичне входження, потрапляння до нього з метою заволодіння майном, що знаходиться в ньому; б) доступ до майна, що знаходиться в приміщенні, будь-яким способом (без фізичного входження до нього), який дає змогу заволодіти таким майном, вилучити його із приміщення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

У постанові також зазначено, що, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном.

Залежно від того, які фактичні ознаки складу суспільно небезпечного діяння будуть установлені судом, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, що містяться у кримінально-правовій нормі, та від того, як вони трактуються й застосовуються на практиці, можна виділити фізичний і юридичний (психологічний) критерії розуміння поняття «проникнення».

Характерними рисами першого є: а) факт входження чи потрапляння у приміщення; б) спосіб, місце, час та обставини (існуючий режим доступу до майна, яке там знаходилось), за яких відбулося входження чи потрапляння у приміщення.

Характерними рисами другого є: а) незаконність входження у приміщення (за відсутності в особи права перебувати там, де знаходиться майно, на заволодіння яким спрямовані її дії); б) мета, яку переслідує особа, що вчиняє таке входження, усвідомлення характеру (перебігу) вчинюваного нею суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного проникнення (входження чи потрапляння) у приміщення, передбачення наслідків свого діяння.

Факт входження, потрапляння у приміщення чи поява у ньому іншим способом у поєднанні з іншими зовнішніми поведінковими проявами дають можливість визначити об`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння.

Із хронології та послідовності цих дій можна з`ясувати, зокрема, чи існували і які саме обмеження в доступі до майна, а також визначити, що, встановлюючи у певний спосіб безперешкодний (вільний) режим доступу до майна, його власник чи володілець не обмежує в цьому нікого, серед них, по суті, й особу, яка входить туди з умислом заволодіти чужим майном і використовує такий доступ як зручні, сприятливі умови для скоєння злочину.

Зовнішній прояв діяння розкриває внутрішній (психічний) процес діяння, окреслює суб`єктивне ставлення особи до вчинюваних нею дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння.

Ключовим у вирішенні питання про наявність чи відсутність ознаки проникнення при вчиненні крадіжки є встановлення того, з якою метою особа ввійшла (потрапила) у приміщення.

Адже у тому разі, коли особа під впливом свого корисливого мотиву утвердилася в намірі заволодіти чужим майном, вона обирає механізм злочинної поведінки, який включає в себе етапи, зокрема мотивації злочину, цілепокладання, планування посягання, вибір шляхів досягнення цілі, прогнозування ризиків та можливих наслідків тощо.

Через сукупність таких дій і суб`єктивне ставлення до них особи, яка їх вчинила, відбувається візуалізація останньої (позиціонування самої себе), тобто проявляються процеси діяння, які недоступні для безпосереднього спостереження.

Якщо суб`єкт злочину поставив собі за мету заволодіти майном, певного виду (якості, значення тощо), місце знаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, реалізація якого передбачає входження чи потрапляння в приміщення, незважаючи на режим доступу до нього (вільний/заборонений), то фізичне опинення в такому приміщенні з означеною ціллю є незаконним, а з вчиненням наступних дій з метою заволодіння майном має кваліфікуватися як крадіжка, поєднана з проникненням у приміщення.

В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_9 зареєстрований та проживає в с. Потоки, Катеринопільського району Черкаської області, домоволодінням по АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві власності не користується.

Як уточнив ОСОБА_8 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, за будинком ОСОБА_9 , який залишився йому у спадок після смерті батьків тривалий час не доглядав, прилегла територія заросла бур`яном, вцілому будинок знаходився у занедбаному, зруйнованому стані, двері та вікна були відсутні, а тому він проживаючи по сусідству пропонував ОСОБА_9 його викупити, давав гроші, однак ОСОБА_9 продавати будинок відмовився.

Після того як на території його домоволодіння виникла пожежа, то він мав намір будинок ОСОБА_9 взагалі розібрати і «зрівняти з землею».

Факт крадіжки 8 дерев`яних дощокз будинку ОСОБА_9 - ОСОБА_8 не оспорює, вказує, що готовий нести за це відповідальність, разом з цим стверджує про, те що не мав умислу на крадіжку з проникненням, оскільки не вважав зруйнований будинок ОСОБА_8 жилим.

Слід зазначити про те, що підставою кваліфікації діяння обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні й зазначені у вироку, під час юридичної оцінки яких були з`ясовані: предмет майна, яким обвинувачений ОСОБА_8 хотів заволодіти, їх місце знаходження, мотив його злочинної поведінки, характер, спосіб, час та послідовність вчинюваних ним дій.

Об`єктивно, конкретних даних, а також достовірних доказів, які б свідчили про те, що будинок ОСОБА_9 є безхозним або за своїм цільовим призначенням нежитловим та не придатний для постійного проживання, матеріали кримінального провадження не містять, а вибіркові фотознімки, які представлені підозрюваним ОСОБА_8 та його захисником - адвокатом ОСОБА_7 під час розгляду справи судом першої інстанції, лише вказують про зовнішній вигляд та внутрішній стан будинку ОСОБА_9 після викрадення ОСОБА_8 будівельних матеріалів.

Очевидно, що незаконне перебування ОСОБА_8 в будинку ОСОБА_9 з спеціально пристосованими предметами (двома металевими ломами і цвяходером) свідчить про його намір заволодіти майном ОСОБА_9 , який він, за відсутністю огорожі та вхідних дверей, скориставшись вільним та безперешкодним доступом поетапно реалізував його шляхом проникнення в будинок.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про відсутність у діях її підзахисного ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються показаннями самого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також оголошеними та дослідженими письмовими доказами, яким суд першої інстанції, під час розгляду справи, відповідно до вимог ст. 94 КПК України дав належну та об`єктивну оцінку.

Також слід зазначити про те, що необ`єктивність та неповнота у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, в апеляційній скарзі констатується стороною захисту з формальних підстав.

Призначене ОСОБА_8 мінімальне покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3-ох років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з урахуванням характеру вчиненого ним злочину, його особи та наслідків є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому доводи апеляційної скарги про суворість вироку суду і в цій частині є необґрунтованими.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для скасування законного та обгрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_8 за ст.15 ч.3, ст. 185 ч.3 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4