У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-суддісуддів ОСОБА_5,ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 5 червня 2015 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року щодо нього та направлення справи на новий касаційний розгляд,

встановила:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року щодо нього на підставі пункту 1 частини 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 4 червня 2009 року і 20 травня 2010 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2011 року, в яких на його думку, у подібних правовідносинах, судом касаційної інстанції неоднаково застосовано одну і ту саму норму кримінального закону, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Одночасно засуджений ставить питання про поновлення пропущеного для подання заяви строку, обґрунтовуючи причини його пропуску тим, що зазначене рішення касаційного суду, яке було йому необхідне для звернення про його перегляд до Верховного Суду України, він, знаходячись у місцях позбавлення волі, отримав 13 травня 2015 року.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача та перевіривши доводи заяви, дійшла висновку про таке.

Заява подана засудженим з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 445 КПК України, тобто у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних правовідносин, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 447 КПК України заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Відповідно до ч.6 ст. 447 КПК України, у разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Засуджений ОСОБА_4 після постановлення 27 листопада 2014 року ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом більше ніж трьох місяців не звертався до цього суду із заявою про перегляд Верховним Судом України зазначеного судового рішення.

Як вбачається з долучених до заяви ОСОБА_4 копій судових рішень, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо нього постановлена 27 листопада 2014 року, дати прийняття ухвал касаційного суду, наданих засудженим для порівняння (4 червня 2009 року, 20 травня 2010 року та 11 серпня 2011 року) також значно перевищують тримісячний строк. Тобто засуджений звернувся з заявою про перегляд Верховним Судом України судового рішення щодо нього поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного терміну.

Із наявних у Верховному Суді України додаткових матеріалів вбачається, що ОСОБА_4, неодноразово (12 лютого 2015 року і 15 березня 2015 року) звертався із заявами до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з проханням надати йому копію касаційної скарги з додатками, проте, із заявою про надання йому копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року щодо нього він звернувся лише 22 квітня 2015 року, тобто, коли сплинув строк подання заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України.

Отже, зазначені доводи засудженого ОСОБА_4 про поважність причин пропуску строку на подачу заяви про перегляд судового рішення щодо нього, на думку колегії суддів, не є поважними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про поновлення строку про перегляд судового рішення необхідно відмовити а його заяву про перегляд Верховним Судом України в порядку пункту 1 частини 1 статті 445 КПК України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року залишити без розгляду.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що можливість реалізації засудженим ОСОБА_4 свого права на звернення до Верховного Суду України не втрачена за умови подання ним нової заяви та долучення до неї судового рішення касаційної інстанції (порівнюване рішення), яке за строком ухвалення буде відповідати вимогам частини першої статті 447 КПК і за своєю суттю буде остаточним.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 447 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судового рішення щодо нього.

Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року щодо нього - залишити без розгляду.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7