АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-кп/791/201/13 р. Головуючий у 1-й інстанції Мусулевський Я.А.
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач Пляс М.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2013 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
з участю прокурораОСОБА_5
ОбвинуваченогоОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000098 за апеляцією прокурора на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 червня 2013 року відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_6

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до двох років обмеження волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

Згідно п.2,3 ст.76 КК України зобовязано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід особисте зобовязання скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_6М на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 1259,55 грн.

Цивільний позов прокурора залишено без задоволення у звязку з відшкодуванням збитків в повному обсязі на стадії судового розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 08.02.2013 року близько 19.00 год. у м. Херсоні, с. Комишани, вул. Радянська, навпроти житлового будинку № 53, керуючи автомобілем ЗАЗ 110247, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись зі сторони смт. Білозерка в напрямку м. Херсона, будучи належним чином поінформованим дорожнім знаком 3.29 Обмеження максимальної швидкості, з перевищенням максимально допустимої швидкості руху 40 км/год., грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 3.29 та 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля та не надав перевагу у русі пішоходу, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7, яка в цей час переходила проїжджу частину по пішохідному переходу в напрямку зліва направо відносно руху автомобіля ЗАЗ.

В результаті ДТП ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів кісток тазу: лонної кістки зліва, лонної та сідничної кістки зправа, закритого перелому головки 3 п'ястної кістки правої кісті, струсу головного мозку, трьох забійних ран голови, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров'я.

У своїй апеляційній скарзі з доповненнями, прокурор вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його мякості , істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд безпідставно не застосував додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, не мотивувавши при цьому своє рішення, як того вимагають ст.ст.370, 374 КПК України. Крім того, в резолютивній частині вироку суд зазначив кримінально-виконавчою системою, а потрібно було кримінально-виконавчою інспекцією. Просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком на один рік. Відповідно до ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, в яких сторони залишилися на своїх позиціях, надавши останнє слово ОСОБА_6, в якому він просить вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за зазначених у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо його необхідності, достатності та справедливості. При призначені покарання суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічній поліклініці та наркологічному диспансері не перебуває, обставиною, яка помякшує покарання, суд визнав щире каяття та визнання провини, обставин, які обтяжують покарання, суд не виявив. Враховуючи особу обвинуваченого, обставини справи, які помякшують покарання, думку потерпілої, яка просила не застосовувати до ОСОБА_6 суворе покарання, а також те, що він в добровільному порядку сплатив за цивільним позовом прокурора витрати на лікування потерпілої в сумі 1092,63грн., суд правильно дійшов до висновку, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено відповідно до санкції ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його мякості є необґрунтованими.

Необгрунтованими є також доводи прокурора, що суд не мотивував та належним чином не обґрунтував своє рішення про незастосування додаткового покарання, оскільки санкцією частини першої статті 286 КК України таке покарання не є обовязковим, тому суд не повинен був мотивувати і обґрунтовувати, чому він не застосував додаткове покарання.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно зобовязав ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи, замість кримінально-виконавчої інспекції, є обґрунтованими, оскільки згідно ст.76 КК України та ст.10 Закону України Про державну кримінально-виконавчу службу України передбачено здійснення контролю за поведінкою засуджених кримінально-виконавчою інспекцією.

Таким чином, апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню. Вирок суду необхідно змінити, вказавши в резолютивній частині слова кримінально-виконавчої інспекції замість слів кримінально-виконавчої системи.

Крім того, у вступній частині вироку суд помилково вказав ч.1 ст.289 КК України замість ч.1 ст.286 КК України, тому відповідно до положень ст.404 КПК України у вступну частину вироку необхідно внести зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора з доповненнями задовольнити частково.

Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 червня 2013 року щодо ОСОБА_6 змінити, уточнивши в резолютивній частині вироку слова кримінально-виконавчої інспекції замість слів кримінально-виконавчої системи.

В порядку ст.404 КПК України вказати у вступній частині вироку слова ч.1 ст.286 КК України замість слів ч.1 ст.289 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Судді: (три підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя М.Г.Пляс