АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11/796/47/2015 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурорів ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8
- представника потерпілого ОСОБА_9
- захисників ОСОБА_10
ОСОБА_11
- захисника, законного
представника ОСОБА_12
- засуджених ОСОБА_13
ОСОБА_14
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 4 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника засудженого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 та захисника засудженого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року, згідно з яким:

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, студент 3-го курсу коледжу НАУ, не одружений, не працюючий, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, азербайджанець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Цивільний позов Київської міської клінічної лікарні №17 задоволений. Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на користь Київської міської клінічної лікарні №17 10.859,22 грн.
Цивільний позов ОСОБА_15 задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на користь ОСОБА_15 25.290,38 грн. матеріальної шкоди та 100.000 грн. моральної шкоди.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнані винуватими у тому, що 17.10.2011 року, приблизно в 23:30 год., за попередньою змовою між собою, знаходячись біля зупинки тролейбуса маршруту №7, розташованої під мостом на перехресті пр-ту Палладіна та пр-ту Перемоги в м. Києві, застосовуючи насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, скоїли напад на потерпілого ОСОБА_15 , з метою заволодіння чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_15 , та заволоділи ним.

При цьому ОСОБА_13 17.10.2011 року, приблизно в 20 год., знаходячись на зупинці громадського транспорту «Електронмаш» в м. Києві, зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_14 , з яким приблизно в 23:30 год. вони прибули до зупинки тролейбуса маршруту №7, розташованої під мостом на перехресті пр-ту Палладіна та пр-ту Перемоги в м. Києві, де побачили раніше їм незнайомого ОСОБА_15 , майном якого домовились заволодіти, вступивши між собою в попередню злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_13 , діючи погоджено з ОСОБА_14 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, утримуючи в своїй правій руці скляну пляшку з пивом, місткістю 0,5 л., умисно наніс ОСОБА_15 удар в область плеча. В цей час потерпілий, розуміючи те, що він не зможе чинити опору ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , намагався втекти від останніх та вибіг в крайню ліву смугу проїзної частини пр-ту Палладіна до відбійника.
Продовжуючи далі свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, яке знаходилось в ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , діючи погоджено з ОСОБА_14 , наздогнали потерпілого, і ОСОБА_13 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, руками, стиснутими в кулаки, умисно наніс ОСОБА_15 декілька ударів по обличчю, від яких останній втратив рівновагу та впав на асфальтове покриття проїзної частини. В той час, коли потерпілий спробував піднятись, то ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 , продовжуючи далі свої злочинні дії, стали умисно наносити йому удари по голові та по тулубу, від чого ОСОБА_15 на деякий час втратив свідомість.
Після цього ОСОБА_13 , перебуваючи в попередній злочинній змові з ОСОБА_14 і діючи погоджено з ним, скориставшись тим, що потерпілий не зміг чинити їм опір, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь і особистого збагачення, заволоділи чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_15 , а саме :
- мобільним телефоном «NOKIA Xpress Music», ціною 1000 гривень, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», ціною 30 гривень, на рахунку якої грошей не було;
- мобільним телефоном «NOKIA-2700», ціною 1200 гривень, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», ціною 25 гривень, на рахунку якої грошей не було;
- запасною батареєю до мобільного телефону «NOKIA», ціною 50 гривень;
- запальничкою «Мальборо», ціною 10 гривень;
- флеш-карткою, місткістю 8 ггБ, серійний номер D33 В 29, ціною 100 гривень;
- флеш-карткою «Місrо СD», USВ 2.0., ціною 100 гривень;
- зарядним пристроєм до мобільного телефону «Sony Ericsson», ціною 50 гривень;
- чоловічими сонцезахисними окулярами у футлярі «GUCCI», ціною 300 гривень;
- чоловічою шкіряною сумкою, ціною 300 гривень,
а також речами, які не представляли для потерпілого гр. ОСОБА_15 матеріальної цінності:
- квитком для проїзду в міському тролейбусі;
- 2 презервативами «LEX CONDOMC»;
- спортивною шапкою «Динамо»;
- паспортом громадянина України на прізвище ОСОБА_15 ;
- футляром для зберігання СД дисків;
- 5 СД дисками;
3 візитними картками,
а всього майном на загальну суму 3.165 грн.
Заволодівши чужим майном, яке належить ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з місця скоєння злочину втекли, але тієї ж ночі, 18.10.2011 року, були затримані працівниками міліції і частину викраденого ними у потерпілого майна, у них було вилучено.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_13 і ОСОБА_14 заподіяли ОСОБА_15 тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-лицевої травми: чисельних забійних/забійно-рваних ран обличчя (в ділянці підборіддя, обох губ, язика), чисельних переломів кісток обличчя (за типом Ле-Фор ІІ-ІІІ) з крововиливом в м`які тканини - обох щелеп з екстракцією зубів, обох носових кісток, правої виличної кістки, зовнішньої стінки лівої очниці та медіальної стінки обох очниць, правої виличної кістки, переднє-зовнішньої стінки пазухи обох верхнє-щелепних кісток.
Згідно із висновком судово-медичної експертизи характер, об`єм та локалізація перелічених ушкоджень дозволяла стверджувати про те, що всі вони утворились внаслідок не менш ніж 3-4-кратної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею (кисть людини, що зібрана в кулак, взута нога людини, тощо) в ділянку обличчя потерпілого, та за ступенем тяжкості відкрита черепно-лицьова травма, як така, що спричинила розвиток загрозливого для життя явища (шок), відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

В апеляції прокурор у справі, не оспорюючи фактичних обставин вчиненого злочину, кваліфікацію дій засуджених, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особи засуджених внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 187 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ОСОБА_14 призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції в недостатній мірі урахував обставини справи, поведінку засуджених, які намагалися уникнути покарання шляхом введення суд в оману, заперечуючи при цьому очевидні факти, своєї вини у пред`явленому їм обвинуваченні не визнали, щиро не покаялися.
Також прокурор вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги обсяг заподіяної шкоди, зокрема те, що потерпілий ОСОБА_15 внаслідок злочинних дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зазнав значного погіршення стану свого здоров`я, є інвалідом 2 групи, визнаний частково недієздатним у встановленому законом порядку та не має можливості до нормального життя, а тому визначена судом першої інстанції міра покарання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є недостатньою для подальшого виправлення та перевиховання засуджених.

В апеляції захисник засудженого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_11 , вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам по справі, ставить питання про зміну вироку з перекваліфікацією дій ОСОБА_13 з ч. 4 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням покарання за новим кримінальним законом; цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди просить залишити без розгляду.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат ОСОБА_11 зазначає про недоведеність винуватості його підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, одночасно вбачаючи в діях ОСОБА_13 вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки, не заперечуючи факт виникнення конфлікту між засудженими та потерпілим, а також застосування до нього насильства, проте такого, що не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_15 , з подальшим відкритим викраденням майна потерпілого, разом з тим вказує, що виявлені у потерпілого тяжкі тілесні ушкодження не були спричинені саме засудженими, і ці обставини не відповідають дійсності, оскільки засудженні, в силу своєї фізичної статури та статури потерпілого, не могли нанести йому такі тілесні ушкодження.
Апелянт вважає, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 були спричиненні внаслідок наїзду на нього автомобіля (автомобілів), тобто внаслідок ДТП, на що, на думку адвоката, вказують матеріали кримінальної справи за фактом ДТП та свідки пригоди, показання яких суд першої інстанції не узяв до уваги, а також дані висновку спеціаліста №358/13 від 14.10.2013 року, згідно якого тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, що у своїй сукупності складаються у політравму, виникли переважно від значної ударної взаємодії з масивними тупими предметами, а відтак відносяться до автомобільної травми. Крім того захисник зазначає про сумнівність даних, наданих судово-медичними експертами, які кожен раз змінювали свої висновки стосовно механізму утворення усіх виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, а також заявляє про безпідставне відхилення показань засуджених про характер застосованого ними насильства до потерпілого, про дані протоколів огляду, за якими саме на автомобілі, яким керував свідок ОСОБА_16 , були виявлені сліди бурого кольору, аналогічні сліди на проїзній частині дороги, що може вказувати на контактування транспортного засобу з тілом потерпілого, а на одязі засуджених відсутні будь-які сліди крові.

В апеляції захисника засудженого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 також йде мова про недоведеність винуватості засуджених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та ставиться питання про скасування вироку суду першої інстанції з направленням даної кримінальної справи прокурору на додаткове розслідування.
При цьому апелянт зазначає про однобічний, неповний розгляд справи, про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом першої інстанції були залишені поза увагою показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які вказували, що потерпілого збив автомобіль, після чого, зокрема за свідченнями ОСОБА_18 , потерпілого переїхало декілька машин, а за показаннями ОСОБА_19 - потерпілого відкинуло на 5 метрів після удару автомобілем.
Також захисник ОСОБА_10 вважає, що висновки проведених по справі судово-медичних експертиз не спростовують позицію захисту про нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому саме автомобілем, а не засудженими; крім того вказує на недоведеність факту «попередньої змови» між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; на безпідставне задоволення цивільного позову, оскільки в матеріалах справи відсутня підписана ОСОБА_15 позовна заява.
Таким чином, стверджуючи про неповноту досудового та судового слідства, необхідність ретельної перевірки версії, висунутої засудженими та їх захисниками, щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 внаслідок ДТП, відсутність у вироку належних та мотивованих обґрунтувань висновків суду першої інстанції, захисник ставить питання про повернення справи на додаткове розслідування.

Заслухавши доповідь судді; провівши судове слідство у визначених судом апеляційної інстанції межах; вислухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляцію прокурора у справі та заперечував проти задоволення апеляцій захисту засуджених; пояснення представника потерпілого, який фактично підтримав позицію прокурора, проте в частині призначення покарання поклався на розсуд суду, одночасно заперечуючи проти апеляцій захисників; пояснення засуджених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які просили задовольнити апеляційні скарги їх захисників, одночасно заперечуючи проти апеляції прокурора; пояснення захисників, кожен із яких підтримав подану ним апеляційну скаргу, заперечуючи проти апеляції прокурора; провівши судові дебати та надавши засудженим останнє слово, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів уважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в вчиненні за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого нападу на ОСОБА_15 з метою заволодіння чужим майном та із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими у справі, дослідженими судом та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, у тому числі:
- показаннями потерпілого ОСОБА_15 , відповідно до яких після подій 17.10.2011 року він у непритомному стані потрапив до лікарні, а у подальшому зі слів своєї матері дізнався про скоєний ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відносно нього напад та заволодіння його майном;
- показаннями аналогічного змісту свідка ОСОБА_21 , яка вказувала, що про напад на її сина та заволодіння його майном свідку стало відомо від лікарів та працівників міліції, під час огляду ОСОБА_15 виявила у нього чисельні ушкодження в області голови;
- показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які спостерігали, як ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебуваючи на проїзній частині на пр. Перемоги у м. Києві, наносили удари потерпілому, який знаходився у лежачому стані, після чого, обшукавши кармани одягу ОСОБА_15 , забрали його мобільний телефон, а також зірвали з плеча потерпілого сумку. У подальшому засуджені, залишивши ОСОБА_15 у непритомному стані на проїзній частині дороги, з місця вчинення злочину зникли, а через деякий час після цього потерпілого переїхав автомобіль «Фольксваген», перемістивши тіло ОСОБА_15 на деяку відстань;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який рухаючись у вказаний час на автомобілі «Фольксваген Транспортер», на перехресті проспектів Палладіна та Перемоги виявив на проїзній частині дороги ОСОБА_15 , не маючи можливості об`їхати якого, вимушений був скоїти наїзд на потерпілого. При цьому, з урахуванням розташування тіла на дорозі, намагався проїхати так, щоб ОСОБА_15 залишився між колесами, проте не заперечував, що міг зачепити потерпілого;
- показаннями свідка ОСОБА_22 , яка перебувала в автомобілі під керуванням ОСОБА_16 та який скоїв наїзд на людину, що лежала на проїзній частині. При цьому водій, не маючи можливості після гальмування уникнути наїзду, повернув автомобіль так, щоб не зачепити голову потерпілого. У подальшому від очевидців дізналась, що не ОСОБА_16 збив ОСОБА_15 , а останній вже перебував на дорозі у лежачому стані;
- показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які на проїзній частині перехрестя проспектів Палладіна та Перемоги у встановлений судом час бачили потерпілого, який був у крові та на якого за свідченнями одного із очевидців наїхав автомобіль, оскільки не зміг об`їхати;
- показаннями свідка ОСОБА_23 , який розслідував кримінальну справу за фактом ДТП та з урахуванням усіх обставин справи, на підставі висновків автотехнічної та судово-медичної експертизи, а також інформації про вчинення протиправних дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прийняв рішення про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_16 ;
- показаннями свідка ОСОБА_24 , який не заперечував, що спочатку кримінальна справа щодо засуджених була порушена за ч. 2 ст. 186 КК України, а у подальшому з огляду на висновки судово-медичних експертів щодо ступеню тяжкості виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень дії ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були перекваліфіковані на ч. 4 ст. 187 КК України;
- показаннями свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які, отримавши повідомлення про вчинення злочину, неподалік від місця подій, затримали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які ними були доставлені на перехрестя проспектів Палладіна та Перемоги та очевидцями подій впізнані як особи, що напали на ОСОБА_15 , побили його та заволоділи майном потерпілого. Також свідкам стало відомо, що після скоєння цього злочину на ОСОБА_15 також був вчинений наїзд автомобілем. Після доставки засуджених до відділення міліції у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були виявлені та вилучені речі, належні ОСОБА_15 ;
- показаннями свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , якій приймали участь у огляді місця події в якості понятого та у присутності якого засуджені визнавали ті обставини, що побивши потерпілого, заволоділи його майном, після чого з місця злочину зникли.

Такі показання потерпілого та свідків суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони за викладом фактичних обставин співпадали між собою та були повністю підтверджені і іншими доказами, зібраними у справі, а саме:
- даними протоколуогляду місця події від 19.10.2011 року про виявлення та вилучення зділянки місцевості біля буд. №121-Д по пр. Перемоги в м. Києві, біля якої і були затримані засуджені, чоловічої сумку, якою ОСОБА_13 і ОСОБА_14 заволоділи внаслідок вчинення ними нападу на ОСОБА_15 (том № 1 а.с. 19-28);
- даними протоколівогляду та вилучення від 18.10.2011 року:
- у ОСОБА_13 мобільного телефону «NOKIA Хргеss Мизіс», ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», двох презервативів «LЕХ СОNDOMC», флеш-картки місткістю 8 ггБ, серійний номер Б 33 В 29, флеш-картки «Місrо СD», USB 2.0, зарядного пристрою «Sоnу Егісssоn», батареїдо мобільного телефону «Нокіа», запальнички«Мальборо», квиткадля проїзду в міському транспорті,
- у ОСОБА_14 мобільного телефону «NOKIА 2700», ІМЕІ НОМЕР_2 ,
які належать потерпілому та якими засуджені заволоділи в результаті вчинення ними розбійного нападу на ОСОБА_15 ;
- даними висновку авто технічної експертизи від 09.12.2011 року, за яким в діях водія мікроавтобуса «Фольксваген Транспортер Т5», д. н. з. НОМЕР_3 ОСОБА_16 , з технічної точки зору, невідповідності вимогам п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, не вбачається, в даній дорожній ситуації водій з технічної точки зору, шляхом застосування екстреного гальмування, не мав технічну можливість уникнути наїзду на ОСОБА_15 ;

Більш того, самі засуджені, як під час досудового розслідування при допитах та при відтворенні обстановки та обставин подій, так і у судах першої та апеляційної інстанції фактично не заперечували того, що після нанесення ними декількох ударів руками та ногами в область голови та по тулубу потерпілого, від чого ОСОБА_15 також падав і на асфальт, вони заволоділи його майном: двома мобільними телефонами та сумкою з речами, після чого з місця вчинення злочину втекли, неподалік від місця подій оглянули сумку потерпілого, після чого викинули її.

При цьому доводи ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та їх захисників про те, що засуджені не могли та не застосовували до ОСОБА_15 такого насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що застосоване ними насильство не могло спричинити тяжкі наслідки; а виявлені у останнього тяжкі тілесні ушкодження виникли у ОСОБА_15 в результаті ДТП, які також ретельно перевірялись і судом першої інстанції, у тому числі і шляхом додаткових допитів експертів, призначенням та проведенням додаткових судово-медичних експертиз, та не знайшли свого підтвердження, були обґрунтовано відхилені районним судом та не можуть бути визнані підставами для перекваліфікації дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і колегією суддів, виходячи з наступного.

Так, за висновками судово-медичної (комісійної) експертизи від 21.08.2013 року, відповідно до медичної документації у ОСОБА_15 станом на 17.10.2011 року були виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
- травми правого колінного суглобу: закритого уламкового перелому зовнішнього виростку правої стегнової кістки;
- відкритої черепно-лицьовоїтравми: чисельні забійні/забійно-рвані рани обличчя (ділянка підборіддя, обох губ, язика), чисельні переломи кісток обличчя (за типом Ле-Фор ІІ-ІІІ) з крововиливом в м`які тканини - обох щелеп з екстракцією зубів, обох носових кісток, правої виличної кістки, зовнішньої стінки лівої очниці та медіальної стінки обох очниць, правої вилочної кістки, переднє-зовнішньої стінки пазухи обох верхнє-щелепних кісток.
Крім того, як зазначено у цьому висновку, характер, об`єм та локалізація перелічених ушкоджень з урахуванням відомих обставин справи (перебування потерпілого під автомобілем) дозволяють стверджувати про те, що: всі вони утворились від дії тупого предмету;
- комплекс відкритої черепно-лицьової травми утворився внаслідок не менш ніж 3-4-кратної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею (кисть людини, що зібрана в кулак, взута нога людини тощо) в ділянку обличчя потерпілого;
- утворення черепно-лицьової травми внаслідок переїзду колесом (колесами) автомобіля або внаслідок контактування виступаючих частин «днища» автомобіля, який рухався, виключається;
- лише закритий перелом зовнішнього виростку правої стегнової кістки міг утворитися внаслідок переїзду колесом (колесами) автомобіля через ділянку правого колінного суглобу потерпілого при знаходженні останнього у горизонтальному положенні на проїзній частині на правому боці (стискання колесом автомобіля ділянки правого колінного суглобу з контактуванням зовнішнього виростку стегнової кістки з тупим предметом з необмеженою контактуючою поверхнею - дорожнє покриття).
За ступенем тяжкості перелічені тілесні ушкодження відносяться:
- травма правого колінного суглобу у вигляді закритого перелому зовнішнього виростку правої стегнової кістки - до тілесного ушкодження середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я);
- відкрита черепно-лицьова травма, як така, що спричинила розвиток загрозливого для життя явища (шок) - до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
При цьому встановлені характер, об`єм та локалізація спричинених тілесних ушкоджень потерпілого, дозволяють лише висловитись про: видову належність травмуючого предмету - тупий; групову належність травмуючого предмету - з обмеженою та з необмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні ознаки травмуючого предмету (розміри, вага тощо) в наявних у потерпілого ушкодженнях, не відобразились.

Крім того зазначені висновки були підтверджені і додатковою судово-медичною (комісійною) експертизою, за висновками якоїтілесні ушкодження у вигляді черепно-лицьової травми, які отримав ОСОБА_15 , були спричинені йому внаслідок дії тупого предмету, при цьому комплекс відкритої черепно-лицьової травми-внаслідок не менш ніж 3-4-кратної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею в ділянку обличчя потерпілого.
Характер, обєм та локалізація ушкоджень, які є складовими черепно-лицьової травми, взагалі свідчать про те, що вони не могли утворитися внаслідок транспортної (автомобільної) травми: ані внаслідок переїзду колесом(колесами) автомобіля, ані внаслідок контактування виступаючих частин «днища» автомобіля, ані внаслідок контактування «передньої чи бокової частини автомобіля».

Зазначені висновки були підтверджені у судових засіданнях і експертом ОСОБА_29 , який підтвердив їх і у суді апеляційної інстанції та спростував думку спеціаліста щодо можливого утворення тілесних ушкоджень у потерпілого від контактування з автомобілем під час ДТП. При цьому експерт зазначав, що у ОСОБА_15 були відсутні будь-які інші тілесні ушкодження, які повинні були бути обов`язковими та могли б вказувати на спричинення черепно-лицьової травми в результаті ДТП.

Більш того, у суді апеляційної інстанції для забезпечення ретельної перевірки доводів апелянтів була призначена додаткова судово-медична (комісійна) експертиза щодо встановлення механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого відповідно до наявних у справі показань, а також з урахуванням, у тому числі і висновку спеціаліста.
Згідно із висновком додаткової судово-медичної (комісійної) експертизи від 02.06.2015 року, саме 17.10.2011 року ОСОБА_15 отримав певні тілесні ушкодження, у тому числі і такі, що складають комплекс відкритої черепно-лицьової травми: чисельні забійні/забійно-рвані рани обличчя (ділянка підборіддя, обох губ, язика), чисельні переломи кісток обличчя (за типом Ле-Фор ІІ-ІІІ) з крововиливом в м`які тканини - обох щелеп з екстракцією зубів, обох носових кісток, правої виличної кістки, зовнішньої стінки лівої очниці та медіальної стінки обох очниць, правої виличної кістки, переднє-зовнішньої стінки пазухи обох верхнє-щелепних кісток.
Дані, які отримані під час проведення цієї експертизи, дозволяють стверджувати про те, що комплекс відкритої черепно-лицьової травми утворився внаслідок не менш ніж 4-кратної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею в ділянку обличчя потерпілого:
- в напрямку спереду до заду, зліва направо та зверху донизу - в ділянку підборіддя зліва;
- в напрямку спереду до заду та справа наліво - в ділянку верхньої щелепи справа;
- в напрямку спереду до заду та зліва направо - в ділянку вилиці справа;
- в напрямку спереду до заду та зліва направо - в ділянку вилиці зліва.
Наведене (різно-направленість дії травмуючого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею), з урахуванням відсутності (не констатації з боку лікарів стаціонару) на голові, в т.ч. і обличчі, потерпілого інших ушкоджень (поширених ділянок осаднення) та нашарувань (в т.ч. бруду), дозволяє вважати, що весь комплекс відкритої черепно-лицьової травми:
- утворився внаслідок дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею (на кшталт кисті людини, що зібрана в кулак, взутої ноги людини тощо)в ділянку обличчя потерпілого;
- не міг утворитися ані внаслідок переїзду колесом(колесами) автомобіля, ані внаслідок контактування виступаючих частин «днища» автомобіля, ані внаслідок контактування «передньої чи бокової частини автомобіля», ані внаслідок контактування обличчям потерпілого об дорожнє покриття при притисканні тіла потерпілого до дорожнього покриття нижньою частиною автомобіля з подальшим його переміщенням по дорожньому покриттю.
- у разі існування саме таких обставин - будь-яких тілесних ушкоджень на голові, в т.ч. і на обличчі, у потерпілого не утворилося; дані обставини «обов`язково б відобразилися» на одязі потерпілого у вигляді певних ушкоджень та нашарувань.
Весь комплекс відкритої черепно-лицьової травми спричинив розвиток загрозливого для життя явища - шоку (відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя), і тому не можна ні з якої точки зору (ані з судово-медичної, ані з логічної) «відокремлювати» кожну складову даного комплексу для оцінки її за ступенем тяжкості.
Що стосується відповідності механізму утворення у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень в результаті ДТП, то лише покази свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_16 «містять в собі» дані про можливість існування транспортної травми - притискання та переміщення тіла потерпілого по дорожньому покриттю внаслідок дії нижньої частини автомобіля, проте експертами наведені обґрунтування умовиводу про неможливість утворення у потерпілого як всього комплексу відкритої черепно-лицьової травми, так і його складових, внаслідок транспортної травми.
Стосовно відповідності показань ОСОБА_13 та ОСОБА_14 встановленим судово-медичним даним (утворення комплексу відкритої черепно-лицьової травми у потерпілого внаслідок не менш ніж 4-кратної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, на кшталт кисті людини, що зібрана в кулак, взутої ноги людини тощо, в ділянку обличчя потерпілого), то такі дані «не суперечать» свідченням засуджених лише в «Поясненні» від 20.10.2011 року та «суперечать» показам ОСОБА_14 лише в «Поясненні» від 18.10.2011 року та в судовому засіданні від 15.01.2015 року.

Таким чином, в результаті неодноразових судово-медичних досліджень експертами однозначно спростована можливість отримання ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді комплексу черепно-лицьової травми в результаті ДТП та фактично підтверджено, що такі наслідки у потерпілого утворились від дій засуджених.

При цьому, та обставина, що за висновком судово-медичної експертизи від 03.01.2012 року експертом ОСОБА_30 був встановлений аналогічний механізм утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_15 у вигляді травми правого колінного суглобу (закритого уламкового перелому зовнішнього виростку правої стегнової кістки) та зазналось, що всі ушкодження не є характерними для дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі її підвиду перекату колесом автомобіля через тіло потерпілого, що у подальшому було спростовано додатковими експертизами, будь-яким чином не спростовує висновків комісії експертів щодо визначення механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 в ділянці голови.
Не спростовують таких висновків і дані про відсутність на одязі та взутті засуджених крові потерпілого, оскільки за показаннями експерта такі сліди могли і не утворитися з огляду на розташування травмуючого предмету та напрямку травмуючої сили.
Що стосується висновку спеціаліста від 14.10.2013 року, то він не може бути визнаний достатнім доказом у справі, оскільки повністю спростовується усією сукупністю представлених суду першої інстанції доказів, які обґрунтовано визнані належними, допустимими та достовірними.

Також є безпідставними і доводи апеляцій про те, що за показаннями свідків потерпілий після вчинення щодо нього нападу засудженими мав контактування з декількома транспортними засобами.
На ці обставини дійсно вказували лише свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які фактично не були очевидцями таких подій. При цьому свідчення вказаних осіб в цій частині носять загальний характер, не мають конкретизації та посилань на конкретне джерело отримання таких відомостей. Більш того заяви ОСОБА_17 про те, що цю інформацію йому повідомив ОСОБА_16 не відповідають показанням останнього. А тому такі показання вказаних свідків є лише припущенням.

Що стосується доводів апеляції захисника ОСОБА_10 про необхідність повернення справи на додаткове розслідування через допущену неповноту та неправильність досудового та судового слідства, то вони є необґрунтованими, оскільки таких неповноти та неправильності слідства колегією суддів не встановлено, а посилання на необхідність більш ретельної перевірки версії засуджених, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_15 отримав в результаті ДТП, а не від злочинних дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не може бути визнана законною підставою не тільки для повернення справи на додаткове розслідування, а й для повернення справи на новий судовий розгляд, оскільки з огляду на наведені раніше в ухвалі докази, така перевірка була здійснена судом першої інстанції у повному обсязі, більш того перевірена і судом апеляційної інстанції шляхом призначення додаткових медичних досліджень.

За таких обставин, доводи апеляцій про необхідність перекваліфікацію дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України задоволенню не підлягають, оскільки суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши усі матеріали справи, ретельно перевіривши усі доводи, висунуті засудженими на свій захист, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні ними по відношенню до ОСОБА_15 розбійного нападу, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та із заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, належним чином кваліфікувавши дії засуджених за ч. 4 ст. 187 КК України.

При цьому будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено та сторонами процесу відповідних даних не надано.

Крім того, всупереч доводам апеляції прокурора про призначення засудженим м`якого покарання, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 65 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_13 та ОСОБА_14 злочину, який за ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких; дані про особу засуджених, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності та не перебували на спецобліках, приймали заходи до відшкодування завданої шкоди потерпілому (що продовжили робити і під час апеляційного розгляду), проте посередньо характеризуються; їх відношення до скоєного, а також стан здоров`я ОСОБА_14 та вчинення ОСОБА_13 злочину у неповнолітньому віці, що є обставиною, що пом`якшує покарання останньому, а тому також дійшов обґрунтованого висновку про визначення засудженим основного покарання в межах санкції ч. 4 ст. 187 КК України, проте наближених до мінімальної.
Усі обставини, на які посилається прокурор, фактично були враховані судом першої інстанції з наведенням відповідних обґрунтувань у судовому рішенні.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_13 додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Як убачається із матеріалів справи та висновків суду першої інстанції, ОСОБА_13 інкримінований йому злочин вчинив у неповнолітньому віці.
За ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види основних покарань, як штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт та позбавлення волі на певний строк. Щодо додаткових покарань, то вони можуть бути застосовані лише у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Відтак додаткове покарання у виді конфіскації майна не могло бути призначене ОСОБА_13 , а тому колегія суддів в порядку ч. 2 ст. 365 КПК України вважає за необхідне змінити вирок суду щодо ОСОБА_13 в цій частині, виключити з судового рішення призначення ОСОБА_13 додаткового покарання у виді конфіскації майна, вважаючи його засудженим за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі без конфіскації майна відповідно до ст. 98 КК України.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), п. 15 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року) колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника засудженого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 та захисника засудженого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 365 КПК України вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року відносно ОСОБА_13 змінити, виключивши з судового рішення призначення ОСОБА_13 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Вважати ОСОБА_13 засудженим за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі без конфіскації майна відповідно до ст. 98 КК України.

В решті вирок щодо ОСОБА_13 та в цілому щодо ОСОБА_14 залишити без змін.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4